Вирок
Іменем України
25.03.2016 року м. Льві Франківський районний суд м. Львова,

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження внесене до ЄРДР 23.12.2015 року № 0000716 про обвинувачення

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганичі Закарпатської обл., громадянина України, українця, не одруженого, із середньо - спеціальною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , сержанта, раніше неодноразово судимого:

13.07.1995 року Тячівським районним судом Закарпатської області за ст. 102 КК України на 2 роки позбавлення волі. Із застосуванням ст. 46-1 КК України виконання покарання відстрочено на 1 рік;

12.06.1997 року Тячівським районним судом Закарпатської області за ст. 145 КК України до штрафу в розмірі 500 грн.;

20.08.2009 року Нолинським районним судом Кіровської області Російської Федерації за ст. 260 КК РФ до штрафу в розмірі 15000 руб.;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,-

в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 , будучи 28 серпня 2014 року призваним на військову службу за мобілізацією на особливий період та скерованим для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , будучи військовослужбовцем Національної гвардії України і згідно ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1 та 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» зобов`язаним захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, відповідно до ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та беззастережно виконувати накази командирів (начальників), 17 квітня 2015 року маючи намір ухилитися від виконання обов`язків військової служби, умисно, самовільно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, у порушення наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2015 року № 65 не прибув у військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) для продовження військової служби, після надання відпустки та вихідних днів, а перебував у цей час по місцю свого проживання: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд та ухилявся від виконання обов`язків військової служби.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 винуватим себе у вчиненні інкримінованого діяння визнав повністю та надав суду покази щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення аналогічні встановленому судом. У вчиненому розкаявся, просив суворо його не карати.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд встановив, що дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч.3 ст. 408 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив дезертирство в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу правопорушника, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , якими відповідно до ст. 66 КК України суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, яких відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід обрати у межах санкції статті за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі.

При цьому, суд враховує, норму ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Тому, з урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його ступеня тяжкості, даних про особу обвинуваченого

, наявності обставин, що пом`якшують покарання відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції останнього від суспільства, а тому вважає можливим застосувати до нього положення ст. 75, КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, без покладення при цьому на нього відповідні обов`язки. Саме таке покарання на глибоке переконання суду є необхіднім і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст.370,373,374,376, 395 КПК України, суд,-

з а с у д и в:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, тривалістю 1 (один) рік.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3