УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про повернення обвинувального акту прокурору

№ 336-4637-15к

пр. 1кп-336-188-2016

10 березня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в підготовчому відкритому судовому засіданні обвинувальний акт

по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002115 від 20.05.2015 року, відносно

ОСОБА_7 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,

ОСОБА_6 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 186 ч. 2, ст. 125 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Від прокурора до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов вищевказаний обвинувальний акт.

Такий обвинувальний акт було отримано в провадження суду під головуванням судді ОСОБА_1 .

В підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для його повернення прокурору не вбачається, підстав для закриття провадження у справі немає, кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, просить призначити справу до судового розгляду.

Заперечень по суті позиції прокурора не надійшло.

Вислухавши думки учасників підготовчого провадження та перевіривши їх обґрунтованість матеріалами справи, суд дійшов висновку про те, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору за нижче наведеними підставами.

Згідно до ст. 314 ч.3 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам кримінального процессуального закону, зазначеним у ст. 291 КПК України.

Так, кримінальний процесуальний закон вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, які підлягають викладенню прокурором в обвинувальному акті, в силу вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України повинні відповідати обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зазначеним у ст. 91 КПК України.
Під час підготовчого судового засідання суд дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам кримінально-процесуального Закону.
Відповідно до ст. 291 ч.2 п.5 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Натомість, викладені в обвинувальному акті фактичні обставини злочину не відповідають ані обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зазначеним у ст. 91 КПК України, ані правовій кваліфікації кримінального правопорушення з формулюванням обвинувачення. .

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, зокрема, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, передав мобільний телефон ОСОБА_6 , який, розуміючи незаконність дій ОСОБА_7 , направлених на відкрите викрадення майна ОСОБА_8 , з метою досягнення спільної мети, а саме - відкритого викрадення чужого майна, приєднався до дій ОСОБА_7 та, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, одразу ж сховав мобільний телефон, який належав потерпілому, тим самим обвинувачені відкрито викрали вказане майно ОСОБА_8 , чим спричинили матеріальний збиток потерпілому.

Тобто з викладених прокурором фактичних обставин злочину слідує, що і ОСОБА_7 , і ОСОБА_6 були поєднані спільною метою та єдиним умислом, направленим на відкрите викрадення майна ОСОБА_8 , і їх дії щодо вказаного були узгоджені між собою, але попередня змова обвинувачених на відкрите викрадення майна потерпілого в обвинувальному акті не знайшла свого відображення.

При цьому органом досудового розслідування такі дії ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України та зазначено, що вони скоїли відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Отже, і правова кваліфікація кримінального правопорушення з формулюванням обвинувачення не відповідають викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, яке ставиться за провину обвинуваченим, оскільки з названого формулювання слідує, що і ОСОБА_7 , і ОСОБА_6 інкримінований злочин вчинили самостійно.

Крім того, органом досудового розлідування ОСОБА_6 інкримінується і кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, тобто нанесення умисних легких тілесних ушкоджень.

При цьому в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 завдав потерпілому два удари кулаком правої руки і один удар правою ногою в обличчя, чим спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження, а саме синець з набряком м`яких тканин в області чола, синець і рану на верхньому віці лівого ока, рани на слизистих оболонках обох губ, синці з набряком м`яких тканин в області обох губ, синець в проекції 1-2 ребер справа і зліва, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Тобто з викладених прокурором фактичних обставин злочину слідує, що ОСОБА_6 , завдавши потерпілому лише удари в обличчя, спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження, в тому числі і в проекції 1-2 ребер справа і зліва (синець).

Враховуючи вищевикладене, суд констатує, що наданий суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , і ОСОБА_6 містить не конкретний та суперечливий виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, а правова кваліфікація з формулюванням обвинувачення (ст. 186 ч.2 КК України) не узгоджуються з названим викладом.

Безумовним порушенням кримінального процесуального законодавства є порушення права обвинуваченого на захист, яке, зокрема, повинно бути забезпечено конкретністю пред`явленного обвинувачення.

Зазначені недоліки обвинувального акту, які є суттєвими порушеннями вимог КПК України, перешкоджають суду призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Керуючись ст. 314, 392, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Повернути як такий, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України, обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002115 від 20.05.2015 року, відносно ОСОБА_7 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, ОСОБА_6 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 186 ч. 2, ст. 125 ч.1 КК України прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.

Суддя ОСОБА_1

10.03.16