Справа № 409/845/15-к
Провадження № 11кп/782/274/15
У Х В А Л А

Іменем України

24.03.2016 р. м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ви-рок Білокуракінського райсуду Луганської обл. від 1.10.2015 р.,-

В С Т А Н О В И В:
Цим вироком ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дем`янівка Бі-

локуракінського р-ну Луганської обл., ук-

раїнець, громадянин України, одружений,

який має повну загальну середню освіту,

працює водієм у СТОВ МТС «Альянс», ра-

ніше не судимий, який проживає Лугансь-

ка обл., Білокуракінський р-н, с. Дем`янів-

ка

засуджений за ст. 336 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 1 рік, покладені обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено у вигляді особистого зобов`язання.

Питання про речові докази вирішені судом відповідно до чинного КПК України.

Вироком суду встановлено, що 26.01.2015 р. до Білокуракинсько-Троїцького об`єднаного райвійськкомату, розташованого за адресою: вул. Радянська, 24, смт. Білокуракине Луганської обл., на виконання ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1 та 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №15 від 14.01.2015 р. «Про часткову мобі-лізацію» для проведення призову за мобілізацією, прибув військовозобов`язаний ОСОБА_8 . Згідно ре-зультатів медичного обстеження, ОСОБА_8 був придатним за станом здоров`я для проходження війсь-кової служби, а також не мав правових підстав, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілі-заційну підготовку та мобілізацію» на відстрочку від призову на військову службу під час мобілі-зації. Проте, всупереч вказаних вимог законодавства, ОСОБА_8 в приміщенні ОСОБА_9 -Трої-цького ОРВК умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову за мобі-лізацією відкрито від отримання повістки про призов за мобілізацією відмовився. Після цього, ві-йськовим комісаром Білокуракинсько-Троїцького ОРВК ОСОБА_10 було складено відпо-відний акт, роз`яснено ОСОБА_8 зміст повістки, зокрема, необхідність прибуття 29.01.2015 р. до виз-наченого пункту відправки до військової частини у Полтавській області, а також можливість при-тягнення то кримінальної відповідальності. 29.01.2015 р. ОСОБА_8 до пункту відправки військовослу-жбовців не прибув, тим самим ухилився від призову за мобілізацією.

Як випливає із змісту вироку суд визнав доведеним пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення, встановивши фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення у тому ж обсязі, що було визначено органом досудового слідства.

Не погодившись з вироком, захисник, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати як незаконний, та винести що-до обвинуваченого виправдувальний вирок і в її обґрунтування вказав, що вирок не можна визнати законним, обґрунтованим та вмотивованим у зв`язку з істотними порушеннями вимог матеріаль-ного і процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження і вказав таке.

Вважає, що проведений 7.11.2014 р. медичний огляд ОСОБА_8 та висновок про його придат-ність до військової служби не відповідає вимогам «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» затвердженого Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 р. № 402 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 р. за № 1109/15800, тому що Ба-бака повинна була оглянути позаштатна ВЛК та зробити висновок про його придатність чи непри-датність за станом здоров`я до військової служби. Але висновок про його придатність було зроб-лено без здавання аналізів, ЕКГ, огляд проводили не лікарі, а медичні сестри. За клопотанням сто-рони захисту 7.05.2015 р. було проведено огляд ОСОБА_11 ВЛК, яка створена при Лугансь-кому обласному військкоматі, яка визнала його непридатним до військової служби через наявність хвороби.

Вказує, що проведена під час судового розгляду судово-медична експертиза, на яку поси-лається у обвинувальному вироку суд, було призначена безпідставно, СМЕ розглядала медичну документацію, яку суд їй не спрямовував, до того ж СМЕ не може і не уповноважена замість ВЛК вирішувати питання про придатність чи непридатність особи до військової служби.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши ОСОБА_8 та його захисника, які просили скасува-ти вирок з підстав, які вказані у апеляції та закрити провадження на підставі п. 2) ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, а апеляцію без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з ма-теріалами наявними у кримінальному провадженні, провівши апеляційний розгляд та часткове су-дове слідство, вислухавши сторони в судових дебатах та останнє слово ОСОБА_8 , апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Перевіряючи доводи захисника щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фак-тичним обставинам справи та відсутність складу злочину у діях обвинуваченого, тому що він не є суб`єктом злочину, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 р. та протоколами до неї, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упро-довж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ух-валення.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону, а також міжнародно-правового акту судом першої інстанції не були виконані належним чином.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обстави-ни, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та спра-ведливого судового рішення (п. 1 ч. 1 ст. 410 КПК України).

Обґрунтовуючи свої висновки про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передба-ченого ст. 336 КК України, а саме в ухиленні від призову за мобілізацією, суд першої інстанції послався на такі докази, надані стороною обвинувачення, як фактичні дані, що містяться у пока-заннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про обставини проходження медичного огляду в листопаді 2014 р. та відмови ОСОБА_8 від отримання повістки про призов за мобілізацією в січні 2015 р.

Також, суд послався на висновки комісійної судово-медичної експертизи № 51/52 від 14.09.2015 р. ( а.пр. 209-218), якими встановлено, що ОСОБА_8 в період з 7.11.2014 р. до 26.01.2015 р. міг за станом свого здоров`я бути призваним до військової служби, так як у нього були відсутні гі-пертонічні кризи, котрі потребували лікування та він при відсутності постійного лікування справ-лявся зі своїми службовими обов`язками водія. А судмедексперт ОСОБА_18 , який входив до складу комісії, в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_8 за станом здоров`я був придатним до війсь-кової служби.

Крім того, суд послався на повістку на ім`я ОСОБА_7 про його призов за мобілізацією з відміткою про відмову в її отриманні ( а.пр. 35), акт про відмову в отриманні повістки за мобіліза-цією ОСОБА_7 , складений 26.01.2015 р. військовим комісаром (а.пр. 37), карту обстеження та медичного переосвідчення військовозобов`заного від 7.11.2014 р. (а.пр. 49) та кілька інших доку-ментів.

Але з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може вихо-дячи з наступного.

Визнавши обвинуваченого винним у злочині за викладених обставин, ні сторона обвину-вачення, ні суд не звернули увагу на дотримання вимог чинного на той час законодавства у галузі призову до мобілізації.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( у від-повідній редакції) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної ціліснос-ті.

Громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготов-ки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, прийма-ються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації, про-ходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України та центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, за погодженням з центральним орга-ном виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Дія цього Закону розповсюджується і на виконання військового обов`язку в особливий пе-ріод і здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

На виконання вимог цього Закону, а саме відповідно до ч. 10 ст. 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за конт-рактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 р. № 402, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 р. за № 1109/15800 було затверд-жено «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», відповідно до якого:

1.1. Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчан-ня за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Поло-женням, з винесенням письмового висновку (постанови).

Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

3.1. Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара ВЛК військових комісаріатів.

3.2. Військовозобов`язані, залежно від категорії запасу, військово-облікової спеціальності та призначення, підлягають повторному огляду ВЛК військових комісаріатів. Крім того, офіцери за-пасу підлягають повторному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу ВЛК військових комісаріатів - у разі зміни призна-чення.

Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіат-ром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей.

3.4. Перед оглядом військовозобов`язаних їм проводиться рентгенологічне (флюорографіч-не) обстеження органів грудної клітки, загальний аналіз крові, дослідження сечі. Особам, яким бі-льше 40 років, обов`язково проводяться ЕКГ та вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор.

3.5. До початку огляду військовий комісаріат на всіх військовозобов`язаних отримує дані із психоневрологічних, протитуберкульозних, шкірно-венеричних диспансерів, наркологічних зак-ладів (на тих, що перебувають на обліку у вказаних диспансерах, закладах, - витяг з історії хворо-би), на осіб, що визнані інвалідами, - дані з органів соціального забезпечення, також медичну кар-тку амбулаторного хворого (облікова форма МОЗ України № 025) з поліклінік та медико-санітар-них частин за місцем проживання, роботи або навчання.

Зазначені документи з відомостями із вищевказаних диспансерів (закладів), а на офіцерів і прапорщиків (мічманів) запасу також особові справи військовий комісаріат до початку огляду по-дає для вивчення у ВЛК.

З пояснень в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 випливає, що медичний огляд 7.11.2014 р. у лікарні було проведено по-

верхово, не проводилися необхідні медичні обстеження та дослідження. Але суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини, не дослідив та не проаналізував їх та не дав їм ніякої належної оцінки.

Так, у картці обстеження та медичного переосвідчення військовозобов`заного, яку надала суду сторона обвинувачення (а.пр. 49), взагалі не вказані дата та результати загального аналізу крові та сечі.

Також, у цій картці відсутні відомості про обов`язкове проведення особам, яким більше 40 років, передбачених Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України ЕКГ та вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор.

Відсутні також будь-які відомості про те, що до початку огляду військовим комісаріатом ВЛК для вивчення були надані дані із психоневрологічного, протитуберкульозного, шкірно-вене-ричного диспансеру, наркологічного закладу (а в разі перебування на обліку у вказаних диспансе-рах, закладах - витяг з історії хвороби), дані з органів соціального забезпечення про наявність ін-валідності.

На думку апеляційного суду, проведення медичного обстеження ОСОБА_8 не відповідало ви-могам Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, а тому висно-вок ВЛК про стан здоров`я та про його придатність до військової служби не ґрунтувався на об`єк-тивних даних.

Отримавши таку хибну картку медичного обстеження та переосвідчення, яка не відповіда-ла вимогам Наказа Міністра оборони України від 14.08.2008 р. № 402, а також протокол лікарської комісії № 20 від 14.11.2014 р. (а.пр. 305-308) військовий комісар повинен був призначити повтор-ну ВЛК для ретельної перевірки стану здоров`я ОСОБА_8 та не мав права видавати йому «бойову» повістку.

Таким чином, посадові особи ВЛК та РВК не встановили у визначений законом спосіб чи придатний ОСОБА_8 до проходження військової служби в особливий період та намагались вручити йому «бойову» повістку. Поза увагою як військового комісара, як комісійної судово-медичної екс-пертизи, так і суду першої інстанції залишились ті обставини, що не був дотриманий встановлений наказом Міністра оборони України порядок перевірки стану здоров`я військовозобов`язаних.

Висновок позаштатної ВЛК спростовується постановою Голови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 7.05.2015 р., яка після проведення медичного огляду ОСОБА_8 встано-вила діагноз гіпертонічна хвороба II ст. та дійшла висновку про його непридатність до військової служби ( а.пр. 117).

Таким чином, наведені у вироку документи, на які суд послався як на докази, не підтверд-жують обставину про придатність ОСОБА_8 до військової служби на день його з`явлення до військо-вого комісаріату, тобто на 26.01.2015 р., а саме висновок комплексної СМЕ на яку вказує суд пер-шої інстанції, тому що СМЕ не уповноважена і не має права досліджувати можливість призову до військової служби будь-якої особи, для цього в державі створена і працює мережа ВЛК, про що та-кож правильно вказує захисник в апеляції. Своїми висновками СМЕ фактично прирівняла вико-нання службових обов`язків водія у мирний час, на цивільній роботі з виконанням обов`язків вій-ськовослужбовця у особливий період, що безумовно є неприпустимим.

Таким чином, суд першої інстанції у своєму вироку, обґрунтовуючи висновок про доведе-ність винуватості ОСОБА_8 , не зіставив досліджені докази і не проаналізував їх з точки зору належ-ності, допустимості й достатності. Також, у вироку не міститься жодної правової позиції щодо на-явності у ОСОБА_8 прямого умислу на ухилення від призову за мобілізацією, з урахуванням його прибуття 26.01.2015 р. до Білокуракінсько-Троїцького обєднаного районного військового коміса-ріату.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3)…;

4) обставини … які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або пока-рання.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушен-ня, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого. Вказані вимоги закону ні органом досудового розслідування, ні прокурором, належним чином не виконані.

Стаття 62 Конституції України та ст. 17 КПК України передбачають, що ніхто не зобов`яза-ний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправда-ним, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвину-вачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущен-нях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно пунктів 18 та 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержува-тись принципу презумпції невинуватості. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду Ук-раїни № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення виро-ку», при вирішенні питання про винуватість чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є не-припустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачен-ня і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправ-дувальний вирок.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейсь-кого суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального право-порушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі Тельфнер проти Австрії (2001 р.), оскільки встановив, що національні суди визнали заявника винним, спи-раючись на досить слабкі докази та припущення про його причетність до вчинення злочину; в справах: Грабчук проти України (2005 р.) та Шагін проти України (2010 р.) встановлено порушен-ня національними судами України презумпції невинуватості.

Дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній ін.-кримінований йому органом досудового слідства склад кримінального правопорушення, передба-чений ст. 336 КК України, тому що, як встановлено під час апеляційного розгляду, станом на 26.01.2015 р. ОСОБА_8 не був суб`єктом, на котрого розповсюджувались вимоги ст. ст. 1 та 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 15 від 14.01.2015 р. «Про часткову мобілізацію», бо на той час не була встановлена у визначений зако-ном спосіб, а саме ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», придат-ність ОСОБА_8 до неї за станом здоров`я. До того ж ОСОБА_8 не порушив ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», якою встановлені обов`язки громадян щодо мобілізацій-ної підготовки та мобілізації, а саме: з`являтися за викликом до військових комісаріатів для поста-новки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час; він не ухилився, він взагалі не був зобов`язаний проходити військову службу за станом здоров`я.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, пе-редбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скар-гою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і закрити кримінальне провадження.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляції захисника ОСОБА_6 про відсутність станом на листопад 2014 р. належним чином створеної позаштатної ВЛК, тому що це спростовується витребуваним з Троїцької РДА Луганської обл. Розпорядженням про створення та-кої ВЛК від 10.07.2014 р. ( а.пр. 324-327), яке було оглянуте під час апеляційного розгляду.

Також, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляції захисника про те, що суд пер-шої інстанції досліджував докази, які були в неналежний спосіб долучені до матеріалів провад-ження, тому що і суд першої інстанції своєю ухвалою від 28.05.2015 р. ( а.пр. 109-110) витребував медичну документацію стосовно ОСОБА_8 з ТОВ МТС «Альянс» і апеляційний суд для перевірки цих доводів витребував копію ухвали слідчого судді ( а.пр. 311).

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 та 417 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Вирок Білокуракінського райсуду Луганської обл. від 1.10.2015 р. стосовно ОСОБА_7 за ст. 336 КК України скасувати.

Закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ст. 336 КК Ук-раїни на підставі п. 2) ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального пра-вопорушення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання - скасувати.

Речові докази залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги без-посередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді