АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/3920/16-к Головуючий 1-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/2333/16 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
спеціаліста - ОСОБА_7 ,
представника Темнівської
виправної колонії (№100) - ОСОБА_8 ,
засудженого - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відео конференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вказаною ухвалою Харківського районного суду Харківської області відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав на те, що ОСОБА_9 за період відбування покарання характеризується посередньо, двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, на даний час стягнення погашені у встановленому законом порядку, заохочень не має, працевлаштований, до майна установи та предметів, якими користується, ставиться без належної уваги, до виконання робіт з благоустрою установи виконання покарань відноситься посередньо, ініціативу не проявляє. Крім того, 23.12.2015 року засудженому ОСОБА_9 було відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. А 06.04.2016 року засудженому ОСОБА_9 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання. В зв`язку з цим суд дійшов до висновку про те, що за час відбування покарання ні поведінка засудженого, ні його ставлення до праці не довели його виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу, вважаючи її незаконною та необгрунтованою, ухваленою з обвинувальним ухилом. Вказує на те, що судом першої інстанції порушено його право на захист, йому не надано останнього слова перед виходом судді до нарадчої кімнати, після виходу його з приміщення колонії, де відбулося засідання, в нарадчій кімнаті перебували інші учасники провадження, крім того, на думку апелянта, матеріали провадження можливо не містять аудіозапис судового засідання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав за необхідне ухвалу суду залишити без змін, засудженого ОСОБА_9 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та особової справи ОСОБА_9 , ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий.

На даний час відбуває покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 30 квітня 2013 року, за яким його засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 153, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2013 року вказаний вирок в частині призначеного покарання змінено та призначено ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 153, ст. 70 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі.

На підставі відомостей, які містяться в матеріалах особової справи, встановлено, що відповідно до ухвали Харківського районного суду Харківської області від 15 лютого 2016 року в зв`язку зі змінами до ч. 5 ст. 72 КК України, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 р., зараховано в строк покарання ОСОБА_9 час тримання під вартою з 17.12.2012 року по 09.10.2013 року.

Початок строку відбуття покарання - 17.12.2012 року

Кінець строку відбуття покарання - 25.02.2018 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При ухваленні рішення судом першої інстанції проаналізовано процес виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування ним покарання на підставі матеріалів його особової справи та дослідження даних про його особу.

Так, судом враховано, що засуджений ОСОБА_9 в місцях позбавлення волі знаходиться з 24.12.2012 року.

З 14.05.2013 року відбував покарання на дільниці СІЗО при ТВК №100, де характеризувався негативно, допускав порушення режиму тримання один раз, за що притягався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи.

З 11.11.2013 року відбуває строк покарання в Темнівській виправній колонії (№ 100). За час відбування покарання ОСОБА_9 характеризувався посередньо, до дисциплінарної відповідальності притягався один раз, але внаслідок проведеної виховної роботи змінив поведінку на кращу. Порушення режиму тримання виражалось у палінні у не відведеному місці. На теперішній час стягнення погашені у встановленому законом порядку. Адміністрацією установи не заохочувався.

Судом ретельно перевірялось ставлення ОСОБА_9 до праці, за результатами чого встановлено, що він працевлаштований до промислової зони установи на дільницю головного механіка.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, адекватно реагує на критику у свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться посередньо через особисту неорганізованість. До виконання робіт з благоустрою установи виконання покарань відноситься посередньо, ініціативу не проявляє.

Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова освіта», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю.

Соціально-корисні зв`язки з рідними втрачено з об`єктивних причин.

Крім того, питання про застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким було розглянуте 23.12.2015 року. Згідно витягу з протоколу №50 від 23.12.2015 року засідання комісії Темнівської виправної колонії УДПС України в Харківській області (№100) ОСОБА_9 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення (а.с. особової справи 150).

Питання щодо можливого застосування ст. 81 КК України було розглянуте 06.04.2016 року. Відповідно до протоколу №14 від 06.04.2016 року засідання комісії ТВК УДПС України в Харківській області (№100) ОСОБА_9 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, як особі, яка не довела свого виправлення (а.с. особової справи 159).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що за час відбування покарання поведінка засудженого, ставлення до праці не доводять в повній мірі його виправлення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_9 положення ст. 81 КК України.

Доводи засудженого про те, що під час розгляду заяви про умовно-дострокове звільнення мало місце порушення його права на захист, яке виразилося в тому, що йому не було надано захисника, участь якого в даному провадженні є обов`язковою, колегія суддів вважає не обґрунтованими.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 153 КК України, які за ступенем тяжкості відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких. Крім того, засуджений не звертався до суду із клопотанням про залучення захисника.

Твердження засудженого про те, що порушення його права на захист виразилося ще і в ненаданні останнього слова, не відповідає дійсності. Так, в чинному кримінальному процесуальному законодавстві, зокрема в ст. 365 КПК України, передбачено, що останнє слово надається обвинуваченому. В нашому випадку стороною кримінального провадження є засуджений, а предметом розгляду в суді - його заява про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Згідно запису судового засідання від 17 серпня 2016 року думка засудженого ОСОБА_9 та інших учасників кримінального провадження щодо заяви про умовно-дострокове звільнення була заслухана головуючим суддею, що також відображено в журналі судового засідання (а.к.п. 70-71).

Судовою колегією перевірялися доводи засудженого щодо порушення таємниці нарадчої кімнати в ході судового засідання з розгляду заяви про умовно-дострокове звільнення в приміщенні виправної колонії. Проведеною районним судом перевіркою з цього питання встановлена відсутніть фактів порушення таємниці нарадчої кімнати.

Посилання засудженого на те, що в матеріалах провадження відсутній аудіозапис судового засідання, спростовуються наявністю в матеріалах кримінального провадження як журналу судового засідання (а.к.п. 70-71), так і примірника технічного носія інформації із записом судового засідання від 17.08.2016 року (а.к.п. 72).

В зв`язку з вище наведеним, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються даними, що є наявними в матеріалах кримінального провадження і в особовій справі засудженого, а тому не можуть спростовуватися апеляційними доводами засудженого ОСОБА_9 , які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості та підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_9 необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді: