Справа № 496/1014/16-к
№ 1-кп/183/665/16
В И Р О К
іменем України
29 липня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

провівши в залі Новомосковського міськрайонного судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000396 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровська Ворошиловградської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2015 року № 72 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та призначено на посаду старшого сапера 3 інженерно-саперного взводу 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, а у відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.

Згідно з вимогами ч.1 п.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2015 року № 91 солдату ОСОБА_4 надано частину щорічної відпустки строком на 23 доби, тобто до 04.05.2015 року, в зв`язку з чим солдат ОСОБА_4 05.05.2015 року повинен був прибути з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

Однак, 05 травня 2015 року солдат ОСОБА_4 , з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, вчасно не з`явився у військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 22.03.2016 року.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як вчасне нез`явлення військовослужбовця до військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі та надав показання, що в січні 2015 року добровольцем пішов виконувати свій військовий обов`язок, а 01 квітня 2015 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 . 14 квітня 2015 року йому, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 було надано частину щорічної відпустки, в зв`язку з чим 05.05.2015 року він повинен був прибути в смт.Гвардійське Новомосковського району. 05.05.2015 року він прибув до м.Дніпропетровська з м.Одеси, та, в той час коли повинен був від`їжджати до смт.Гвардійське, йому зателефонувала дружина, яка хворіє на онкологічне захворювання та повідомила про поганий стан свого здоров`я, внаслідок чого він, усвідомлюючи, що вчасно не з`явиться до військової частини, повернувся до м.Одеси та тривалий час перебував поруч зі своєю дружиною, яка потребувала його допомоги. У скоєному обвинувачений кається, не мав на меті ухилятися від проходження військової служби, оскільки добровільно виконував свій військовий обов`язок, не дивлячись на свій вік та стан свого здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений не оспорював обставини, при яких ним скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно військовослужбовця на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше не був судимим, за місцем служби характеризується посередньо, однак позитивно характеризується за місцем проживання, за місцем роботи. Усі установи характеризують особу, як поважну, працелюбну та вимогливу до себе людину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання визнаються щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину під впливом тяжких сімейних обставин. До таких обставин суд відносить тяжку хворобу дружини обвинуваченого.

При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

У відповідності до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, реальне позбавлення волі обвинуваченого на певний термін буде достатнім для його виправлення, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.4 ст. 407 КК України.

Між тим, з урахуванням характеру скоєного злочину та його наслідків, з урахуванням обставин, при яких сталося самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, який проходить військову службу в особливий період, що діє на території України, з урахуванням особи винного, його ставлення до скоєного та реального усвідомлення про наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов до переконання, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст. 75 КК України, може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Копію вироку вручити обвинуваченому негайно.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1