ухвала іменем україни 30 березня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року й вирок Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року .

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Грозине Коростенського району Житомирської області, який зареєстрований у цьому населеному пункті на АДРЕСА_1 , а фактично мешкає на АДРЕСА_2 , раніше судимого, останнього разу цим же судом за ч. 2 ст. 289 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року цей вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання скасовано й призначено нове у виді 8 років позбавлення волі.

Із вироку Шевченківського районного суду м. Києва вбачається, що 15 березня 2014 року приблизно о 16.30 год під час вживання спиртних напоїв з невстановленою особою за місцем свого фактичного проживання ( АДРЕСА_2 ) у ОСОБА_8 виник умисел на побиття свого сусіда по комунальній квартирі ОСОБА_6 , із котрим у нього перед цим виник конфлікт на побутовому ґрунті. Реалізуючи свій умисел, він та невстановлена особа у коридорі згаданої квартири стали наносити удари руками і ногами по різних частинах тіла потерпілого, завдаючи тому фізичного болю.

Під час побиття ОСОБА_6 у ОСОБА_8 виник умисел на спричинення тому тяжких тілесних ушкоджень. Задля цього він взяв у кухні ніж і наніс потерпілому один удар в груди, спричинивши тому у такий спосіб колото-різане поранення грудної клітини в проекції грудини з пошкодженням внутрішньої грудної артерії, пристінкової плеври та правої частки легені, що супроводжувалося крововиливом в праву плевральну порожнину, тобто спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений просить вирок апеляційного суду в частині призначеного йому покарання змінити, із застосуванням ст. 69 КК України пом`якшити призначене йому за ч. 1 ст. 121 КК України покарання до 4-х років позбавлення волі. Зазначає, що суд першої інстанції без відповідного обґрунтування належними доказами встановив, що цей злочин він вчинив у стані алкогольного сп`яніння, а відтак безпідставно визнав наведену обставину такою, що обтяжує покарання. Стверджує, що причиною вчинення цього злочину стала матеріальна залежність від потерпілого; що покарання за попередніми вироками він відбув повністю, а тому цю обставину не можна враховувати при призначенні покарання за новий злочин. З огляду на наведене та щиро каючись у вчиненому, вважає, що суд першої інстанції мав можливість при призначенні йому покарання застосувати ст. 69 КК України. Наголошує на тому, що апеляційний суд ці помилки не виправив, натомість за апеляційною скаргою потерпілого безпідставно погіршив його становище, призначивши більш тяжке покарання.

У касаційній скарзі захисник засудженого адвокат ОСОБА_7 просить вироки обох судових інстанцій скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини провадження, не врахував протиправної поведінки потерпілого, який також побив ОСОБА_8 , не проаналізував належним чином його показання, а тому дійшов хибного висновку про те, що цей злочин засуджений вчинив умисно, тоді як з урахуванням фізичних даних ОСОБА_8 у порівнянні з такими даними потерпілого правильним був би висновок, що той діяв у стані необхідної оборони. Посилається на обмеження права засудженого на захист під час проведення судово-психіатричної експертизи.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно змінив обвинувачення, зазначивши у вироку, що злочин вчинено з невстановленою особою, тоді як під час судового слідства цю особу було встановлено свідок ОСОБА_9 .. Крім того, стверджує, що цивільний позов судом вирішено неправильно

Зазначає, що ці недоліки апеляційний суд не виправив, а за апеляційною скаргою потерпілого призначив засудженому більш тяжке покарання. Щодо необґрунтованості призначеного ОСОБА_8 більш суворого покарання захисник наводить доводи, аналогічні викладеним у касаційній скарзі засудженого.

У запереченнях на касаційну скаргу засудженого потерпілий, посилаючись на її безпідставність, просить ухвалені стосовно ОСОБА_8 судові рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого та його захисника на підтримку поданих ними касаційних скарг з підстав, викладених у них, заперечення прокурора й потерпілого, які просили судові рішення щодо ОСОБА_10 залишити без змін, перевіривши матеріали провадження й доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що ці касаційні скарги засудженого та його захисника не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Зазначені у касаційних скаргах ОСОБА_8 та його захисника доводи про неповноту судового слідства та неправильну оцінку доказів у справі, про проявлену у зв`язку з цим необ`єктивність, стосуються перегляду касаційним судом фактичних обставин справи з підстав, зазначених у статтях 410, 411 КПК України.

Разом із тим цього касаційний суд робити не вправі, оскільки відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови є: істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

До того ж даних, які б свідчили, що стосовно ОСОБА_8 неправильно застосовано кримінальний закон, допущено істотні порушення кримінально-процесуального закону чи що призначене тому покарання не відповідає тяжкості вчиненого та його особі, не виявлено.

Як видно з матеріалів провадження, суд дослідив ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у ньому, а зібрані докази, зокрема, показання самого засудженого, потерпілого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та висновок судово-медичної експертизи про локалізацію, характер і механізм утворення у потерпілого тілесних ушкоджень, об`єктивно оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України

Відповідно до встановлених фактичних обставин суд обґрунтовано дійшов висновку про умисний характер дій засудженого, а тому правильно застосував кримінальний закон і кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України.

Також суд вірно зазначив, що цей злочин ОСОБА_8 вчинив у стані алкогольного сп`яніння, оскільки у судовому засіданні суду першої інстанції він не заперечував факт перебування його саме у цьому стані під час вчинення злочину. Про це вказував і свідок ОСОБА_9 , який разом із засудженим побив потерпілого цього ж дня. А тому ставити під сумнів такі висновки суду, які перевірялись апеляційним судом, підстав нема.

Дані про те, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, у матеріалах провадження відсутні, а твердження про це захисника - голослівні та нічим об`єктивно не підтверджені.

Згідно з висновками судово-психіатричної експертизи, яку проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, ОСОБА_8 визнано осудним. При цьому при її проведенні права засудженого на захист порушено не було.

Вироки судів першої й апеляційної інстанцій інстанції відповідають вимогам статей 370, 374 КПК України.

Цивільний позов потерпілого розв`язано правильно.

Апеляційний суд, переглянувши вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами потерпілого і засудженого, у яких йшлось про неправильність призначеного засудженому покарання внаслідок як м`якості (потерпілий), так і суворості (засуджений), належним чином обґрунтувавши свої висновки, ухвалив у цій частині новий вирок, яким призначив засудженому більш суворе покарання.

Засуджений раніше двічі судимий. У обох випадках при призначенні йому покарання застосовувалася ст. 69 КК України. Ці судимості у встановленому законом порядку не погашені, а тому апеляційний суд правильно визнав рецидив злочину обставиною, що обтяжує покарання.

Підстав для пом`якшення засудженому покарання на підставі ст. 69 КК України колегія суддів не знаходить.

З огляду на викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 і його захисника залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року й вирок Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2