Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддів:ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року в кримінальному провадженні № 0003116 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бобрик Броварського району Київської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК,
у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі, як випливає з її змісту, потерпілий просить переглянути судові рішення щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання, оскільки вважає, що санкція ч. 2 ст. 125 КК не передбачає такого покарання як штраф, тому судом безпідставно призначено засудженому покарання із застосуванням ст. 69 вказаного Кодексу. Крім того, потерпілий вказує на недостатній розмір стягнутої судом на його користь моральної шкоди та просить повністю задовольнити позовні вимоги.
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання.
Стягнуто з засудженого на користь потерпілого ОСОБА_4 4000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою апеляційного суду від 01 грудня 2015 року вирок районного суду залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 14 квітня 2015 року приблизно о 17.20 год., перебуваючи на АДРЕСА_2 , під час конфлікту, що виник на ґрунті неприязних стосунків, умисно наніс ОСОБА_4 один удар кулаком у ніс та підборіддя. В результаті неправомірних дій ОСОБА_5 потерпілому були заподіяні легкі тілесні ушкодження.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги та витребування матеріалів кримінального провадження, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, за який його засуджено, та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 125 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів потерпілого про те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, яке не визначено санкцією ч. 2 ст. 125 КК та безпідставно застосував положення ст. 69 цього Кодексу, то вони є необгрутованими.
Санкція ч. 2 ст. 125 КК містить декілька альтернативних видів покарань із яких : штраф від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд відповідно до ст. 65 КК, з висновками якого погодився й апеляційний суд, урахував обставини, що впливають на покарання, зокрема: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК відноситься до категорії невеликої тяжкості; особу винного, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується; обставину, що пом`якшує покарання щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.
З огляду на все це, з урахуванням всіх інших обставин, що мають правове значення при виборі заходу примусу суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання у межах санкції кримінального закону, за які його засуджено, при цьому не застосовуючи положення ст. 69 КК, як на цьому наголошує потерпілий.
Правильно, відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» засудженого ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання, що потерпілим у касаційній скарзі не заперечується.
Що стосується доводів касаційної скарги щодо заниженого розміру моральної шкоди, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
За змістом положень статей 23, 1167 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості та справедливості.
Як убачається з вироку суду, вищенаведені вимоги Закону при розв`язанні цивільного позову у частині відшкодування завданої моральної шкоди дотримано. Так, суд, з доведеності вимог позивача, урахував моральні та фізичні страждання ОСОБА_4 , та дійшов правильного висновку про стягнення на його користь визначеної у вироку суми.
Судом умотивовано відмовлено в позові про стягнення матеріальної шкоди, оскільки такі витрати не підтверджені документально.
Аналогічні за змістом доводи потерпілого щодо м`якості призначеного засудженому покарання та невірного розв`язання цивільного позову були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з наведенням мотивів спростування визнав їх неспроможними. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на викладене в касаційній скарзі не міститься переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарг немає. А тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3