Провадження № 1-кп/734/131/16 Справа № 734/2527/16-к
іменем України
30 серпня 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
у присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Христофорівка, Криворізького району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , курсант навчального взводу навчальної батареї навчального дивізіону військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , солдат, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_5 26 квітня 2016 року призваний до лав Збройних Сил України Криворіжзьким РВК.
Відповідно до наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 28 квітня 2016 року № 103, обвинуваченого ОСОБА_5 зараховано до складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної батареї навчального дивізіону військової частини-польова пошта НОМЕР_1 .
Цього ж дня, між Міністерством оборони України в особі командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України з терміном погодженого сторонами на три роки.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статтями 1-2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на обвинуваченого ОСОБА_5 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини.
Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV (із змінами), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язує обвинуваченого ОСОБА_5 виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
У свою чергу, ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-ХІV (із змінами), визначають, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Відповідно до ст.ст. 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідати за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань. Також ОСОБА_5 , окрім іншого, зобов`язаний зразково виконувати свої службові обов`язки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.
17 березня 2014 року Указом виконуючого обов`язки Президента України № 303/2014 оголошено часткову мобілізацію в України та відповідно до ст. 1 Закону України Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку саме з 17 березня 2014 року в країні почав діяти особливий період, який діє по даний час.
Водночас встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 з хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України та виданих у їх розвиток законодавчих актів, став на шлях злочинної діяльності самовільно залишив територію військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 та має чіткі межі, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Так, у порушення вищевказаних вимог законодавства та умов контракту про проходження військової служби, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини-польова пошта НОМЕР_1 обвинувачений ОСОБА_5 , 11 травня 2016 року, не отримавши дозволу командування військової частини та без поважних причин самовільно залишив військову частину і до 02 серпня 2016 року перебував поза межами військової частини, обов`язки військової служби не виконував, до медичних закладів та органів державної влади не звертався, про свою належність до Збройних Сил України не повідомляв, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити до часу розшуку його уповноваженими особами Військової служби правопорядку у Збройних Силах України та супроводження його до військової частини, тобто обвинувачений ОСОБА_5 у період з 11 травня 2016 року по 02 серпня 2016 року самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, який відповідно до вимог ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17 березня 2014 року № 1126-VII, розпочався 17 березня 2014 року.
Чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
30 серпня 2016 року між військовим прокурором Деснянського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності його захисника, адвоката ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди військовий прокурор Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, останній повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, сторони угоди дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 .
Зміст даної угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України. У ній, зокрема, зазначені сторони угоди, формування підозри, і її правова кваліфікація із зазначенням статей (частин статей) Закону України «Про кримінальну відповідальність», істотні для даного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, обов`язки обвинуваченого щодо співпраці з правоохоронними органами, в сприянні розслідування кримінального провадження. В угоді зазначено узгоджене покарання та наявна згода обвинуваченого на його призначення, а також зазначено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, а також наслідки її не виконання. Угода скріплена підписами сторін угоди.
Військовий прокурор Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 і його захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості.
Щодо можливості затвердження даної угоди суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог п. 1ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким затвердити угоду.
Згідно ч. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, шкода кримінальним правопорушенням не завдана, потерпілих по кримінальному провадженню не має, прокурор та обвинувачений із захисником добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам КПК України.
Судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_5 , що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не буде мати для суду жодного доказового значення; мати захисника, в тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України.
Судом також з`ясовано у обвинуваченого, що йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, обвинувачений ОСОБА_5 розуміє суть обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим повністю, розуміє вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також суд переконався, що угода укладена добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді.
За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: що він визнає свою вину та щиро розкаюється у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, бажання у подальшому проходити військову службу та відсутність обтяжуючих обставин, сторони узгодили покарання ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком 4 місяці.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між військовим прокурором Деснянського гарнізону ОСОБА_3 , обвинуваченим та його захисником, і призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами міру покарання.
Строк застосування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з часу затримання, а саме, з 08 серпня 2016 року.
У зв`язку зі змінами, внесеними Законом України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII до ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування терміну попереднього ув`язнення, зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 08 серпня 2016 року по час набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 обраний у виді тримання під вартою.
Керуючись ст. ст. 314, 368, 474-475 КПК України, суд-
затвердити угоду про визнання винуватості від 30 серпня 2016 року між військовим прокурором Деснянського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_4 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком 4 (чотири) місяці з утримання на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 08 серпня 2016 року по час набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з 08 серпня 2016 року, тобто, з моменту його фактичного затримання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який тримається під вартою з дня отримання ним копії вироку, з обмеженням:
- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України;
- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя
Козелецького районного суду ОСОБА_1