УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/1831/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №278/1831/15-к за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30 травня 2016 року,-
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Геронимівка Черкаського району Черкаської області, громадянку України, з середньою освітою, непрацюючу, незаміжню, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:
- 23.05.2007 року Богунським районним судом м. Житомира за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком 35 днів;
- 05.10.2007 року Богунським районним судом м. Житомира за ч.1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік, зі звільненням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування вказаного покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 27.01.2009 року Богунським районним судом м. Житомира за ч.2 ст. 194 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 20.02.2012 року Житомирським районним судом за ч.2 ст. 297 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- 02.07.2012 року Богунським районним судом м. Житомира за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі, звільнену 03.11.2014 року умовно-достроково від відбуття покарання з Надержинщинської виправної колонії Полтавської області №65 на не відбутий строк 5 місяців 17 днів,
засуджено за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 8 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 02.07.2012 року остаточно визначено обвинуваченій ОСОБА_8 покарання 4 роки позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_8 вирішено рахувати з часу її затримання, з 25.02.2016 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України з урахуванням змін, внесених Законом України №838-VIII від 26.11.2015 року.
Судом встановлено, що 29 січня 2015 року ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , вступила у злочинний зговір з ОСОБА_9 з метою повторного таємного викрадення майна з будинку АДРЕСА_3 .
Цього ж дня близько 10 години 50 хвилин ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , шляхом пошкодження за допомогою заздалегідь приготовленої сокири та ножиць відчинили вікно вказаного вище будинку, який належить потерпілому ОСОБА_10 , проникли всередину та намагалися повторно, таємно викрасти радіатор опалення, вартістю 500 грн., електричні проводи, загальною довжиною 30 м., які належать потерпілому ОСОБА_10 і не становлять для останнього матеріальної цінності.
Однак, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не вчинили всіх дій, які вважали необхідними для доведення злочинного умислу до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки їх злочинні дії були викритті та припинені потерпілим ОСОБА_10 .
Таким чином, обвинувачена ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 вчинила замах на незаконне заволодіння майном з будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 , шляхом крадіжки, поєднаної з проникненням до житла.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким її виправдати. Вказує, що крадіжки не вчиняла, була введена в оману ОСОБА_9 , який сказав їй, що хоче забрати з будинку свої речі. Зазначає про її залякування на досудовому слідстві та примус зі сторони слідчого підписувати процесуальні документи. Крім того, вважає, що судом не надано оцінки показам свідків ( ОСОБА_9 ), що призвело до її необґрунтованого обвинувачення.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, постановити ухвалу, якою кримінальне провадження закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України. Вважає, що під час судового розгляду не було доведено, що в діях ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення за вчинення якого її засуджено, не встановлено мотивів та форми вини. Вказує, що висновки суду ґрунтуються лише на припущеннях. Зазначає про невірну оцінку судом показів свідків. Крім того, посилається на не встановлення вартості радіатора, оскільки довідка про його вартість видана не уповноваженою на те особою.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 в підтримання своїх апеляційних скарг з наведених у них мотивів, міркування прокурора в заперечення апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 в незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло. Дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ст.ст. 15 ч.3, 185 ч.3 КК України судом кваліфіковано вірно.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 винною себе у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала та пояснила, що 29 січня 2015 року ОСОБА_11 попросив її допомогти забрати його речі з будинку в якому він працює, оскільки господар з ним не розрахувався. Проте, що вони вчиняють крадіжку їй не було відомо.
Невизнання обвинуваченою ОСОБА_8 своєї вини суд розцінив як її намагання уникнути кримінальної відповідальності за свої дії.
Доводи апеляційних скарг про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:
- показаннях потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до яких 29 січня 2015 року десь біля 10-00 години йому зателефонував ОСОБА_12 та повідомив, що в його будинок хтось заліз. Тоді він на автомобілі приїхав до будинку, відкрив двері власним ключем і зайшов у середину, а ОСОБА_13 і ОСОБА_14 залізли через вікно. Всередині будинку він побачив ОСОБА_11 і ОСОБА_15 , яка допомагала зносити з другого поверху радіатор. Після затримання цих осіб вони викликали міліцію. При затримання ОСОБА_15 повідомила потерпілих та свідків, що її звати ОСОБА_16 . Окрім цього по будинку ОСОБА_15 ходила взута у тапочках, а в рюкзаку у них були чоботи, фомка і пульт від ТУ. Далі приїхали представники міліції, яким ОСОБА_11 та ОСОБА_15 до цього буди відомі, як крадії;
- показаннях свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які повністю збігаються з показами потерпілого ОСОБА_10 про обставини затримання ОСОБА_11 та ОСОБА_15 під час скоєння ними вказаної крадіжки.
Також, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 , крім показань свідків та потерпілого, підтверджується:
- протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього, з якого вбачається, що працівниками міліції 29.01.2015 року всередині недобудованого будинку АДРЕСА_3 , було виявлено ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також встановили факт пошкодження вхідних дверей у вигляді вигнутої частини в районі замка та вікна на другому поверсі. В коридорі на підлозі виявлено та вилучено зрізаний дріт біля 30 метрів, металеву батарею, портфель чорного кольору, кусачки та відро з обрізками проводів;
- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29.01.2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_10 заявив про проникнення 29.01.2015 року о 10-50 год. до його недобудованого будинку ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , звідки останні намагались викрасти біля 30 метрів проводу та радіатор опалення, який, в свою чергу, визнаний речовим доказом по справі;
- довідкою про вартість радіатора опалення на 10 секцій, яка станом на 29.01.2015 року становить 500 гривень;
- протоколом слідчого експерименту з фототаблицею до нього від 10.06.2015 року, під час якого остання показала яким чином вона 29.01.2015 року біля 11-30 год. за попередньою змовою із ОСОБА_9 залізла через вікно до згаданого будинку АДРЕСА_3 , яким чином вона між першим та другим поверхом несла із ОСОБА_11 радіатор і електричні проводи та вказала на місце другого поверху будинку, де ОСОБА_11 складав зрізані на цьому ж поверсі електричні дроти;
- протоколом слідчого експерименту з фототаблицею до нього від 10.06.2015 року з потерпілим ОСОБА_10 , який розповів та показав, де саме 29.01.2015 року близько 11-30 год. він побачив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на сходах між першим та другим поверхом його будинку в с. Вереси, коли вони зносили з другого поверху радіатор опалення та електричні дроти.
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, місцевий суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за яке її засуджено доведена повністю.
З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Твердження апелянтів про те, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення.
Також, безпідставним апеляційний суд вважає твердження апелянтів про неналежну оцінку судом показів обвинуваченої щодо її необізнаності про наміри вчинення крадіжки ОСОБА_9 .
Так, судом першої інстанції була дана належна оцінка показам обвинуваченої ОСОБА_8 та показам свідка ОСОБА_9 .
Зокрема, судом зазначено, що ОСОБА_8 пояснила, що йдучи до будинку ОСОБА_10 , ОСОБА_9 наказав їй взяти тапки, оскільки там йде будівництво і буде важко ходити на підборах. Ці покази свідчать про те, що ОСОБА_15 разом із ОСОБА_11 взяли тапки, як інше більш зручне взуття, з метою не залишення слідів на підлозі від власного взуття, в якому вони прийшли до будинку. Також обвинувачена повідомила, що саме ОСОБА_9 наказав їй, у разі їх затримання назватися ОСОБА_16 . Це, в свою чергу, свідчить про усвідомлення обвинуваченою того, що вона вчиняє кримінальне правопорушення. Окрім цього, під час слідчого експерименту ОСОБА_8 показала, як ОСОБА_11 за допомогою сокири відкрив вікно, через яке вони проникли у середину будинку. Про неспроможність доводів ОСОБА_8 свідчить й те, що в ході вказаного слідчого експерименту остання вказала місце на другому поверсі, де останній складав зрізані ним дроти. Однак в суді ОСОБА_15 повідомила, що вікно до їх приходу вже було відкрите, а в середині будинку вона лише чекала ОСОБА_9 на першому поверсі та на другий не підіймалась. В свою чергу, ОСОБА_15 в суді пояснила, що згадані вище тапки вона поклала у рюкзак, в якому лежали сокира та плоскогубці, а радіатор вони намагалися винести через вікно.
З огляду на викладене, пояснення ОСОБА_8 в суді не узгоджуються між собою та її діями під час слідчого експерименту, а це свідчить про неспроможність показань останньої, які вона дала в суді.
Також, судом обґрунтовано відкинуто покази свідка ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_8 не знала про його намір вчинити крадіжку, оскільки на час вчинення даного злочину, свідок був співмешканцем ОСОБА_8 , а його показання теж спростовуються дослідженими в суді матеріалами кримінального провадження.
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_8 на її залякування та примус працівниками міліції під час досудового розслідування нічим не підтверджено, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні її заяви про вчинення тиску на неї та застосування незаконних методів слідства працівниками міліції. В судовому засіданні апеляційного суду жодних доказів з цього приводу сторонами також не надавалося.
Посилання в апеляційній скарзі захисника про відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину передбаченого ст. 185 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведений розмір майна, яке обвинувачена мала намір викрасти, апеляційний суд вважає необґрунтованим.
Так, відповідно п.6 ч.2 ст. 242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням. Однак, місцевим судом було встановлено, що діями обвинуваченої не було завдано матеріальних збитків потерпілому, оскільки дії ОСОБА_8 були помічені та зупинені самим потерпілим, внаслідок чого радіатор, який остання намагалась викрасти залишився у нього.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що на досудовому слідстві їй не було надано захисника безпідставні, оскільки ОСОБА_8 таке клопотання слідчому не заявляла, а в суді першої інстанції 24.07.2015 року за її клопотанням їй було призначено захисника ОСОБА_7 (а.п.29-36).
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не встановлено умислу та мотиву кримінального правопорушення спростовуються наведеними у вироку суду доказами, встановленими обставинами, які детально викладені та перевірені судом. Дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України кваліфіковані вірно.
Покарання обвинуваченій ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України в межах санкції статті за якою її засуджено. Судом враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину, особу обвинуваченої ОСОБА_8 та призначено покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.
З вищенаведеними висновками місцевого суду погоджується і апеляційний суд та, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відсутності істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б безумовно тягнули за собою скасування судового рішення, не вбачає підстав для скасування вироку суду.
На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_8 слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженій ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді: