Справа № 646/5354/15-к
№ провадження 1-кп/646/70/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.06.2016 року м.Харків
Червонозаовдський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадження № 0000593 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комсомольськ, Зміївського району Харківської області, громадянина України, українця, одруженого, із середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 раніше судимого: 24.07.2007 року Комінтернівський районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки; 25.09.2007 року вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі, 24.09.2012 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання; 14.11.2014 року вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Глодоси, Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянина України, українця, не одруженого, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 03.10.2011 року вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 69,.ст. 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі, який відбуває покарання у Диканівській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№12)

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України

в с т а н о в и в :
ОСОБА_9 , відбуваючи покарання з 16.12.2011 у Диканівській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№12) за адресою: м. Харків, вул. Лелюківська, 1, діючи умисно, в особистих інтересах, переслідуючи мету умовно-дострокового звільнення відповідно до статті 81 КК України, 12.03.2015 року, у денний час, під час короткострокового побачення з раніше знайомим йому ОСОБА_8 , вступив у злочинний зговір з останнім, щодо надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах ОСОБА_9 дії з використанням свого службового становища, згідно до якого ОСОБА_8 повинен був сприяти в цьому ОСОБА_9 шляхом надання неправомірної грошової вигоди у розмірі 800 доларів США старшому оперуповноваженому оперативного відділу Диканівської ВК УДПтСУ в Харківській області №12 майору внутрішньої служби ОСОБА_10 для прийняття останнім позитивного рішення та сприяння у підготовці документів необхідних для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_9 на підставі статті 81 КК України, оскільки останній відбув більшу частину покарання.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, відповідно до розподілених ролей, 17.03.2015 року о 11 год.40 хв. за місцем знаходження Диканівської ВК УДПтСУ в Харківській області №12, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Лелюківська, 1, до службової особи ОСОБА_10 прибув засуджений ОСОБА_9 , який знаходячись у службовому кабінеті ОСОБА_10 , звернувся до останнього з пропозицією надати ОСОБА_10 неправомірну вигоду у розмірі 800 доларів США за сприяння у підготовці матеріалів відносно ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення згідно ст.81 КК України. Під час розмови ОСОБА_9 повідомив, що передавати грошові кошти від його імені буде раніше знайомий йому ОСОБА_8

ОСОБА_10 , з метою виявлення злочинних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , нібито погодився на пропозицію ОСОБА_9 , зазначив, що більш детальніша розмова відбудеться пізніше. Після чого службовою особою ОСОБА_10 був наданий рапорт начальнику установи - начальнику арештного дому Діканівської виправної колонії УДПтСУ в Харківській області №12, щодо вищевказаних обставин, який був зареєстрований 17.03.2015 року о 12 годин 30 хвилин., про що, відповідно, засудженому ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відомо не було.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, ОСОБА_9 27.03.2015 року о 15 год. 17 хв. знов звернувся до службової особи ОСОБА_10 , прибувши у службовий кабінет останнього, з пропозицією надати ОСОБА_10 неправомірну вигоду у розмірі 800 доларів США, через свого знайомого ОСОБА_8 , за сприяння у підготовці матеріалів відносно ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення згідно ст.81 КК України.

Після чого, згідно до раніше обговореного розподілу ролей, продовжуючи свої злочинні дії, діючи умисно, спільно та в групі, при зустрічі ОСОБА_8 з ОСОБА_10 , що мала місце 02.04.2015 о 10 год. 55 хв. та яка відбулася в службовому кабінеті ОСОБА_10 за адресою: м. Харків, вул. Лелюківська, 1, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_10 найближчим часом передати йому першу частину неправомірної вигоди у розмірі 400 доларів США за сприяння у підготовці документів, необхідних для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_9 відповідно до статті 81 КК України, а наступну частину у розмірі 400 доларів США пообіцяв передати після оформлення вказаних документів.

Таким чином, ОСОБА_9 в період з 12.03.2015 року по 02.04.2015 року умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 запропонували службовій особі старшому оперуповноваженому оперативного відділу Диканівської ВК УДПтСУ в Харківській області майору внутрішньої служби ОСОБА_10 надання неправомірної вигоди у розмірі 800 доларів США, що по курсу НБУ складає 18757, 55 грн. за вчинення вказаною службовою особою дій в інтересах засудженого ОСОБА_9 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину не визнав, дав пояснення про те, що з ОСОБА_9 познайомився відбуваючи разом з ним покарання у виправній колонії № 12, з якої звільнився у вересні 2012 року. Після звільнення, знаючи, що ОСОБА_9 є сиротою, відвідував його у колонії.

Прибувши на побачення, у середині березня 2015 року, точної дати не пам`ятає, але це було 17-20 березня 2015 року, ОСОБА_9 повідомив йому про те, що у нього настає строк для умовно дострокового звільнення і коли він спитав про можливість його умовно дострокового звільнення, йому відповіли, що це можливо за винагороду у сумі 800 доларів США.

Він запропонував обманути ОСОБА_10 таким чином, щоб ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_10 і повідомив, що гроші є і їх буде передавати він, ОСОБА_8 , на що ОСОБА_9 погодився, зазначивши що при нагоді, хоча це і складно, повідомить ОСОБА_10 про те, що гроші є.

27.04.2015 року ОСОБА_9 зателефонував йому з телефону ОСОБА_11 і повідомив, що йому необхідно під`їхати до ОСОБА_10 31.03.2015 року.

31.03.2015 року йому зателефонував ОСОБА_10 і спросив, чому він не приїхав, він пояснив, що у нього «шабашка» на два дні і він приїде 02.04.2015. Коли він їхав у електричці, ОСОБА_10 зателефонував йому і питав, чи приїде він. Він сказав, що вже їде, і, коли під`їхав до колонії, направив ОСОБА_10 смс повідомлення.

ОСОБА_10 його зустрів на сходах, вони пішли до кабінету. У кабінеті він розповів ОСОБА_10 про те, що працює у Москві на будівництві, заробляє грошові кошти, для того, щоб його впевнити про те, що гроші у нього є.

Після розмови з ОСОБА_10 пішов на побачення з ОСОБА_9 і вони домовилися про те, що ОСОБА_9 повинен його повідомити, коли документи підуть на комісію, щоб після цього не приїжджати на побачення і не відповідати на телефонні дзвінки ОСОБА_10 , оскільки грошові кошти передавати наміру не мав.

У судовому засіданні ОСОБА_9 свою вину не визнав і дав суду пояснення про те, що числа 17.03.2015 року прийшов у кабінет куратора свого відділення ОСОБА_10 щоб дізнатися чи може він піти на умовно дострокове звільнення, оскільки пільга у нього наставала 17.05.2015 року. ОСОБА_10 відповів, що можливо за винагороду у 800 доларів. Після цього він вийшов з його кабінету.

Числа 20 березня 2015 року ОСОБА_8 приїхав до нього на побачення. Він йому розповів про те, що у нього підходить пільга на умовно дострокове звільнення, свою розмову з ОСОБА_10 . ОСОБА_8 повідомив, що грошових коштів у нього не має, запропонував обманути ОСОБА_10 щодо того, що вони частинами передадуть грошові кошти ОСОБА_10 : 400 доларів до передачі документів на комісію і 400 доларів після комісії.

Йому необхідно було впевнити ОСОБА_10 , що є людина, яка готова дати кошти, тому він прийшов до ОСОБА_10 і повідомив, що грошові кошти за нього готовий заплатити ОСОБА_8 . Він зателефонував ОСОБА_8 з мобільного телефону, який надав йому ОСОБА_10 і повідомив, щоб він під`їхав до ОСОБА_10 31.03.2016 року. Цю дату назвав ОСОБА_10 . Він зрозумів, що зміг впевнити ОСОБА_10 в тому, що йому буде надана неправомірна винагорода. Він був впевнений, що тільки за грошову винагороду можливо звільнитися умовно достроково на час виникнення пільги. Як і всі, він хотів звільнитися як можливо раніше, одразу після виникнення пільги. Він є сиротою і таких грошей ніколи не мав, тому погодився на пропозицію ОСОБА_8 з надією, що документи, підуть на комісію і вважав, що саме від ОСОБА_10 залежить вирішення цього питання, який готує характеристику і первісні документи.

02.04.2015 року ОСОБА_12 взяв короткострокове побачення, на якому розповів, що він з ОСОБА_10 про все домовився і він повинен йому повідомити, коли документи підуть на комісію, щоб після цього перестати приїжджати до нього на побачення і не відповідати на телефонні дзвінки ОСОБА_11 .

В подальшому зазначав, що обидва рази: 17.03.2015 року та 27.03.2015 року прибував до кабінету ОСОБА_10 на його запрошення.

Не зважаючи на те, що обвинувачені свою вину не визнали, їх вина доводиться дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, відповідно до даних вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.10.2011 року, довідки виправної установи ОСОБА_9 , як засуджена особа, 16.12.2011 року прибув до Диканівській виправній колонії № 12 для відбуття покарання, початок якого відраховується з 17.01.2011 року, кінець строку відбуття покарання 17.07.2017 року. Відповідно до ст. 81 КК України умовно дострокове звільнення може бути застосовано 17.05.2015 року (а.с. 15-16, 17, 19).

Даними наказу начальника управління державної пенітенціарної служби № 149 о/с від 14.12.2013 року про призначення майора внутрішньої служби ОСОБА_10 старшим оперуповноваженим оперативного відділу Диканівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№12) (а.с. 8)

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який у судовому засіданні дав свідчення про те, що у Диканівській виправній колонії обіймає посаду старшого оперуповноваженого. 17.03.2015 року до нього прийшов ОСОБА_9 з пропозицією за 800 доларів США сприяти у вирішенні питання про його умовно дострокове звільнення. В той же день він по це склав рапорт. 27.03.2015 року за його запрошенням до його кабінету прибув засуджений ОСОБА_9 і запропонував йому винагороду у розмірі 800 доларів США за вирішення питання про його умовно дострокове звільнення і повідомив, що винагороду йому буде передавати ОСОБА_8 : 400 доларів до передачі документів на комісію і 400 доларів після передачі документів на комісію. На цей час йому було відомо, що у нього у кабінеті встановлені засоби аудіовідеоконтролю. В ході розмови, він надав ОСОБА_9 свій мобільний телефон, щоб він зателефонував ОСОБА_14 з метою виявлення іншої причетної до злочину особи.

Зазначив, що ОСОБА_8 приїхав у Диканівську виправну колонію 02.04.2015 року, направив йому смс повідомлення, он передзвонив ОСОБА_8 , зустрів і провів до свого кабінету, де вході бесіди ОСОБА_8 сам запропонував йому неправомірну вигоду у розмірі 800 доларів США за умовно дострокове звільнення.

Також ОСОБА_11 дав свідчення про те, що дійсно, засуджені знаходяться у локальних секторах і пересуваються по території колонії строєм. Проте з дозволу інспектора вони можуть самостійно прибути до адміністративного корпусу. Таке у колонії допускається.

Даними рапорту від 17.03.2015 року, з якого вбачається, що старший оперуповноважений оперативного відділу Диканівської виправної колонії № 12 ОСОБА_10 повідомив своє керівництво про те, що об 11 годині 40 хвилин 17.03.2015 року до нього у кабінет прийшов засуджений ОСОБА_9 з проханням за винагороду у розмірі 800 доларів США сприяти йому в умовно достроковому звільненні відповідно до ст. 81 КК України по можливості з 17.05.2015 року. (а.с. 7 кримінального провадження).

Зазначений рапорт був зареєстрований у Диканівській виправній колонії о 12 годині 30 хвилин 17.03.2015 року і у той же день спрямований до Червонозавосдького РВ ХМУ ГУПВС України в Харківській області, де зареєстрований 18.03.2015 року і відомості за яким було внесено 18.03.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000593.

Даними протоколів за результатами проведення, на підставі ухвал слідчого судді апеляційного суду Харківської області №№ 3783т та 3784т від 23.03.2015 року, негласних слідчих (розшукових) дій (аудіо відеоспостереження), складеними оперуповноваженим СГСБЕЗ Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_15 ..

Так, відповідно до даних протоколу від 30.03.2015 року ОСОБА_9 27.03.2015 року о 15 годині 17 хвилин зайшов до кабінету, де знаходився ОСОБА_10 і на питання ОСОБА_10 : нагадай, що ти говорив про УДО, відповів: «з приводу грошей, тобто дзвонив, щоб уточнив, приїде другого числа, хотів дізнатися результати, що б підготували все, тобто частину готов дати до комісії і другу». На уточнююче питання ОСОБА_10 «що?» відповів: «400 до комісії», на питання: «чого 400», відповів «доларів». Далі ОСОБА_9 сам пояснив, що 400 доларів, щоб бути впевненим - до комісії і 400 доларів після комісії. На уточнюючі питання ОСОБА_10 хто це буде робити він сам або хтось іншій, відповів, що гроші збирали його знайомі з місць позбавлення волі і ті, хто звільнилися, а передавати буде ОСОБА_16 , який раніше відбував покарання на 6 відділенні, що він йому вже дзвонив з телефону. Як вбачається з протоколу, ОСОБА_9 достав лист з записом, а ОСОБА_10 надав йому свій мобільний телефон і ОСОБА_9 зателефонував з нього Ромі і домовився на дату 31.03.2015 року, яку запропонував ОСОБА_10 (а.с. 29-31 крим. провадження).

У судовому засіданні ОСОБА_9 підтвердив, що у протоколі відображено зміст його розмови з ОСОБА_10 , який відбувся у службовому кабінеті ОСОБА_10 , куди він прибув за його викликом.

З протоколу від 30.03.2015 року та аудіо відеозапису вбачається, що в ході розмови між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , яка відбулася у кабінеті, до якого ОСОБА_10 і ОСОБА_8 зайшли одночасно о 10 годині 54 хвилин 02.04.2015 року, ОСОБА_8 на питання, як його життя, розповів про те, що має свою бригаду і працює у Москві, виконує будівельні роботи, має щоденний дохід десь 2000 рублів, хоче і ОСОБА_9 забрати з собою на заробітки. Як вбачається з протоколу, ОСОБА_8 сам почав розпитувати: «що там за довідки потрібні, що, к чому», коли ОСОБА_10 відповів, що ОСОБА_9 все знає, через деякий час ОСОБА_8 сам повернувся до цієї теми і зазначив, що може гроші перерахувати на картку через «Вестерн юнион», що половину може дати до суду, половину після. Далі зазначив: «Він мені сказав 800 доларів: чотириста до комісії і чотириста - як пройде комісію», і щоб уточнити все, після розмови пішов на короткострокове побачення з ОСОБА_9 (а.с. 34-35, 36 крим. провадження). Даними показань ОСОБА_15 , який дав суду свідчення про те, що отримані в установленому порядку в ході проведення негласних слідчих розшукових дій відомості були збереженні на електронних носіях, потім дослівно відтворені у протоколах. Чому на двох електронному носіях відсутні відомості аудіо- відео- контролю за ОСОБА_9 йому не відомо.

Показаннями свідка ОСОБА_17 , яка у судовому засіданні дала свідчення про те, що в її провадженні, як слідчого, знаходилось кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 369 КК України. Їй, як слідчому, були надані розсекречені матеріали за результатами проведених у даному кримінальному провадженні негласних слідчих дії аудіо-відео-контролю. Після відтворення записів, що містилися на флеш картах, на яких було чітко відображено відео та звук, звірки із змістом складених протоколів, вона впевнилась, що інформація, відображена на електронних носіях відповідає відомостям, викладеним у протоколі які повністю відображали аудіо відеозапис. Початок та кінець записку на електронному носії, паузи співпадали з даними протоколу. Після перевірки вказані докази були долучені до матеріалів кримінального провадження. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що зміст протоколу за результатами негласних слідчих (розшукових) дій є відображенням інформації, яка містилася на електронному аудіо відео фіксації розмови між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , яка відбулася 27.03.2015 року у службовому кабінеті ОСОБА_10 .

Відсутність електронного носія з інформацією аудіо відео контролю, проведеного 27.03.2015 року, в ході якого зафіксовано зустріч і розмову ОСОБА_18 та ОСОБА_10 , яка відбувалася о 15 години 17 хвилин не є підставою для визнання протоколу про результати проведення негласних слідчих розшукових дій не допустимим та неналежним доказом. Так, на підставі наданих доказів судом встановлено, що інформація, відображена у протоколі отримана у встановленому процесуальним законодавством порядку, вказана інформація містить дані, що підлягають доказуванню у судовому порядку, достовірність змісту протоколу підтвердив обвинувачений ОСОБА_9 , оперативний працівник ОСОБА_15 та слідчий ОСОБА_17 при допиті у якості свідків.

Тому змінені в подальшому ОСОБА_9 показання про те, що у протоколі відсутнє лише відображення звернення до нього ОСОБА_10 , перед тим, як надати телефон, а саме: «У нас з тобою все у силі», « ОСОБА_19 готовий привезти мені гроші ?» суд розцінює як тактику захисту.

Факт того, що попередня домовленість щодо пропозиції надання неправомірної вигоди службовій особі виникла у обвинувачених 12.03.2015 року підтверджується даними картки ОСОБА_9 щодо звіту побачень, отримання передач, посилок та бандеролей, відповідно до яких ОСОБА_9 мав 12.03.2015 року короткострокове побачення з ОСОБА_8 та ОСОБА_20 (а.с. 184- 185 1 тому судової справи ).

Даними спільної заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_20 про надання короткострокового побачення з засудженим ОСОБА_9 , яка датована 12.03.2015 року і має штамп її реєстрації 12.03.2015 року, даними квитанції до прибуткового касового ордеру від 12.03.2015 року щодо прийняття від ОСОБА_20 телефону оціненого 4,50 грн. (а.с. 187 том 1 суд. провадження), оригінали яких були досліджені у судовому засіданні, а також даними прибуткового касового ордеру № 683 до вказаного касового ордеру, на якому зазначена дата 12.03.2015 року і штамп «погашено», даними «Касової книги № 9-17 том 2 на 2015 рік», яка прошита та пронумерована, скріплена печаткою установи, починається з порядкового номеру квитанції 651, у якій зареєстровані відомості за період з 10.03.2015 рік по 28.05.2015 рік, за № 683 від 12.03.2015 року міститься дані про прийняття від ОСОБА_20 4 грн. 50 коп. а за № 920 від 02.04.2016 року про прийняття від ОСОБА_8 4 грн. 50 коп. (а.с. 184 том. 2 суд. провадження).

Сукупність даних у вказаних доказах свідчить про те, що побачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мало місце саме 12.03.2015 року.

Вказані докази отримані в ході судового розгляду на підставі ухвали суду від 25.04.2016 року про тимчасовий доступ до речей та документів, у порядку, визначеному ст. 290 КПК Україні відкриті стороні захисту, тобто отримані у порядку, встановленому КПК і є допустимими (ст. 86 КПК України). (а.с. 159-161, 174-183 том 2 суд.справи), тому правові підставі для визнання їх недопустимими відсутні.

Допущені, за позицією сторони захисту, порушення визначеного відомчими інструкціями порядку касових операцій при веденні касової книги, видачі квитанцій, правил діловодства, порядку заповнення документів висновку суду щодо належності вказаних доказів не спростовують. Достовірність викладених в них відомостей у визначеному порядку не спростована.

Наявність явного виправлення на заяві ОСОБА_8 та ОСОБА_20 у даті її підписання: а саме у числі «12», наведення жирним чорнилом двійки не спростовує висновку суду про те, що побачення між обвинуваченими відбулося саме 12.03.2015 року, оскільки підтверджується даними, що містяться в інших, наведених доказах, в тому числі на штампі, який міститься на цій заяві, де дата прийняття заяви зазначена саме 12.03.2015 року. Враховуючи ту обставину, що відомості написання вказаної заяви узгоджуються у сукупності з іншими доказами, наведеними вище, підстави сумніватися в достовірності дати виготовлення заяви саме 12.03.2015 року відсутні.

Відомості, що містяться у карточці ОСОБА_9 щодо звіту побачень, отримання передач, посилок та бандеролей, відповідно до яких ОСОБА_9 мав ще два короткострокові побачення: 08.01.2014 року з громадянкою ОСОБА_20 (дружина ОСОБА_8 ) та 02.04.2015 року - з ОСОБА_8 , узгоджуються з показаннями ОСОБА_9 про те, що до березня 2015 року мав тільки одне побачення - його відвідували на новорічні свята, а одне після побачення у березні, а саме 02.04.2015 року з ОСОБА_8 , після розмови останнього з ОСОБА_10 . При таких обставинах у суду відсутні підстави вважати запис у карточці про побачення 12.03.2015 року недостовірним.

Таким чином, судом встановлено, що побачення, на які посилаються обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , мало місце саме 12.03.2015 року. Суд вважає доведеним обвинувачення, що саме на цьому побаченні, 12.03.2015 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 домовилися об обставинах надання неправомірної вигоди у розмірі 800 доларів США старшому оперуповноваженому ОСОБА_10 за вирішення питання про умовно дострокове звільнення ОСОБА_9 .

Так, вже 17.03.2015 року ОСОБА_9 запропонував старшому оперуповноваженому ОСОБА_10 неправомірну вигоду у сумі 800 доларів США за вирішення питання про його умовно дострокове звільнення.

Ту обставину, що вказана розмова відбувалася саме у кабінеті ОСОБА_10 , підтвердив і обвинувачений ОСОБА_9 при дачі первісних показань у судовому засіданні 21.05.2015 року, зазначивши, що прийшов у кабінет куратора свого відділення ОСОБА_10 щоб дізнатися чи може він піти на умовно дострокове звільнення, оскільки пільга у нього наставала у 17.05.2015 року.

Належних та допустимих доказів щодо того, що саме ОСОБА_10 вимагав винагороду у розмірі 800 доларів за сприяння у вирішенні питання про умовно дострокове звільнення суду не надано.

Навпаки, саме ОСОБА_10 17.03.2015 року повідомив у своєму рапорті про пропозицію ОСОБА_9 надати неправомірну вигоду за сприяння у вирішенні питання про умовно дострокове звільнення останнього. У той же день рапорт був зареєстрований у встановленому порядку і відомості про кримінальне правопорушення, на підставі рапорту, наступного дня були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Обставини, викладені у даному рапорті, ОСОБА_10 , будучі допитаним як свідок, підтвердив у судовому засіданні. Підстави сумніватися у відомостях, викладених у рапорті і в показаннях свідка ОСОБА_10 у суду відсутні.

В подальшому, в ході проведення негласної слідчої розшукової дії негласного аудіо-відео контролю було зафіксовано факт пропозиції ОСОБА_9 та ОСОБА_8 старшому оперуповноваженому оперативного відділу Диканівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№12) ОСОБА_10 неправомірної вигоди у розмірі 800 доларів США за сприяння у вирішенні питання про умовно дострокового звільнення ОСОБА_9 ..

Про попередню змову ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і направленість їх умислу на пропозицію неправомірної вигоди свідчить узгодженість їх дій. Так, ОСОБА_9 27.03. 2015 року сам повідомив ОСОБА_10 про грошові кошти, що «прибуде другого числа», і в подальшому, не зважаючи на домовленість зустрітися 31.03.2015 року, ОСОБА_8 прибув до ОСОБА_10 саме 02.04.2015 року. В ході розмови з ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , і ОСОБА_14 називали одну й ту ж суму грошових коштів 800 доларів США, пропонували один той же самий порядок їх передачі: 400 доларів США до передачі документів про умовно дострокове звільнення на комісію і 400 доларів США після позитивного вирішення питання про умовно дострокове звільнення. Тобто, за їх домовленістю і пропозицією, документи на комісію повинні були надійти після надання половини суми визначеної ними неправомірної вигоди, а саме 400 доларів США, а не після позитивного розгляду даного питання комісією.

Тобто, враховуючи зміст домовленості ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та їх подальші дії на реалізацію цієї домовленості свідчать про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 звернулися до службової особи з повідомленням надати їй неправомірну вигоду для позитивного вирішення питання про умовно дострокове звільнення ОСОБА_9 , а їх злагоджені дії свідчили про бажання та готовність надати неправомірну вигоду саме для вирішення цього питання.

Тому показання ОСОБА_8 про те, що він не розумів, за що він пропонує, нібито на вимогу ОСОБА_10 , неправомірну вигоду, що він не розцінював цю пропозицію як пропозицію неправомірної вигоди, думав що ці гроші можуть бути використані для збирання довідок, погашення матеріальної шкоди та судових витрат, суд розцінює як тактику захисту і бажання уникнути покарання за злочин.

Так же суд розцінює як тактику захисту і бажання уникнути покарання показання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_10 сам вимагав неправомірну вигоду у розмірі 800 доларів США, що у них не було таких коштів і наміру фактично передати обумовлену суму, а домовленість між ними йшла тільки про обман ОСОБА_10 з наміром добитися передачі документів про умовно дострокове звільнення ОСОБА_9 на комісію, оскільки наведені вище докази, послідовність дій обвинувачених спростовують вказані показання.

Позицію сторони захисту щодо того, що мала місце провокація вчинення злочину збоку ОСОБА_10 належними доказами не підтверджена і спростовується наведеними вище доказами.

Судом встановлено, що порядок пересування засуджених територією виконання покарань Державної пенітенціарної служби України здійснюється у відповідності до вимог розділу ХУІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5, відповідно до яких пересування засуджених територією установи виконання покарань здійснюється строєм. У вільний час засуджені можуть пересуватися поза строєм у межах локального сектора, визначеного адміністрацією установи виконання покарань, а рештою території установи з дозволу представників адміністрації установи виконання покарань. Одиночні пересування дозволяються у супроводі представників адміністрації установи покарань або старших днювальних.

Так, допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_10 дав свідчення про те, що хоча самовільне залишення локального сектору заборонено, засуджені мають і використовують можливість самостійно прибувати до адміністративної будівлі.

У судовому засіданні 21.05.2016 року, при допиті у якості обвинуваченого, ОСОБА_8 зазначав, що в ході розмови на побаченні з ОСОБА_9 , яке відбулося у березні 2015 року, ОСОБА_9 говорив про те, що при наявності можливості він піде до ОСОБА_10 , оскільки з локального сектору вийти складно, і повідомить про те, що гроші є і ці гроші з волі буде передавати ОСОБА_8 .

Факт того, що ОСОБА_9 самовільно залишив локальний сектор 17.03.2015 року підтверджується інформацією у листі за підписом начальника установи начальника арештного дому Диканівської виправної колонії УДПтСУ підполковника внутрішньої служби ОСОБА_21 від 20.11.2015 року (а.с. 188 том 1 судової справи).

В діях ОСОБА_10 щодо запрошення ОСОБА_9 до свого кабінету 27.03.2015 року, надання телефону для дзвінка ОСОБА_8 , призначення дати зустрічі з ОСОБА_8 суд не вбачає ознак провокації злочину і допомогу збоку ОСОБА_10 скоїти злочин.

Суд вважає, що ОСОБА_9 мав реальну можливість не висловлювати свою пропозицію неправомірної вигоди, не надавати номер телефону ОСОБА_8 , який в свою чергу, знаходячись на свободі мав реальну можливість не приїжджати до установи виконання покарань 02.04.2015 року, не розпочинати розмову про спосіб надання неправомірної вигоди і повідомити правоохоронні органи про наявність, як він зазначив у судовому засіданні, вчинення відносно нього та ОСОБА_9 злочину вимагання та провокація неправомірної вигоди.

Дії ОСОБА_10 були спрямовані на виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

За ст. 369 КК України карається злочин із формальним складом, який у формі пропозиції неправомірної вигоди визнається закінченим з моменту її доведення до відома службової особи.

Вчинення злочину, передбаченого ст. 369 КК України вичерпується самим фактом пропозиції предмета неправомірної вигоди і для кваліфікації не має значення хто є власником матеріальних благ.

Суд вважає доведеними у судовому засіданні на підставі належних та допустимих доказів вину ОСОБА_9 і кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 369 КК України, як пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду за вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь які дії з використанням службового становища, вчиненні за попередньою змовою групою осіб.

Суд вважає доведеними у судовому засіданні на підставі належних та допустимих доказів вину ОСОБА_8 і кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 369 КК України, як пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду за вчинення службовою особою в інтересах третьої особи, будь які дії з використанням службового становища, вчиненні за попередньою змовою групою осіб.

Судом вивчені дані про особи обвинувачених і встановлено, що ОСОБА_9 раніше судимий, має постійне місце проживання, не одружений, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за місцем відбуття покарання характеризується посередньо.

ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, одружений, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, ніде не працює, має постійне місце проживання.

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, та обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує дані про особи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тяжкість вчиненого ними злочину, який в силу ст. 12 КК України є тяжким, фактичні обставини справи, при яких вказаний злочин вчинено, роль кожного з них у вчиненні злочину і вважає правильним, з метою їх виправлення та попередження нових злочинів призначити покарання у вигляді позбавлення волі без конфіскації майна..

Саме таке покарання буде сприяти досягненню меті призначення покарання.

При цьому суд виходить з того, що ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 369 КК України в період відбування покарання за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 69,.ст. 70 КК України від 03.10.2011 року, ОСОБА_8 в період трьох річного іспитового строку, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 14.11.2014 року і вважає правильним призначити остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначених за вироками суду покарань.

Суд враховує, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.05.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття ОСОБА_9 покарання за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.10.2011 зарахований строк попереднього ув`язнення з 17.01.2011 року по 24.10.2011 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Щодо відрахування строку відбуття покарання, суд вважає правильним початок строку відбуття ОСОБА_9 покарання у даному кримінальному провадженні відраховувати з 05.05.2015 року. При цьому суд виходить з того, що на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.04.2015 року ОСОБА_9 етапованний з Диканівської виправної колонії № 12 до Харківського слідчого ізолятора № 27, куди прибув 05.05.2015 року і де тимчасово залишений в у зв`язку із розглядом даного кримінального провадження.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 слід відраховувати з 06.04.2015 року, з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.04.2015 року.

Відповідно до правил, викладених у частині 5 ст. 72 КК України, а також враховуючи те, що у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання в установах попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження, тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; суд вважає необхідним зарахувати у даному кримінальному провадженні строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 у період з 05.05.2015 року по 21.06.2016 року включно, а ОСОБА_8 з 06.04.2015 року по 21.06.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З метою забезпечення виконання даного вироку суду, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , суд вважає правильним до набрання вироком законної сили залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

ОСОБА_22 залишити в установі виконання покарань до набрання вироком законної сили, але не більше, як на термін визначеного судом строку покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, районний суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК України і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 14.11.2014 року і остаточно призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 відраховувати з 06.04.2015 року.

Визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК України і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.10.2011 і остаточно призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з 05.05.2015 року.

Зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 06.04.2015 року по 21.06.2016 року включно із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 05.05.2015року по 21.06.2016 року включно із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою залишити без змін.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_9 в установі виконання покарань, але не більше, ніж на строк призначеного вироком покарання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня проголошення, засудженими з моменту вручення їм копії вироку.

Копія вироку негайно вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники мають право отримати копію вироку.

Суддя ОСОБА_1