справа № 285/4612/15-к
У Х В А Л А
11 квітня 2016 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_4 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,
У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав можливим та просив призначити судовий розгляд.
Інші учасники процесу не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Провівши підготовчі дії, вислухавши думки учасників процесу, щодо можливості призначення на підставі обвинувального акта судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступних висновків.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 291 цього Кодексу. Зокрема, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у незаконному зберіганні без передбаченого законом дозволу бойових припасів.
Диспозиція ч. 1 ст. 263 КК України передбачає кримінальну відповідальність за певні дії (носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут) щодо вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, які вчинюються без дозволу, передбаченого законом. Таким чином, диспозиція цієї статті є відсильною, оскільки відсилає до закону, яким передбачено необхідність одержання дозволу на вчинення відповідних дій із зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами та пристроями.
Як вбачається з обвинувального акту, в ньому відсутнє посилання на закон України, який порушив ОСОБА_7 , незаконно придбавши боєприпаси, які він зберігав.
Підпунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожного обвинуваченого бути детально поінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Європейський суд з прав людини у п. 51 рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» зазначив, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції визнає право обвинуваченого бути повідомленим не тільки про причину обвинувачення, тобто про реальні факти пред`явленого йому обвинувачення, покладені в основу обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, дану цим фактам, яка повинна бути докладною. У п. 52 цього ж рішення Європейський суд з прав людини вважає, що в кримінальних справах точна та повна інформація про обвинувачення, висунуті відносно обвинуваченого, і, отже, правова кваліфікація, яку суд може визнати відносно нього, є необхідною умовою справедливого судового розгляду.
Правовий порядок в Україні в силу ч. 1 ст. 19 Конституції України ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відсутність у обвинувальному акті стосовно ОСОБА_7 посилання на закон України, який передбачає необхідність отримання дозволу на придбання та зберігання боєприпасів, носить не лише формальний характер, а й порушує право обвинуваченого на захист і унеможливлює прийняти у справі законне та справедливе рішення.
У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Зважаючи на наведене, обвинувальний акт стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору.
Крім того, відповідно до ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого такого запобіжного заходу.
18.04.2016 року спливає строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , встановлений попередньою ухвалою суду.
Розглянувши це питання, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
ОСОБА_8 раніше не судимий, ОСОБА_9 раніше судимий. Обидва обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину у складі організованої групи, вчиненого під час перебування під домашнім арештом у іншому кримінальному провадженні, пов`язаному із незаконним обігом наркотичних засобів. Обвинувачені офіційно неодружені, непрацюючі, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем їх проживання. В справі не допитано жодного свідка обвинувачення, що, враховуючи характер злочину та ступінь організованості, свідчить про наявність ризику незаконного впливу на свідків. За таких обставин суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути зазначені ризики.
Застосування домашнього арешту та іншим більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти цим ризикам.
Вказані вище обставини в їх сукупності виправдовують подальше тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою.
Керуючись статтями 176-178, 183, 217, 291, 314, 331, 334, 372 КПК України, суд
Продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 9 червня 2016 року включно.
Ухвала в частині продовження обвинуваченим запобіжного заходу та в частині відмови у об`єднанні в одне провадження, оскарженню не підлягає. В решті ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий:

Судді: