Справа№ 640/3462/16-к
н/п 1-кп/640/299/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016 Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого офіційно, згідно ст. 89 КК України не судимого, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України
22 лютого 2016 року, приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_4 , знаходячись в маршрутному таксі № 263 по шляху слідування 602-й мікрорайон - вул. Клочківська у м. Харкові, проїжджаючи по вул. Чебишева у м. Харкові, маючи умисел на таємне заволодіння чужим майном, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, таємно викрав з правого зовнішнього карману куртки незнайомого ОСОБА_5 гаманець, в якому знаходились грошові кошти в загальній сумі 250 гривень, купюрами номіналом 100 гривень - 2 шт. та 50 гривень - 1 шт., дисконтна картка «аптечної мережі «Досвід.Довіра.Допомога», клубна карта «Планета Кіно», картка проїзду у Харківському метрополітені, заподіявши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 250 гривень. Після чого, ОСОБА_4 покинув маршрутне таксі № 263 на зупинці по вул. Чебишева у м. Харкові. Однак, довести свій злочинний умисел до кінця не зміг, так як був затриманий на зупинці співробітниками Управління карного розшуку Головного Управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
26.02.2016 року під час досудового провадження між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 була досягнута угода про примирення.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні вказаного злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, а саме: закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) визнав повністю та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди про примирення, також зазначивши про відсутність перешкод для виконання даного виду покарання у вигляді штрафу.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 під час досудового провадження досягли угоди про примирення, підписали її, причому ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, між ним і потерпілим була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу.
Суд розглянув справу відповідно до положень ст. 473, ч.5 ст.474 КПК України.
Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і, що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.
Судом достовірно встановлено, що:
1) умови угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, була застосована вірна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке передбачає можливість укладення угоди;
2) умови угоди не суперечать інтересам суспільства;
3) умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.
За таких обставин, суд, вивчивши надані матеріали, вислухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, думку прокурора, вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), який згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості та дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374-376, 475 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався, цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Вирок може бути оскаржений у судову палату з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя