Справа № 462/2179/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/60/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
Головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника -адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 12 листопада 2015 року, -

з участю прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, та призначено йому покарання: за ч.1 ст.358 КК України у виді арешту на строк один місяць; за ч.4 ст.358 КК України у виді арешту на строк два місяці.
Звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч.1 ст.358 КК України на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, до призначеного покарання за ч.4 ст.358 КК України частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Залізничного районного суду м.Львова від 26 березня 2013 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді двох років одного місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахується з моменту звернення вироку до виконання.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він в лютому 2012 року, проїжджаючи по вул.Городоцькій у м.Львові, в салоні маршрутного таксі знайшов посвідчення інваліда війни на прізвище ОСОБА_9 , серії НОМЕР_1 , видане 20.05.2010 року, і забрав його собі. Цього ж дня в своїй квартирі на АДРЕСА_1 , маючи умисел на вчинення підроблення документа, вклеїв свою фотографію у вказане посвідчення з метою його подальшого використання в громадському транспорті м.Львова.
Окрім цього, ОСОБА_7 , маючи умисел на використання підробленого документу, достовірно знаючи, що посвідчення інваліда війни на прізвище ОСОБА_9 , серії НОМЕР_1 , видане 20.05.2010 року, в якому вклеїна його фотографія, є підробленим, з метою безкоштовного проїзду в громадському транспорті м.Львова, влітку 2013 року використовував вказане посвідчення шляхом пред`явлення його водіям громадського транспорту.
Не погоджуючись із даним вироком, адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій просить рішення суду першої інстанції змінити, призначивши ОСОБА_7 покарання за кримінальне правопорушення за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
На переконання апелянта, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , не врахував пом`якшуючих обставин та не взяв до уваги усіх фактичних обставин справи та обставин. Також районний суд не взяв до уваги, що на утриманні ОСОБА_7 є неповнолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_2 , він є інвалідом другої групи та хворіє на туберкульоз, і обраний вид покарання, на його думку, однозначно вплине на подальший стан здоров`я обвинуваченого та матиме негативні наслідки щодо виховання його неповнолітньої доньки.
Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає рішення місцевого суду законним, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, прослухавши звукозаписи судових засідань, перевіривши матеріали судового і кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних у справі і перевірених в судовому засіданні доказів, є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.
Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом І інстанції за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.
Апеляційні доводи адвоката ОСОБА_6 з приводу неврахування судом ряду обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки місцевим судом вірно визнано та враховано при призначенні покарання всі обставини справи й дані про особу винного.
Так, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами невеликої тяжкості та вчинені умисно, дані про особу винного, який раніше судимий, востаннє 26.03.2013 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки, є інвалідом другої групи, вдівець, має на утриманні малолітню дитину, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, на обліку в наркологічному диспансері перебуває з 13.01.2015 року з розладами психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Відповідно до положення ч.2 ст.78 КК України і роз`яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. При цьому, у такому випадку повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим, а призначене покарання має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Признаючи остаточне покарання, суд І інстанції вірно звернув увагу, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.358 КК України, у лютому 2012 року та звільнив від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Також суд вірно врахував, що обвинувачений вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, в період іспитового строку, та застосував положення ст. 71 КК України, призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків.
Оскільки обвинувачений судимий Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання, вчинив новий злочин в період іспитового строку, не зробив відповідних висновків та на шлях виправлення не став, а отже і покарання у вигляді штрафу йому не може бути призначено.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів робить висновок про те, що оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, істотних порушень кримінального процесуального закону не встановлено, призначене обвинуваченому покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а отже підстав для зміни чи скасування такого не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
вирок Залізничного районного суду м.Львова від 12 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника- адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3