Номер провадження: 11-кп/785/1074/16
Номер справи місцевого суду: 515/640/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.11.2015 р. по кримінальному провадженню №0000084 від 13.02.2014 р. відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новоселівка Арцизького району Одеської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не заміжньої, отримуючої пенсію за віком як матір інваліда, фізичної особи-підприємця, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої за ч. 1 ст. 382 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.11.2015 р. ОСОБА_9 засуджена за ст. 382 КК України до 1-го року позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України її звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Зазначеним вироком ОСОБА_9 засуджена за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.02.2010 року у справі №2-58/2010 задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 та зобов`язано обвинувачену виконати зовнішній водостік в сторону своєї будівлі, організувавши водовідвід з реконструйованої нею покрівлі господарських споруд на межі суміжних земельних ділянок, розташованих за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , з обов`язковим погодженням проекту конструкцій з потерпілою. ОСОБА_9 , достовірно знаючи про наявність судового рішення та виконавчого провадження з його примусового виконання, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду, не зважаючи на накладення на неї двічі державним виконавцем штрафів за його невиконання, маючи матеріальну можливість для виконання рішення, з моменту набрання рішенням чинності, а саме з 04.10.2010 року і по теперішній час, умисно, з метою ухилення від його виконання, в порушення положень ст.124 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згадане судове рішення не виконує.
Крім того, заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 09.08.2013 року у справі №515/884/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.01.2014року, задоволено позовні вимоги виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області до ОСОБА_9 та зобов`язано обвинувачену зупинити будівництво (розміщення) двох тимчасових споруд (МАФ) в м. Татарбунари по вул.23-го Серпня (приринкова площа) біля магазину «Тарас», а також демонтувати вказані споруди за власний рахунок (власними силами) відповідно до рішення комісії по обстеженню та вивченню ситуації з приводу самовільного розміщення тимчасової споруди (МАФ) від 05.09.2012 року та акта комісії по земельним спорам від 04.06.2013 року. ОСОБА_9 , достовірно знаючи про наявність судового рішення та виконавчого провадження з його примусового виконання, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду, не зважаючи на накладення на неї двічі державним виконавцем штрафів за його невиконання, маючи матеріальну можливість для виконання рішення, з моменту набрання рішенням чинності, а саме з 20.01.2014 року і по теперішній час, умисно, з метою ухилення від його виконання, в порушення положень ст.124 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згадане судове рішення не виконує.
В апеляції обвинувачена ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, справу направити в Татарбунарський районний суд для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального законодавства, оскільки в обвинувальному акті стосовно неї відсутнє обвинувачення, але, не дивлячись на це, суд призначив справу до розгляду та ухвалив вирок, що є грубим порушенням її права на захист. Також апелянт зазначає, що суд неповно та необ`єктивно оцінив докази по справі.

В своїх запереченнях потерпіла ОСОБА_7 та прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_11 просять апеляцію обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок суду без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, посилаючись на те, що ОСОБА_9 , маючи матеріальну можливість у період часу з 2010 року по 2015 рік, не здійснила жодних дій направлених на виконання рішення суду від 18.02.2010 р., достовірно знаючи про його вимоги, що свідчить про ухилення обвинуваченої від відповідальності, яка передбачена ст. 382 ч. 1 КК України. Також в своїх запереченнях потерпіла та прокурор вказують на те, що ОСОБА_9 02.11.2015 р. було змінено обвинувачення, з яким вона погодилась, та сама разом із своїм захисником просили призначати справу до розгляду і ніяких зауважень чи клопотань щодо невідповідності обвинувального акту стороною захисну заявлено не було.

Крім того, в запереченнях потерпіла ОСОБА_7 звертає увагу на те, що пояснення ОСОБА_9 з приводу наміру виконати рішення суду не відповідають дійсності та вводять суд в оману, оскільки за виготовленням належної проектної документації нікуди обвинувачена не зверталась, а креслення, на які остання посилається, не є проектно-технічною документацією, про що заздалегідь було відомо ОСОБА_9 . Також потерпіла вказує на те, що бездіяльність та зухвала поведінка ОСОБА_9 підтверджується показаннями свідків, які були допитані при розгляді кримінального провадження, невиконанням законних вимог державного виконавця, несплатою штрафів та іншими дослідженими судом доказами. При цьому потерпіла ОСОБА_7 наголошує на тому, що ОСОБА_9 і на теперішній час не виконує рішення суду, нехтує вимогами закону та застосовує різні способи впливу, щоб уникнути виконання зазначеного вище рішення суду, що робить життя потерпілої нестерпним, оскільки вода з даху після опадів, яка стікає зі споруди ОСОБА_9 на її будівлю, руйнує цю будівлю, тому унеможливлює сприятливе проживання та потребує постійного ремонту і значних матеріальних витрат на його проведення.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, потерпілу, яка заперечували проти апеляції, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Перевіряючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором під час досудового розслідування та судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 були допущені такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 3ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду обвинувального акту та при постановленні вироку щодо ОСОБА_9 , районний суд не дотримався, оскільки не звернув уваги на порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування, повідомлені про підозру та зверненні до суду з обвинувальним актом.

Апеляційним судом встановлені обставини, які унеможливлювали постановлення районним судом обвинувального вироку на підставі обвинувального акту по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а також вирок суду першої інстанції, містять в собі не формулювання обвинувачення, а лише перелік обставин, які встановлені органами досудового слідства.

При цьому, в обвинувальному акті міститься викладення фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення та правову кваліфікацію дій ОСОБА_9 ,але, незважаючи на вказівку, що ОСОБА_9 обвинувачується, відсутнє формулювання самого обвинувачення, що на думку судової колегії не дозволяє вважати, що ОСОБА_9 набрала статусу обвинуваченої, так як за цим процесуальним рішенням їй лише повідомлено про підозру.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджали судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_9 .

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що обвинувачення ОСОБА_9 , у встановленому законом порядку, висунуте не було, оскільки воно, в супереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті, і з огляду на це, вона взагалі не притягується до відповідальності.

Незважаючи на вказані обставини, суд першої інстанції на вищезазначені порушення вимог закону уваги не звернув, розглянув справу, кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили та ухвалив обвинувальний вирок (т.1, а.с.5-10).

Вказані порушення, шляхом визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, взагалі перешкоджали розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_9 по суті та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 415 КПК України, апеляційний суд визнає їх істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у повній відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно виконати вимоги ст.314 КПК України та прийняти за результатами попереднього розгляду законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.11.2015 року відношенні ОСОБА_9 - скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції обвинувального акту відносно ОСОБА_9 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 382 КК України, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3