А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І

У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13.11.2013 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів головуючого - Дідика В.М., с у д д і в - ОСОБА_1, ОСОБА_2, з участю прокурора - Дьоміної І.Ю., підсудної - ОСОБА_3, захисника - ОСОБА_4, потерпілого - ОСОБА_5 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією захисника підсудної ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 28.05.2013 року.

Цим вироком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканку м. Ужгорода, вул. Сечені, 29/6, ІНФОРМАЦІЯ_2, кандидата медичних наук, лікаря-бактеріолога Ужгородської районної санітарно-епідеміологічної станції, вдови, не судимої, засуджено за ч.1 ст. 140 КК України на 1 рік позбавлення волі.

В порядку ч. 5 ст.74 КК України ОСОБА_3 від призначеного покарання на підставі п. 2 ч.1 ст.49 КК України звільнено у звязку з закінченням строків давності.

Запобіжним заходом щодо ОСОБА_3 ухвалено залишити підписку про невиїзд.

ОСОБА_3 визнана винною у тому, що працюючи лікарем - бактеріологом Ужгородської районної санітарно-епідеміологічної станції, маючи ступінь кандидата медичних наук та ліцензію МОЗ України на здійснення медичної практики в галузі бактеріолоії, знаходячись в приміщенні бактеріологічної лабораторії Закарпатської обласної санітарно-епідеміологічної станції за адресою м. Ужгород, вул. Собранецька, 96, яка згідно наказу №114 МОЗ України від 22.06.1995 року не відноситься до лікувально-профілактичних закладів, 14 жовтня 2005 року, усвідомлюючи, що за технологічним призначенням згідно Правил влаштування і безпеки роботи в лабораторіях (відділах, відділеннях) мікробіологічного профілю - ДСП 9,95-080-2002 в бактеріологічній лабораторії не передбачено приміщень і не створено відповідних умов для здійснення лікувальних процедур, у тому числі і для введення аутовакцин, не будучи працівником даної установи, всупереч посадовій інструкції лікаря-бактеріолога, будучи повідомленою чоловіком хворої та самою хворою про те, що вона хворіє на бронхіальну астму, усвідомлюючи, що дана маніпуляція може викликати ускладнення, у тому числі й анафілактичний шок та призвести до тяжких наслідків, всупереч вимогам п.п. 1.4 Положення затвердженого наказом МОЗ України « Про організацію і проведення профілактичних щеплень», згідно якого щеплення проводяться за наявності протишокової укладки та підготовленого медичного персоналу, за відсутності зазначеного, нехтуючи відсутністю у бактеріологічній лабораторії препаратів для надання невідкладної медичної допомоги у разі анафілактичного шоку, несумлінно виконуючи обовязки лікаря, зробила внутрішньошкірну пробу, тобто внутрішньошкірно ввела ОСОБА_6 стафілококову аутовакцину у кількості 0.05 мм.

Після введення внутрішньошкірної проби ОСОБА_6 почала задихатись та втратила свідомість. В подальшому була доставлена в реанімаційне відділення Ужгородської ЦМК лікарні з діагнозом анафілактичний шок, клінічна смерть, де перебувала 85 днів у несвідомому стані, а 8 січня 2006 року, не приходячи до свідомості, померла.

В апеляції захисника порушується питання про скасування вироку за відсутності в діях ОСОБА_7 складу злочину. Посилається на відсутність субєктивної сторони злочину, оскільки ОСОБА_3 не могла передбачити можливості настання наслідків діяння і в приміщенні знаходилось усе необхідне для надання невідкладної допомоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої та захисника на підтримання апеляції, промову прокурора та потерпілого, які вважали вирок законним і обґрунтованим, а апеляцію безпідставною, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.

Винність ОСОБА_3 у вчиненні злочину, за який її засуджено, при обставинах, вказаних у вироку, повністю доведена перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема показаннями потерпілого, з яких вбачається, що він разом з дружиною ОСОБА_6 14.10.2005 року поїхали до обласної санепідемстанції де повинні були забрати від ОСОБА_3 виготовлену нею вакцину для лікування хвороби потерпілої. В приміщенні бактеріологічної лабораторії, в кімнаті для прийому громадян, вони зустрілися з засудженою, яка повідомила, що зробить дружині укол для перевірки реакції організму. В цей час, він вирішив не заважати і зачекати дружину на вулиці. Через декілька хвилин зателефонувала дружина і попросила принести 100 грн., щоб розрахуватись з лікарем за вакцину. Заходячи в приміщення почув крики дружини, в кабінеті побачив, що її під руки тримає засуджена, рукав медичного халату в якої був в крові, а дружина задихалася.

Через деякий час працівники швидкої, які приїхали за його викликом, відвезли дружину в Ужгородську ЦМКЛ до реанімаційного відділення, де через 85 днів, не приходячи до свідомості вона померла (Т 2 а.с. 136-138).

Вказані обставини узгоджуються з показами свідків ОСОБА_8 (Т 2 а.с. 138), ОСОБА_9 (Т 2 а.с. 139), ОСОБА_10 (Т 2 а.с. 139), ОСОБА_11 (Т 2 а.с. 140), ОСОБА_12 (Т 2 а.с. 140).

Суд першої інстанції обґрунтовано надав перевагу показанням зазначених осіб, оскільки вони не є зацікавленими у притягненні до відповідальності ОСОБА_7, а їх показання одержані у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону, є послідовними і не містять суперечностей.

Також, суд вірно зазначив, що обєктом злочину за яким засуджено ОСОБА_3 є життя та здоровя особи, а також установлений порядок надання кваліфікованої допомоги. Обєктивна сторона даного злочину закріплює такі обовязкові умови кримінальної караності неналежного виконання обовязків медичним або фармацевтичним працівником як: невиконання або неналежне виконання своїх професійних обовязків; якщо ця діяльність спричинила тяжкі наслідки для хворого; причинний звязок між діями винної особи і суспільно небезпечними наслідками, що стали.

Надання медичної допомоги включає в себе діагностику (оцінку обєктивних і субєктивних даних про стан здоровя, вибір і прийняття рішення про лікування) та лікування (застосування різного роду процедур, проведення медикаментозної та іншої терапії, виконання хірургічних операцій, тощо).

Зазначений злочин може бути вчинений шляхом невиконання або неналежного виконання професійних обовязків медичним або фармацевтичним працівником. При цьому, під невиконанням слід розуміти не вчинення ним певних дій при наданні лікарської допомоги хворому, які він повинен був вчинити. А під неналежним виконанням професійних обовязків вчинення необхідних дій не у повному обсязі чи вчинення не тих дій, які необхідно було вчинити.

Обовязковою умовою кримінальної караності неналежного виконання професійних обовязків медичним або фармацевтичним працівником є причинний звязок між діянням і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Тому, на думку колегії суддів, суд в основу обвинувачення обґрунтовано зіслався на висновок комплексної судово-медичної експертизи № 10 від 07.02.2007 року (Т 1 а.с. 168-178), з урахуванням акту судово-медичного дослідження трупа № 22 від 27.01.2006 року (Т 1 а.с. 151-161); висновок повторної судово-медичної експертизи № 129/08 від 08.09.2011 року, виконаний експертами Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України, згідно яких смерть потерпілої настала внаслідок постгіпоксичної енцефалоатії, що призвело до інтоксикації, дистрофікаціних змін внутрішніх органів, енцефалопатії, набряку та виявлення речовини головного мозку. 14.10.2005 року о 09 год. 25 хв. у ОСОБА_6 розвивався паталогічний стан, який без надання своєчасної невідкладної медичної допомоги обумовив різке погіршення стану здоровя з настанням зупинки серця та дихання (клінічна смерть). Цей стан потерпілої, міг виникнути за наявності потрапляння сторонньої речовини до її організму. Враховуючи покази свідків та засудженої, тобто наявність факту внутрішньо шкірного введення імуногенного матеріалу (0, 05 мл. стафілококової аутовакцини) ОСОБА_6 за 5-7 хв. до початку різкого погіршення стану її здоровя, її обтяжений алергологічний анамнез (хворіла на бронхіальну астму), наявність на момент вакцинації гнійного захворювання шкіри (фурункульозу), можливо припустити, що причиною виникнення вищевказаного паталогічного стану у потерпілої, явилась реакція гіперчутливості негайного типу на введення імуногенного матеріалу (стафілококової аутовакцини) у вигляді анафілактичного шоку.

Враховуючи наведене, колегія суддів знаходить необґрунтованими доводи апеляції про те, що смерть потерпілої настала внаслідок ненадання їй своєчасної медичної допомоги, оскільки рахує доведеним наявність причинного звязку дій ОСОБА_3 при здійсненні нею своїх професійних обовязків та наслідками, які настали для хворої (смерть ОСОБА_6Ю.).

Що стосується інших доводів апеляції проте, що засуджена здійснювала медичну практику на основі ліцензії міністерства охорони здоровя України, договорів оренди приміщення баклабараторії, яке містило все необхідне обладнання для надання невідкладної медичної допомоги і смерть потерпілої настала не з її вини, то такі є безпідставними, оскільки ОСОБА_3, поєднуючи приватну лікарську практику з посадою лікаря-бактеріолога Ужгородської районної СЕС, всупереч наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 року № 336 „про затвердження Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників вимог щодо виконання лікарями бактеріологічних лабараторій (бактеріологами), будь яких лікувально-профілактичних заходів (щеплень, введення вакцини, тощо) при здійсненні яких можливий ризик виникнення термінальних станів, що потребує надання невідкладної медичної допомоги, заборонений.

Усвідомлюючи протиправність своїх дій та того, що нею порушуються певні правила проведення процедур та можливість настання тяжких наслідків, засуджена, опираючись на свій тривалий досвід роботи (працювала терапевтом, шкільним лікарем, педіатром), проігнорувала вимоги вказаного нормативного документу.

Суд дослідив усі наявні в справі докази, дав їм належну оцінку, обґрунтовано дійшов висновку про винність ОСОБА_3 в учиненні злочину і дав її діям правильну юридичну кваліфікацію.

Звільняючи ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, суд врахував вимоги ч. 1 ст. 49 КК України, зокрема, те, що з дня вчинення нею вказаного злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості минуло три роки і вирок щодо нього не набув законної сили.

Керуючись ст. ст. 365, 366, КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

апеляцію захисника засудженої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення, вирок Ужгородського міськрайонного суду від 28.05.2013 року щодо ОСОБА_3 - без змін.

Судді: