АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3083/16-к Номер провадження 11-кп/786/840/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК - С.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 25 липня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, маючий неповнолітню дитину, працюючий різноробочим в ПП «Мальцев», судимий:

16 липня 2015 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 та ч.3 ст.185, ст.70, ст.75 КК України на 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.15 та ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 липня 2015 року та остаточно засуджений на 5 років 1 місяць позбавлення волі.
Вирішене питання про речові докази.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що він 1 квітня 2016 року близько 4 год. 20 хв., перебуваючи у м. Кременчук Полтавської області на території парку «Ювілейний», таємно вирвав із землі з метою подальшого продажу чотири туї «західна Smaragd h=150+» загальною вартістю 2153,32 грн. та одну тую «західна Danica d=30+» вартістю 298,92 грн., чим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки він був затриманий при виході із парку співробітниками патрульної поліції.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить пом`якшити остаточне покарання з застосуванням ст.69 КК України та призначити його у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, врахувавши активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, позитивну характеристику, а також наявність на утриманні у ОСОБА_8 неповнолітньої дитини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.15 і ч.2 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Доводи апеляційної скарги про можливість призначення більш м`якого покарання суперечать вимогам закону.

Згідно з приписами ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
При цьому частиною четвертою цієї статті визначено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Пленуму Верховного Суду України в п.26 постанови №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив, що коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Оскільки ОСОБА_8 вчинив злочин в період іспитового строку, суд обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі.

При цьому суд, з огляду на особу винного, який працює, позитивно характеризується, має неповнолітню дитину та з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, в тому числі тих, про які наголошено в апеляційній скарзі, призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене в даному випадку кримінальним законом.

Доводи захисника про можливість застосування щодо ОСОБА_8 приписів ст.69 КК України до остаточного покарання, призначеного на підставі ст.71 КК України, суперечать приписам п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких застосування положень ст.69 КК України щодо покарання (як основного, так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.
Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 25 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

В зв`язку з набранням вироком законної сили ОСОБА_8 взяти під варту в залі суду.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4