УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 220 160 000 000 000 14 відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лутугіно Луганської області, громадянина України, одруженого, маючого двох малолітніх дітей, раніше не судимого, підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.110-2 КК України,

в с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_11 , погоджене прокурором Генеральної прокуратури України, що здійснює процесуальне керівництво ОСОБА_13 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_12 .

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_12 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110-2 КК України, а саме: у фінансуванні дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

На переконання слідчого, оскільки ОСОБА_12 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, існують ризики переховування від органів досудового розслідування та суду; він може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обґрунтовуючи необхідність застосування найбільш суворого запобіжного заходу, слідчий вказує на те, що підозрюваний ОСОБА_12 регулярно здійснює авіаперельоти до країн ЄС та інших, володіє нерухомістю, а тому має реальні можливості ухилення від слідства шляхом залишити території України.

Посилаючись на вказане, слідчий вважає, що єдиним видом запобіжного заходу, який спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного може бути лише тримання під вартою.

Прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтримали доводи клопотання, просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, вважаючи підозру обґрунтованою, а ризики реальними.

Підозрюваний ОСОБА_12 та його захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заперечували проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обгрунтовуючи позицію сторона захисту вказала на те, що досудове розслідування здійснено у порушення вимог ст.214 КПК України до внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Докази, надані на обґрунтування підозри, отримані у незаконний спосіб, є неналежними та недопустимими. Зміст клопотання не відповідає вимогам ст.184 КПК України, містить припущення, які нічим не підтверджуються та твердження, які є сумнівними. Оспорювали наявність обґрунтованості підозри та вказували на відсутність ризиків, визначених ст.177 КПК України. З цих підстав уважали, що у відповідності до ч.2 ст.194 КПК України слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, оскільки під час розгляду клопотання прокурор не довів всіх обставин, передбачених ч.1 цієї статті.

Окрім того, посилались на порушення слідчим вимог ч.2 ст.184 КПК України вказуючи на те, що підозрюваному було надано копії клопотання та доданих до них матеріалів, у неналежній якості, що унеможливлює виконання функції захисту у належний спосіб.

В рамках розгляду даного клопотання звернулись до слідчого судді зі скаргою в порядку ст.206 КПК України, вказуючи на незаконність затримання ОСОБА_12 , який 28.04.2016 о 7 год.30 хв. фактично був затриманий співробітниками СБУ без належних правових підстав з метою можливого вчинення на нього тиску.

Послались на те, що ОСОБА_12 оголошена підозра з порушенням вимог ч.2 ст.278 КПК України, а тому останній не має статусу підозрюваного та щодо нього не може бути застосовано запобіжного заходу.

Наголошували на тому, що матеріали, додані до клопотання, зокрема, рапорти містять дані про незаконне втручання у діяльність адвоката ОСОБА_8 , який надає правову допомогу ОСОБА_12 .

Пізозрюваний ОСОБА_12 підтримав вимоги та доводи своїх захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , вважав відсутніми підстави для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказуючи на необґрунтованість підозри.

Зазначив, що кримінальне переслідування, на його думку, ініційоване його партнером по бізнесу, є засобом помсти, а свідки його обмовляють.

Стверджував що він є добропорядним громадянином України, здійснює підприємницьку діяльність у відповідності до вимог закону та не може нести відповідальність за дій директорів підприємств, які вимушено працюють на окупованій території АР Крим. Він особисто не вчиняє дій, пов`язаних з фінансуванням окупаційної влади, що направлена на зміну меж території або державного кодону України, має постійне місце проживання на території України, родину, дітей, вчасно з`являється на усі допити, не перешкоджає кримінальному провадженню.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів, доданих до клопотання, вбачається, що 01.02.2016 за попередньою правовою кваліфікацією ст.110-2 ч.3 КК України внесені дані в Єдиний реєстр досудових розслідувань щодо здійснення на тимчасово окупованій території АР Крим фінансуванням органів Російської Федерації, шляхом сплати податків, зборів та інших платежів, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України, про що свідчить витяг з кримінального провадження № 220 160 000 000 00014, за аналогічною кваліфікацією внесені дані в ЄРДР 16.03.2016 (а.с.8-9).

28.04.2016 о 19 год. 30 хв. ОСОБА_12 був затриманий в порядку ст.208 КПК України, про що складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.с. 84-88).

В цей же день о 22 год. 30 хв. ОСОБА_12 оголошено про підозру у фінансуванні дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, повторно, за попередньою змовою групою осіб,тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110-2 КК України.

Як вбачається зі змісту сутність підозри зводиться до того, що під безпосереднім керуванням ОСОБА_12 здійснюється будівництво житла на території АР Крим, частина з якого призначена для безоплатного виділення працівникам ФСБ РФ та МВС РФ.

З наданих матеріалів вбачається, що наведені у клопотанні дані, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.110-2 КК України і вони в достатній мірі підтверджуються протоколами про проведення негласних слідчих дій від 31.03.2016 (а.с. 35-41) та іншими матеріалами, що додані до клопотання.

Наявність у провадженні даних доказів лише щодо пред`явленої підозри з точки зору достатності та взаємозв`язку свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки вони об`єктивно підтверджують існування фактів та інформації, які можуть вказати на те, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

Таким чином, стороною обвинувачення надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри.

При цьому, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді справи по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчинені злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Вказане кореспондується з практикою Європейського суду з прав людини, так поняття «обґрунтована підозра» приведене у Рішенні ЄСПЧ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», де обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться могла вчинити правопорушення.

Слідчий суддя повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Це ж саме закріплено у Рішенні «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28.10.1994 року яким передбачено, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування».

В клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо фактів та інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_12 до вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст.110-2 КК України, яких у сукупності достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_12 підозри.

А тому доводи сторони захисту в цій частині є необґрунтованими та спростовуються вищевказаним.

Щодо існування ризиків, на які посилається слідчий та прокурор, приходжу до висновку, що цілком ймовірним є ризики можливого переховування від органів досудового розслідування, перешкоджання кримінальному провадженню шляхом впливу на свідків, знищення доказів.

До такого висновку слідчий суддя прийшов, аналізуючи ряд факторів які у сукупності підтверджують доводи слідчого та прокурора.

Так, ОСОБА_12 є раніше не судимою особою, має родину, дітей, працює, має постійне місце проживання у м.Києві.
Втім, він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, об`єктом якого є основи національної безпеки України, є засновником ряду підприємств, що здійснюють будівництвом житла на території України та в АР Крим, що він підтвердив у судовому засіданні, а відтак має високий рівень статків та соціальних зв`язків, що, всупереч твердженням підозрюваного та його захисників може стати чинником для прийняття ним спроб уникнути відповідальності шляхом переховування від органу досудового розслідування або з високою долею ймовірності може свідчити про можливість підозрюваного покинути межі території України.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини ризик втечі повинен встановлюватися не лише на підставі суворості можливого покарання, а оцінка такого ризику повинна проводитись з врахуванням існування ряду інших факторів.
Крім того, цілком ймовірним є існування ризиків щодо перешкоджанню кримінальному провадженню шляхом знищення доказів, тиску на свідків з використанням свого соціального рівня та зв`язків, високого рівня впливовості на підлеглих.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_12 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, вчиненого щодо суспільства в цілому, а тому, хоча обвинувачений є раніше не судимий, працює, одружений, виховує дітей, має високий соціальний статус, враховуючи його стан здоров`я та вік, суд вважає, що існують підстави для застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, переважають принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, а тому, дотримуючись практики Європейського суду з прав людини та якою визначається, що суд своїм рішенням повинен забезпечити високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, суд вважає, що обрання найбільш суворого запобіжного заходу при даних обставинах є виправданим.

З огляду на викладене вище клопотання підлягає задоволенню.

При цьому твердження підозрюваного та захисників щодо існування достатньої кількості стримуючих факторів, які можуть забезпечити дотримання ОСОБА_12 належної процесуальної поведінки без застосування найсуворішого запобіжного заходу не знайшло свого підтвердження та спростовується вищевикладеними висновками, які у сукупності свідчать про те, що єдиним запобіжним заходом для запобігання ризикам може бути найбільш суворіший тримання під вартою.

Інші доводи сторони захисту щодо незаконності здійснення досудового розслідування у порушення вимог ст.214 КПК України, то таких порушень слідчим суддею не встановлено.

Щодо відсутності статусу підозрюваного, то такі доводи також не знайшли свого підтвердження та спростовуються повідомленням про підозру від 28.04.2016 (а.с.93-99), яким підтверджується, що ОСОБА_12 у законний спосіб набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110-2 КК України. Інші доводи сторони захисту з приводу не відповідності клопотання вимогам кримінального процесуального закону, наявність в тексті припущень є несуттєвими та не впливають на висновки слідчого судді.

Твердження підозрюваного та захисників щодо порушення права на захист ОСОБА_12 також є надуманими. Так, захист останнього здійснювало 5 адвокатів, за клопотанням сторони захисту до участі у розгляді справи було допущено ще одного адвоката, тобто захист здійснювало шість захисників.

Слідчим суддею в повній мірі забезпечено право на захист, при цьому на початку судового засідання усі захисники отримали копії клопотання та доданих до нього матеріалів, з цією метою оголошувалась тривала перерва, надавався час на ознайомлення з усіма матеріалами.

Кожен із захисників окремо та підозрюваний висловили свою позицію щодо клопотання, аргументували позицію з приводу незгоди з застосуванням запобіжного заходу, надали письмові пояснення, що були долучені до матеріалів клопотання, реалізували право на звернення з клопотаннями, що були розглянуті слідчим суддею та частково задоволені.

Підозрюваному надавалась можливість конфіденціального спілкування з захисниками, для чого оголошувались перерви.

Так, у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 17 цієї ж Конвенції передбачається, що жодне з положень Конвенції не може тлумачитися як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено у Конвенції.

Тлумачення наведених законодавчих норм дає підстави для висновку про заборону зловживання правами, аналіз сукупності норм кримінального процесуального закону також вказує на недопустимість зловживання будь-якої із сторін своїми процесуальними правами.

Втім, нехтуючи вказаними нормами, неодноразово, біля 5 разів на вимогу сторони захисту та підозрюваного слідчим суддею оголошувались перерви з метою оперативного надання медичної допомоги, де слідчим суддею враховувались побажання підозрюваного, який відмовлявся від надання медичної допомоги працівниками державних медичних установ, надаючи перевагу у обслуговуванні працівниками приватних медичних установ.

Підозрюваний та захисники, зловживаючи процесуальними правами, при наявності повідомлень лікарів швидкої медичної допомоги, які безпосередньо у судовому процесі надавали пояснення про стан здоров`я підозрюваного, який дозволяв йому бути присутнім у судовому засіданні та був пов`язаний зі стресовою ситуацією, що є наслідком розгляду справи, втім знов, штучно створювали перешкоди з тим, щоб невиправдано затягнути розумні строки розгляду клопотання, що було розцінено слідчим суддею, як зловживання процесуальними правами.

Окрім того, сторона захисту користувалась своїми процесуальними правами у такий спосіб, який є невиправданим при розгляді клопотання під час досудового розслідування та притаманний за процедурою розгляду для кримінальних проваджень, чим також всіляко затягувала процес.

Таким чином, доводи щодо порушення права на захист є надуманими та не відповідають фактичним обставинам.

Між тим, є слушними доводи захисників з приводу того, що матеріали додані до клопотання можливо містять факти незаконного втручання у діяльність захисника ОСОБА_8 , який здійснює юридичне супроводження підприємницької діяльності підозрюваного, а тому такі доводи підлягають перевірці, що слідчий суддя доручає провести Генеральній прокуратурі України.

Щодо доводів сторони захисту з приводу незаконного затримання, викладеного безпосередньо у скарзі, що додана до клопотання та у поясненнях під час розгляду клопотання, то така скарга була предметом розгляду слідчим суддею ОСОБА_14 , яку він задовольнив частково.

Втім, у відповідності до вимог ст.206 КПК України слідчий суддя доручає проведення Генеральній прокуратурі України дослідити факти, викладені у скарзі, щодо утримування ОСОБА_12 співробітниками Служби безпеки України з ранку 28.04.2016 року без складання протоколу про затримання у відповідності до вимог ст.208 КПК України.

У зв`язку з тим, що слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні підстави для негайного звільнення особи.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 205, 309 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
Клопотаннястаршого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_11 задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_12 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_12 під вартою визначити 60 днів з моменту взяття під варту, тобто до 26.06.2016 включно.
Зобов`язати Генеральну прокуратуру України провести перевірку щодо незаконного затримання ОСОБА_12 у відповідності до протоколу затримання від 28.04.2016.
Зобов`язати Генеральну прокуратуру України перевірити дії співробітників СБ України щодо можливого незаконного втручання в діяльність адвоката ОСОБА_8 в ході досудового розслідування кримінального провадження № 220 160 000 000 00014 відносно ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110-2 КК України.
На ухвалу слідчого судді до Апеляційного суду м. Києва прокурором, підозрюваним, його захисником на протязі п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Повний текст ухвали проголошено 05.05.2016.

Слідчий суддя ОСОБА_1