Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/228/16 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2016 року. м. Кіровоград
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0010125, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.11.2014 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фурманівка, Новоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого вантажником в ПАТ "Кіровоградський завод дозуючих автоматів", зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , судимого:

- 30.10.2008 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

- 02.02.2009 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 31.03.2009 року вирок суду змінено в частині покарання, засуджено на 5 років позбавлення волі. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13.12.2012 року звільнено від відбування покарання умовно-достроково на 09 місяців 21 день,

визнано винуватим та призначено покарання за ч.3 ст.15 ч. 2 ст. 186 КК України виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст.75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в сумі 147грн. 60 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за таких обставин.

Так, 21.11.2014 року близько 03 год. 10 хв. ОСОБА_8 знаходився на східцях, які ведуть до зупинки громадського транспорту, розташованої навпроти магазину «АТБ» по вул. В.Перспективній, 48 в м. Кіровограді і побачив раніше невідому ОСОБА_9 , яка в правій руці тримала жіночу сумку. Маючи та реалізовуючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, ОСОБА_8 підбіг ззаду до потерпілої ОСОБА_9 і наніс удар правою ногою по лівій нозі, чим завдав останній фізичного болю та шляхом ривка відкрито намагався викрасти належну їй жіночу сумку, вартістю 432 грн., в якій знаходилися грошові кошти в сумі 180 грн. та ключі від кафе «Золоті купола». Однак ОСОБА_9 втримала свою сумку і почала голосно кликати на допомогу. З причин, що не залежали від його волі, ОСОБА_8 не вчинив усіх дій, які зважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки на крик потерпілої ОСОБА_9 з`явилися співробітники міліції по охороні громадського порядку та припинили його протиправні дії

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незаконне застосування ст. 75 КК України та ухвалити новий вирок суду, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. Посилаючись на те, що судом не надано належної оцінки тому, що на початку судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 заперечував свою вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні, однак після надання показань потерпілою, свідками, дослідження письмових доказів у кримінальному провадженні, все ж таки вину визнав. Також вказав, що при призначенні покарання судом не враховано те, що ОСОБА_8 вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30.10.2008 року призначалося покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України. Не заважаючи на це, ОСОБА_8 в період іспитового строку, умисно вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, у зв`язку з чим вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02.02.2009 року обвинуваченому призначено покарання із застосуванням положень ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці. В подальшому, ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 31.03.2009 року вищевказаний вирок змінено в частині покарання, засуджено на 5 років позбавлення волі. Звільнившись, на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13.12.2012 року від відбування покарання умовно-достроково на 09 місяців 21 день, ОСОБА_8 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, вчинив нове кримінальне правопорушення, яке кримінальним законом віднесено до категорії тяжких, що знову ж таки свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_8 та неможливості його виправлення без відбування покарання у місцях позбавлення волі, оскільки мета покарання, передбачена вимогами ст. 65 КК України, досягнута бути не може. Вказав, що покарання призначене судом, не відповідає вимогам ст. 65 КК України та суперечить вимогам п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в об`ємі допиту дослідження матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , про залишення апеляції прокурора без задоволення, а вироку суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Досудове та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, повністю доведена матеріалами кримінального провадження.

Так як фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 ніким із учасників процесу не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції повністю дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу винуватого, який раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, судимість не погашена, характеризується позитивно, працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, повністю відшкодував завдану потерпілій моральну шкоду. Врахував обставини, що пом`якшують покарання - добровільне відшкодування потерпілій моральної шкоди та обставини, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та із урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального правопорушення, всіх пом`якшуючих обставин та позиції потерпілої, якій моральна шкода відшкодована повністю, і яка просила суд призначити покарання обвинуваченому не пов`язане із позбавленням волі обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованої йому статті кримінального закону, та на підставі ст.75 КК України, звільнив обвинуваченого від покарання з випробуванням з іспитовим строком, яке на переконання колегії суддів буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

На вказаних підставах доводи прокурора з приводу того, що призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням із іспитовим строком є надто м`яким є необґрунтованими. При цьому колегія суддів бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 як особа характеризується позитивно, працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, в період розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції вину у скоєному визнав повністю, добровільно відшкодував моральну шкоду потерпілій, що вказує на його щире каяття у скоєному, потерпіла у суді першої інстанції просила не позбавляти його волі. Представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 надав до суду апеляційної інстанції заяву в якій просив відмовити в апеляції прокурора та залишити вирок суду першої інстанції без зміни.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню, підстави для скасування вироку суду першої інстанції та призначення обвинуваченому більш суворого покарання відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4