11-сс/775/89/2016(м)
263/3954/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2016 року, про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого Центрального ВП Маріупольського ВП ГУ НП в Донецькій області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а:

31 березня 2016 року старший слідчий Центрального ВП МВП ГУНП в Донецькій області капітан міліції ОСОБА_6 звернулась до районного суду із клопотанням, погодженим з прокурором ММП № 1 ОСОБА_5 , про накладення арешту на автомобіль «Ауді 80» у кузові сірого кольору, д/н НОМЕР_1 та ключі від нього, вилучені 30 березня 2016 року у ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи вказане клопотання старший слідчий ОСОБА_6 послалась на те, що 30 березня 2016 року до ЧЧ Центрального ВП надійшла заява від гр. ОСОБА_8 про те, що 30 березня 2016 року гр. ОСОБА_7 , знаходячись на СТО по вул. Авіаційній у Центральному районі м. Маріуполя, незаконно заволодів транспортним засобом марки «Ауді 80» сірого кольору, д/н НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_8 , чим спричинив останньому матеріальний збиток на суму 120 000 грн.

30 березня 2016 року вказані відомості внесені СВ Центрального ВП ГУНП до ЄРДР під № 0001179 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого Центрального ВП Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 про накладення арешту на автомобіль «Ауді 80», д/н НОМЕР_1 та ключі від нього, вилучені 30 березня 2016 року у ОСОБА_7 .

Не погодившись із судовим рішенням, прокурор ММП № 1 ОСОБА_5 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на істотне порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, просила ухвалу слідчого судді від 04 квітня 2016 року скасувати і постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на тимчасово вилучене майно автомобіль марки «Ауді 80» у кузові сірого кольору, д/н НОМЕР_1 та ключі від нього, шляхом заборони відчужувати вказане майно.

В обґрунтування своєї позиції прокурор вказує, що оскільки автомобіль «Ауді 80», д/н НОМЕР_1 та ключі від нього, є предметом кримінального правопорушення, а також речовим доказом у кримінальному провадженні, повернення потерпілому ОСОБА_8 вказаного майна можливе лише за умови накладення на них арешту шляхом заборони відчужувати вказане майно до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та попередження потерпілого про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати, й винести нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого шляхом накладення арешту на автомобіль «Ауді 80», д/н НОМЕР_1 та ключі від нього, вилучені 30 березня 2016 року у ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Слідчий суддя дотримався вказаних вимог Закону.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя послався на вимоги ст.173 КПК України та вказав, що відсутні законні правові підставі для арешту вказаного у клопотанні майна, оскільки автомобіль «Ауді 80» та ключі від нього є власністю потерпілого, який заявив що матеріальну шкоду йому не завдано, транспортний засіб не пошкоджено.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 передбачено, що власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником майна, відмови власника від права власності та інших підстав передбачених законодавством України.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ВРЕВ м. Волноваха при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, автомобіль марки AUDI 80, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_8 (а.с.6).

Згідно поданої ОСОБА_8 до районного суду заяви, останній заперечував щодо задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на його власність автомобіль «Ауді 80» та ключі від нього (а.с.9). Матеріальної шкоди йому не завдано, пошкодження на транспортному засобі відсутні.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Тобто, вилучене майно не відноситься до переліку, передбаченого вказаною вище нормою Закону, а тому не підлягає арешту.

З огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя правильно врахував той факт, що обмеження права власності є недопустимим завданням кримінального провадження.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора є недоцільними, у зв`язку із чим висновки слідчого судді щодо відсутності достатніх правових підстав для арешту майна відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від відмови в заході забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 177, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2016 року, про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого Центрального ВП Маріупольського ВП ГУ НП в Донецькій області ОСОБА_6 про накладення арешту на автомобіль «Ауді 80», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ключі від нього, вилучені 30 березня 2016 року у ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _____________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3