Справа № 356/503/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/397/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 29.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
«29» березня 2016 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

виправданого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Березанського міського суду Київської області від 21 січня 2016 року, за яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець, мешканець та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , не одружений, освіта базова загальна середня, не працює, раніше притягався до кримінальної відповідальності: 04.06.2013 Березанським міським судом Київської області за ч. 1 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 30.04.2015 Березанським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі; 23.06.2015 Березанським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

визнаний не винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та виправдано.

Колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком, органом досудового слідства ОСОБА_11 , обвинувачується в тому, що 11.03.2015 близько 14 години ОСОБА_11 проходив по вул. Семенівська м. Березань Київської області помітив будівлю гаража. У цей момент у ОСОБА_11 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_11 заліз на дах гаража відтягнувши у бік лист шифера через отриманий отвір заліз у середину. Перебуваючи у гаражі ОСОБА_11 помітив двигун автомобіля ЗАЗ - 965, який належить ОСОБА_12 , вирішив його вкрасти. Знайшов у гаражі необхідні інструменти, ОСОБА_11 почав розбирати вказаний двигун, але не довів свої дії до кінця оскільки був викритий та затриманий власницею.

Відповідно до висновку експерта №С-121 від 27.03.2015 вартість двигуна до автомобіля ЗАЗ-965, 1966 року випуску становить 800 гривень.

Таким чином, орган досудового слідства кваліфікував дії ОСОБА_11 , за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно з проникненням у інше приміщення.

Визнаючи ОСОБА_11 невинним, суд 1-ї інстанції вказав, що докази, на які покладається прокурор, як на підставу доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_11 не доводять вину обвинуваченого та не являються достатніми для визнання ОСОБА_11 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Зокрема, слідчий експеримент був проведений без дотримання вимог КПК України, а в протоколі, складеному за результатами його здійснення, всупереч ст. 104 КПК України, відображені відомості, що не відповідають дійсним умовам та ходу процесуальної дії, в зв`язку з чим викладені в протоколі дані отримані з порушенням процесуального порядку та не можуть встановлювати фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення. Крім, цього, суд 1-ї інстанції, не взяв до уваги дані висновку експертів № С-121 від 27.03.2015 року про середню залишкову вартість двигуна до автомобіля ЗАЗ-965 1966 року випуску, як такий що є недопустимим.

Не погоджуючись з даним вироком, прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу зі змінами-доповненнями, в якій вона просить: скасувати вирок у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 71 КК України приєднати невідбуту частину покарання за вироком Березанського міського суду Київської області від 23.06.2015 р. та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; провести судове слідство та дослідити наступні докази: допитати експертів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , дослідити протокол огляду місця події 11.03.2015, протокол проведення слідчого експерименту від 16.04.2015 та висновок судово-товарознавчої експертизи. Апелянт вказує, що суд обмежився лише наведенням показань допитаних у суді потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , однак вказані показання не взяв до уваги та не надав їм належної оцінки. Дані показання, на думку апелянта, могли істотно вплинути на висновки суду, щодо винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України. На думку апелянта, судом безпідставно визнано протокол огляду місця події від 11.03.2015 недопустимим та недостовірним доказом, адже, під час судового розгляду порушень порядку отримання доказів, а також істотних порушень прав людини, передбаченого КПК України встановлено не було. Щодо висновку судово-товарознавчої експертизи, апелянт, посилаючись на ч. 3 ст. 356 КПК України, вказує на право суду, під час допиту експерта в судовому засіданні, поставити запитання щодо наявності в нього спеціальних знань та кваліфікації з досліджуваних питань. Крім цього, апелянт вказує, що в ході проведення слідчого експерименту була досягнута його мета, а саме перевірено відомості, які отримані з показань підозрюваного під час допиту та які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого, який вважає вирок законним та обґрунтованим, звернення обвинуваченого до суду в судових дебатах та з останнім словом, апеляційний суд, обговоривши доводи скарги, та вивчивши матеріали справи, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення . Частиною 2 статті 91 КПК України визначено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_11 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно з проникненням у інше приміщення.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи не ставлять під сумнів законність і обґрунтованість вироку.

Так, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 31) містить лише повідомлення громадянки ОСОБА_12 про те, що вона затримала невідому особу в гаражі. Будь-яких вимог щодо притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності дана заява не містить.

Досудовим слідством не встановлений жодним чином власник гаражу, в якому був затриманий ОСОБА_11 , а питання щодо належності двигуна саме потерпілій взагалі не вияснялось.

Судом 1-ї інстанції було достовірно встановлено, що слідчий експеримент від 16.04.2015 був проведений та зафіксований без дотримання вимог ст. 240 КПК України, оскільки був проведений без відтворення обвинуваченим дій, обстановки, обставин події проникнення у приміщення та викрадення двигуна ЗАЗ-965.

Крім цього, судом обґрунтовано визнано недопустимим доказом висновок експертів №С-121 від 27.03.2015, так як існують сумніви що оцінка здійснена саме двигуна ЗАЗ-965, 1966 року з серійним номером 252059, а також експерт ОСОБА_13 не є атестованим експертом, а експерт ОСОБА_14 має іншу спеціальність. В матеріалах провадження міститься лише копія висновку даних експертів, яким двигун для огляду взагалі не надавався, його стан вони не перевіряли, а безпідставно вказали, що він придатний для використання за призначенням. З урахуванням наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для виклику в судове засідання експертів, на чому наполягав прокурор, оскільки експерти явно не зможуть роз`яснити свій висновок стосовно предмету, який вони не досліджували.

Зміст протоколу огляду місця події (а.с. 70-74) практично неможливо причитати, а на доданих до нього фотографіях видно лише збудовану з підручних матеріалів будівлю, яка завалена різним непотребом. Місце знаходження двигуна ЗАЗ навіть не встановлено та не зафіксовано.

Звинувачуючи ОСОБА_11 в намаганні викрасти автомобільний двигун, органом досудового слідства не встановлено також спосіб цього, оскільки викликає сумнів фізична можливість ним витягнути двигун через отвір в даху, так як двері гаражу були закриті ззовні.

Посилання прокурора у скарзі на те, що суд не вжив усіх можливих заходів для забезпечення повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин справи, явно суперечить вимогам ст. 22 КПК України, згідно якої кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В даному випадку суд жодним чином не обмежив можливостей прокурора, слідчого щодо надання доказів винуватості ОСОБА_11 , а навпаки, безпосередньо та ретельно дослідив всі надані ними докази. Надання судом юридичної оцінки доказам є обов`язком суду, а виконання ним невластивих функцій щодо пошуку цих доказів є недопустимим.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення не надано достатніх, допустимих та обґрунтованих доказів, які б безумовно доводили вину ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, який прийшов до вірного висновку про необхідність постановлення щодо ОСОБА_11 виправдувального вироку в зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Київської області,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Березанського міського суду Київської області від 21 січня 2016 року, яким ОСОБА_17 визнано не винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та виправдано без зміни.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ