Єдиний унікальний номер 728/1169/16-к
номер провадження 1-кп/728/90/16
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2016 року Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі
головуючої судді - ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
В С Т А Н О В И В :
До Бахмацького районного суду Чернігівської області 26.04.2016 року надійшов обвинувальний акт з додатками у відношенні ОСОБА_4 стосовно скоєння ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.
У підготовче судове засідання вкотре не прибув обвинувачений ОСОБА_4 , який повідомлявся про виклик до суду за адресою та номером телефону, які зазначені прокурором в обвинувальному акті та додатках до нього і у відношенні якого неодноразово застосовувався примусовий привід, який не виконаний.
Судом на розгляд учасників судового провадження винесено питання про можливість проведення підготовчого судового засідання з урахуванням вимог ч. 3 ст. 314, ч. 1 ст. 315 КПК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про оголошення розшуку обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки останній ухиляється від явки до суду, що свідчить про його намагання уникнути кримінальної відповідальності; також прокурор зазначив, що за повідомленням працівників поліції, які займалися виконанням примусового приводу ОСОБА_4 , останній тривалий час відсутній за місцем свого проживання, де він знаходиться невідомо.
Заслухавши думку прокурора, вивчивши обвинувальний акт від 25.04.2016 року у відношенні ОСОБА_4 , суд приходить до слідуючого висновку.
Згідно з ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 - 8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Отже, відповідно до вимог ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд може прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо такий акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Як вбачається з положень ч.2 ст.291 КПК України, окрім іншого, у обвинувальному акті повинна бути зазначена адреса місця проживання обвинуваченого, а також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
В обвинувальному акті у відношенні ОСОБА_4 вказано, що він проживає в АДРЕСА_1 .
Судом відповідно до вимог ст. 135 та ст. 323 КПК України за вищевказаною адресою неодноразово направлялись повістки про виклик ОСОБА_4 до суду, які не були вручені адресату у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 не проживає.
Окрім того, до обвинувального акту додано заявку обвинуваченого з номером телефону про отримання судових викликів за допомогою смс-повідомлень, проте зазначений в заяві номер, який ніби-то належить ОСОБА_4 , був вказаний невірно. Після встановлення правильного номеру, суд вживав заходів щодо виклику обвинуваченого в підготовче судове засідання, але абонент тривалий час є тимчасово недоступним і відомості про отримання обвинуваченим смс-повідомлень, окрім одного (про виклик на 24.05.2016 року), у суда відсутні.
Не виконаними залишилися і примусові приводи обвинуваченого, оскільки, як пояснив в судовому засіданні прокурор, згідно з повідомленнями працівників поліції ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 відсутній; місце його проживання (перебування) невідоме.
Окрім того, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
У відповідності до положень п.(а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.
Разом з тим, закріплення в КПК України вимог до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини, яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство. При цьому, при визначені справедливості судового розгляду необхідно розглядати кримінальне провадження в цілому, оскільки справедливий характер розгляду може суттєво зачіпатися, якщо на початкових етапах слідства такі вимоги не дотримані (Imbrioscia v. Switzerland, 24 November 1993).
В даній ситуації виклад фактичних обставин справи і формулювання конкретного обвинувачення охоплюється положеннями підпунктів а та b п. 3 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини, які гарантують право обвинуваченого бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього та мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Так, Європейський Суд з прав людини зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень. Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення «Жупнік проти України»).
З огляду на те, що кримінальним процесуальним законом встановлено вичерпний перелік документів, які надаються суду до початку судового розгляду кримінального провадження, і на підставі яких судом вирішуються питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, наявність будь-яких недоліків або суперечностей є недопустимим.
Згідно з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
Тобто, обвинувальний акт є тим підсумковим документом досудового розслідування, який не може містити в собі жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документу повинні бути узгоджені між собою; висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового розслідування та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.
Однак, всупереч вказаним нормам кримінального процесуального закону, в обвинувальному акті від 25.04.2016 року у відношенні ОСОБА_4 фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими не узгоджуються з формулюванням обвинувачення. Зокрема під час досудового розслідування не встановлено наявність чи відсутність у обвинуваченого мети збуту наркотичного засобу, що впливає на кваліфікацію його дій, проте обвинувачення сформульоване як «умисне незаконне придбання, зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту», тобто вказано на відсутність мети збуту, що не було встановлено досудовим розслідуванням і не викладено в обвинувальному акті у фактичних обставинах, які прокурор вважає встановленими.
Даний факт свідчить про неконкретність викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , зокрема щодо відсутності чи наявності мети збуту наркотичних засобів та відповідно до вимог п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 року про порушення права обвинуваченого на захист.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадження у відношенні ОСОБА_4 , не відповідає вимогам КПК України як у частині зазначення місця проживання обвинуваченого, що позбавляє суд можливості забезпечити виклик останнього до суду для участі у підготовчому судовому засіданні і свідчить про те, що органом досудового розслідування не було належним чином встановлено місце проживання обвинуваченого так і у частині невідповідності викладу обставин злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , і які прокурор вважає встановленими та висунутого проти нього обвинувачення.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Тому в даному випадку зазначені вище порушення можуть бути розцінені як порушення права обвинуваченого на захист і разом з відсутністю відомостей про місце проживання обвинуваченого свідчать про наявність у обвинувальному акті таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Отже, під час підготовчого судового засідання було встановлено, що обвинувальний акт від 25.04.2016 року у відношенні ОСОБА_4 стосовно скоєння ним злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України не відповідає вимогам КПК України, що перешкоджає призначенню судового розгляду і є підставою для повернення акта прокуророві.
Щодо клопотання прокурора про оголошення в розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , то воно не може бути задоволено, оскільки не ґрунтується на вимогах закону, з огляду на те, що відсутні належні докази того, що обвинувачений дійсно ухилився від суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні.
Керуючись ст.ст.314,372,395 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи діб з дня її проголошення. Якщо ухвалу судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Суддя Бахмацького районного суду ОСОБА_1