Номер провадження: 11-кп/785/498/16
Номер справи місцевого суду: 509/4992/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.03.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 02.02.2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №00000089 від 20.12.2012 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Грозний, Російська Федерація, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.191 ч. 5, ч.3 ст.28 ч.ч.3, 4 ст.358 КК України,

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Василівка, Біляївського району, Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 ч. 2, ст. 191 ч. 5, ч. 3 ст.28, ч.ч.3, 4 ст.358 КК України;

повернуто прокурору Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області для усунення недоліків, -

встановив:
29.12.2015 року до Іллічівського міського суду Одеської області з апеляційного суду Одеської області, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000089 від 20.12.2012 року відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 191 ч.5, ч.3 ст.28 ч.ч.3, 4 ст. 358 КК України та ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 ч.2, 191 ч.5, ч.3 ст.28, ч.ч. 3, 4 ст.358 КК України.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 02.02.2016 року обвинувальний акт було задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 про повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам закону та його було повернуто прокурору Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області, для усунення недоліків, як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції в своїй ухвалі, вказав на те, що: в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що порушує їх право на захист; відсутня розписка захисників підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, що є порушенням ч.1 ст.293 КПК України. Крім того, суд вказав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону в частині відсутностіпечатки, яка б засвідчувала підпис прокурора, який затвердив обвинувальний акт.

Не погодившись з ухвалою районного суду, прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій вказує на незаконність ухвали та просить її скасувати, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам ст.291 КПК України.Вказує, що підготовче судове засідання було проведено без участі потерпілих, що також є підставою для скасування рішення суду та призначення нового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу,висловив свою згоду з рішенням суду про невідповідністьобвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, та зазначив, що з урахуванням проведення судового розглядув суді першої інстанції без участі потерпілих, рішення суду підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України - обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Вимоги до змісту обвинувального акта тадодатків до нього викладені в ст.291 КПК України.Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення. При цьому, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що за результатами підготовчого судового засідання районний суд прийшов до правильного висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону.

Як було вірно встановлено районним судом, обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, але в ньому відсутнє формулювання обвинувачення.

Разом з цим, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, такі відомості становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за цим процесуальним рішенням, фактично мають статус підозрюваних.
Наведене свідчить про недотримання слідчим та прокурором вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, що є підставою для повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа вчинила те чи інше кримінальне правопорушення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що рішення районного суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд), який у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, є безпідставними, а висновок районного суду щодо невідповідності обвинувального акту положенням п.5 ч.2 ст.291 КПК України, є обґрунтованим.

Крім того, районний суд прийшов до вірного висновку, про невідповідність обвинувального акту вимогам ч.1 ст.291 КПК України.

З обвинувального акта вбачається, що він підписаний прокурором, але в ньому відсутня гербова печатка відповідної прокуратури. Більш того, жоден з матеріалів, які були направлені до суду першої інстанції, не містить відбитку печатки, що свідчить про неналежне затвердження обвинувального акту, а також про підстав розглядати надані суду матеріали, як офіційні документи.

Аналіз норм КПК України вказує на те, що обвинувальний акт передається до суду і за допомогою саме цього документу ініціюється процес судового кримінального провадження відносно певної особи, він дійсно виступає як акт обвинувального характеру, що має визначені законом процесуальні наслідки.

Відповідно до положень п.13 ч.1 ст.3, ч.4 ст.110, ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт - це процесуальний акт - документ, у якому формулюється твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, який після його складання слідчим затверджується прокурором.

Натомість з обвинувального акту відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що він складений слідчим, підписаний від імені прокурора, але в ньому відсутня гербова печатка відповідної прокуратури, що суперечить положенням п.п. 9.5.1 «Інструкції з діловодства в органах прокуратури» затвердженої наказом Генерального прокурора України №3 від 15.01.2013 року, яка б надавала цьому процесуальному документу офіційний статус, та могла б компенсувати ту обставину, що до обвинувального акту, на підтвердження повноважень саме цього прокурора на затвердження обвинувального акту, не долучено жодного документу, який би підтверджував повноваження відповідного прокурора на затвердження обвинувального акту (витягу з ЄРДР або постанови про створення групи прокурорів-процесуальних керівників).

Погоджуючись з висновком районного суду щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ч.1 ст.291 КПК України, апеляційний суд вважає, що відсутність скріплення обвинувального акту печаткою органу прокуратури - є порушенням вимог щодо реквізитів офіційного документу, і до такого висновку апеляційний суд приходить з урахуванням наступного.
Юридичне тлумачення поняття «офіційний документ» наведене в Юридичній енциклопедії (Київ, 1999 рік). Відповідно до неї «Офіційний документ це інформація, відомості чи данні, зафіксовані на папері, фотоплівці, магнітному диску та інших матеріальних носіях, що мають законодавчий, нормативний, директивний або інформаційний характер. Цей документ приймається і поширюється (публікується, видається, надсилається) в установленому порядку компетентними державними органами або відповідною посадової (службовою) особою. Адресований невизначеному колу осіб або особі, органу установі, організації тощо. Офіційний документ зокрема може містити індивідуальну правову інформацію та засвідчувати певні факти, що мають юридичне значення. Документ це матеріальна форма відображення, поширення, використання і зберігання інформації, яка надає їй юридичної сили. Складові документа називаються реквізитами: назва, заголовок, адресат, текст, підпис, дата, печатка тощо. Саме реквізити надають документу офіційної значущості. Документ обов`язково укладається та завіряється уповноваженою особою».

Положеннями ч.1 ст.200 Цивільного Кодексу України регламентовано, що «Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді». Для того щоб будь-яка інформація про факти, події, явища об`єктивної дійсності та розумової діяльності людини, закріплена на спеціальному матеріальному носії, набула сили документа, необхідно, щоб відомості мали офіційний характер та юридичне значення. Юридичне значення документів виражається в їхній здатності викликати правові наслідки.

Закон України від 02.10.1992 № 2657-ХІІ «Про інформацію» визначає документ як матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а інформацію - як будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 цього Закону).
Стаття 256 ЦПК України до фактів, що мають юридичне значення, відносить ті з них, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.
Примітка до ст. 358 КК, яка законодавчо визначила ознаки предмета злочинів, передбачених статтями 357, 358, 366 КК, під офіційним документом розуміє документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи-докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм і містять передбачені законом реквізити.
Наведене вище тлумачення викладене у постанові Верховного Суду України від 09 липня 2015 року за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2015 року.

У відповідності до вимог ст.458 КПК України та ст.13 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень та враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, інформація, що міститься в обвинувальному акті, посвідчує факт висунення прокурором від імені держави певній особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, завершення досудового розслідування та передачу цього акту до суду, за результатами судового розгляду якого для обвинуваченої особи настають передбачені законом правові наслідки.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного та системного аналізу положень п.13 ч.1 ст.3, ч.4 ст.110, ч.1 ст.291, 458 КПК України та ст.358 КК України, вбачається закономірний висновок про те, що обвинувальний акт - це офіційний документ від імені держави, складений відповідною посадовою особою державного органу - прокуратури, а тому цілком очевидним є і те, що він потребує офіційного посвідчення печаткою державного органу (прокуратури), посадова особа якого підписала його.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу прокурора, що необхідність засвідчення обвинувального акту печаткою відповідного органу прокуратури також регламентовано п.18.8.4 «Інструкції з діловодства в органах прокуратури» затвердженої наказом Генерального прокурора України №3 від 15.01.2013 року, відповідно до якого, Додатком №61 (далі Додаток) до вказаної інструкції передбачений перелік документів, які посвідчуються гербовою печаткою. Пунктом 3 Додатку регламентовано, що гербовою печаткою прокуратури посвідчуються «процесуальні документи за рішенням прокурора, що здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням».

Таким чином, саме підписання і затвердження обвинувального акта прокурором та скріплення його підпису гербовою печаткою надає цьому документу статусу офіційного процесуального документу і свідчить про належний прокурорський нагляд за досудовим розслідуванням.
Що стосується доводів прокурора про існування підстав для скасування рішення районного суду в зв`язку з проведення підготовчого судового засідання без участі двох потерпілих, то вони спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження заявами: представника ПАТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_11 про слухання справи без його участі (а.с.136), потерпілого ОСОБА_12 (а.с.139) про розгляд справи без його участі, потерпілого ОСОБА_13 про розгляд справи без її участі (а.с.147) та заява потерпілого ОСОБА_14 про розгляд справи за його відсутності (а.с.148).

Таким чином, будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали районного суду, апеляційним судом не встановлено.
З урахуванням наведеного апеляційний суд не вбачає підстав, для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали районного суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 02.02.2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00000089 від 20.12.2012 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повернутий прокурору Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області для усунення недоліків залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного судуОдеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4