Справа № 206/4875/16-к
Провадження № 1-в/206/719/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.09.2016року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації ІВЦ №133 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпро клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:
26.08.2016 року на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання, просив задовольнити.
Прокурор та представник адміністрації Ігренського ВЦ УДПтСУ в Дніпропетровській області № 133 в судовому засіданні не підтримали клопотання засудженого, просили відмовити у задовленні.
Розглянувши клопотання, особову справу, заслухавши засудженого ОСОБА_5 , представника адміністрації установи, прокурора, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Так, ОСОБА_5 засуджений 13.12.2012 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2009 року, остаточно призначивши покарання у вигляді 5 років та 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09.03.2016 року не відбутий строк 01 р. 05 міс. 25 дн. позбавлення волі замінено на обмеження волі, згідно ст. 82 КК України. Раніше засуджений: 23.07.1997 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 229-6, ч. 2 ст. 142, ст.ст. 42. 14 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 29.03.2002 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 295, ст. 71 КК України до 1 року 4 місяців позбавлення волі; 08.04.2004 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 187, ст. 69, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 16.07.2009 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
В силу ст. 81 Кримінального кодексу України, особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Як вбачається з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Так, законодавець визначив, що підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення ним свого виправлення. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Згідно матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 відбув більш 3/4 строку призначеного покарання, має задовільну характеристику, 4 заохочення, стягнення погашені та зняті, на теперішній час працевлаштований на власному виробництві.
Однак, в судовому засіданні та під час дослідження особової справи судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив злочин у період умовно-дострокового звільнення, яке застосовувалось до нього неодноразово за попередніми судимостями, що свідчить про схильність засудженого до вчинення злочинів, тобто до антисоціальної поведінки.
Крім того, засуджений ОСОБА_5 знаходиться у Ігренському ВЦ УДПтСУ в Дніпропетровській області № 133 з 19.04.2016 року та на даний час до нього було застосване лише одне заохочення 19.08.2016 року, у виді зняття раніше накладеного стягнення, попередні заохочення були у 2015 році та 2014 році (а.с. 9), а наявність лише тільки декількох заохочень за час відбування покарання не є беззаперечним доказом того, що засуджений за цей час довів своє виправлення, та є нічим іншим, а ніж формально-юридичною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення.
Таким чином, враховуючи те, що висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних, зважаючи на те, що ОСОБА_5 був засуджений за умисні тяжкі злочини, після умовно-дострокового звільнення на шлях виправлення не ставав, дає суду підстави вважати, що засуджений належних висновків для себе не зробив, а його поведінка та ставлення до праці під час відбування покарання на даний момент несе лише формальний характер.
Отже, враховуючи особу засудженого, тяжкість злочину, за яким його засуджено, у суду відсутні підстави вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання являється зразковою та свідчить про його повне виправлення.
Керуючись ст. 81 Кримінального кодексу України, ст.ст. 537, 539, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в судову палату з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом семи днів.

Суддя ОСОБА_1