АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1716/16 Справа № 206/1107/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року м. Дніпро

18 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000070 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, зареєстрованого та проживаючого до засудження по АДРЕСА_1 , раніше судимого 18 січня 2011 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 3 роки, 25 вересня 2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково з місць позбавлення волі на невідбутий строк покарання 1 р. 4 міс. 12 дн. на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2015 року,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного ОСОБА_10 за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2012 року і визначено остаточно покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_10 зараховано в строк відбуття покарання період часу попереднього ув`язнення з 18 лютого 2016 року по 24 червня 2016 року.

Провадження № 11-кп/774/1716/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2 .
На зазначений вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок місцевого суду, а матеріали кримінального провадження направити в суд першої інстанції на новий судовий розгляд, в іншому складі суду.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_10 вказує, що вирок суду підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, а саме через те, що суд залишив поза увагою його усне клопотання про виклик в суд свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були очевидцями конфлікту між ним та потерпілим. За твердженням автора апеляції, ці свідки підтверджують його пояснення, надані в суді першої інстанції.

На апеляцію обвинуваченого прокурор приніс до апеляційного суду заперечення, в яких просить апеляцію ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок щодо останнього без змін.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_10 , 15 січня 2016 року приблизно о 23 годині 15 хвилин, поблизу будинку 14 по вулиці Роторній в м. Дніпропетровську, за обставин і у спосіб відображені у вироку, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою відкритого заволодіння чужим майном, застосовуючи до потерпілого ОСОБА_8 насильство, зазначене у судовому рішенні, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, шляхом ривка вихопив з його правої руки мобільний телефон марки «IPhone-5s», золотого кольору, з сім-карткою мобільного оператору «Київстар», загальною вартістю 10383, 50 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальні збитки на вищенаведену суму.

В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_10 підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

На думку прокурора апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а вирок суду є законним і обґрунтованим.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 та його законний представник вказали суду на безпідставність принесеної обвинуваченим апеляції та вважали вирок місцевого суду законним та неупередженим.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесена апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , ставить за вимогу скасування вироку як незаконного та необґрунтованого через неповноту судового розгляду, коли залишились недопитаними свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , про допит яких він заявляв клопотання та показання яких, на його думку, мали, істотне значення для ухвалення законного рішення, оскільки ці свідки були очевидцями події.

Така позиція обвинуваченого, висловлена в його апеляції, пов`язана з його показами, які він дав під час судового розгляду.

Так, в суді першої інстанції ОСОБА_10 , не визнаючи свою винність за ч. 2 ст. 186 КК України пояснив, що він разом зі знайомим близько 12 години ночі повертався додому, а позаду них йшли дві жінки - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Він побачив потерпілого ОСОБА_8 , який йшов разом з дівчиною та сварився з нею. Намагаючись заспокоїти потерпілого, він штовхнув останнього, і в цей час у ОСОБА_8 випав з рук мобільний телефон. Він, обвинувачений, його підібрав, оскільки потерпілий порвав йому куртку та телефон потрібен був йому в якості застави. Він повідомив ОСОБА_8 , що буде чекати його біля кафе «Ласунчик», де і поверне йому телефон.
Отже, обвинувачений не заперечував, що він забрав телефон у потерпілого, однак вказав на те, що зробив це вимушено.

Разом з тим, аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про надуманість обраної обвинуваченим позиції як щодо невинуватості, так і неповноти судового розгляду.

З приводу відкритого заволодіння майном, неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 вказав суду, що близько півночі він повертався додому разом зі своєю дівчиною ОСОБА_15 . Коли вони йшли по вулиці та розмовляли на підвищених тонах, до нього підбіг якийсь чоловік, як в подальшому було встановлено - обвинувачений ОСОБА_10 , з яким було ще дві жінки та чоловік, схопив його за куртку та повалив на землю, почав обшукувати, потім побачив в правій руці телефон та силоміць вирвав його з руки, а взамін поклав в руку ліхтарик. Куртку обвинуваченому він не псував, а останній не повідомляв жодної інформації, де він зможе забрати телефон.
Свідок ОСОБА_16 підтвердила показання потерпілого ОСОБА_8 щодо обставин грабежу телефону, належного останньому, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_10 ..
Крім того, як потерпілий так і свідок вказали суду і на неоднозначну роль свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 при вчиненні обвинуваченим грабежу. З їх показань слідує, що ці жінки стояли поруч, коли ОСОБА_10 повалив потерпілого ОСОБА_8 на землю та відбирав у нього телефон. Одна з цих жінок відтягувала ОСОБА_16 , коли та намагалась захистити ОСОБА_8 та перешкоджала забрати телефон. Друга жінка стояла у ОСОБА_16 якийсь час за спиною. Після того, як ОСОБА_10 заволодів телефоном, він почав тікати, слідом за ним побігли і ці жінки. Після їх втечі ОСОБА_16 виявила, що в неї з карманів були викрадені телефон, ключі та інші речі.
Таким чином, місцевий суд, на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, обґрунтовано послався у вироку на показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_16 , які повністю узгоджуються між собою. Підстав ставити під сумнів покази вказаних осіб у суду першої інстанції не було.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 не привів мотивів, з яких би потерпілий та свідок його обмовили.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає що по кримінальному провадженні наявна сукупність доказів, які носять значущий характер та дозволили суду з`ясувати всі обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_10 і ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Отже, суд першої інстанції не допустив будь-якої неповноти судового розгляду, як на це вказує в апеляції обвинувачений ОСОБА_17 ..
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2016 року щодо ОСОБА_10 , без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 червня 2016 року по 18 серпня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області