УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/5151/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 422 КПК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 5 квітня 2016 року,
Слідчий суддя прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки безпосередній предмет злочину за ст. 198 КК України, яким може бути каміння за ознаками схоже на бурштин, було вилучене ще під час огляду місця події та слідчий не обґрунтував необхідність арешту автомобіля з огляду на заявлені ним підстави арешту майна (забезпечення збереження речових доказів).
Крім того, обмеження права власності на автомобіль не є, на переконання слідчого судді, співрозмірним із завданням кримінального провадження та не перешкоджає розслідуванню в рамках провадження.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ухвала слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 05.04.2016 року є необгрунтованою, прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Прокурор зазначає, що перевезення вилученого каміння жовтого кольору зовні схожого на бурштин, здійснювалось шляхом транспортування на автомобілі «Шевроле Лачеті» д.н.з. НОМЕР_1 , постановою слідчого СВ Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_9 від 04.04.2016 року автомобіль марки «Шевроле Лачеті» д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом, як матеріальний об`єкт, який є знаряддям вчинення злочину.
Вказаний автомобіль є доказом кримінального правопорушення, а тому клопотання про накладення арешту на автомобіль марки «Шевроле Лачеті» д.н.з. НОМЕР_1 подано з метою його збереження як речового доказу та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, як вважає апелянт, безпідставним є твердження суду першої інстанції про те, що обмеження права власності на автомобіль не є спів розмірним із завданням кримінального провадження та не перешкоджає розслідуванню в рамках провадження, оскільки з моменту реєстрації кримінального провадження та вилучення транспортного засобу до внесення клопотання минула доба, що унеможливлює визначення суми реальної шкоди.
Також, накладення арешту, тобто тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, необхідне з метою збереження слідів злочину.
Заслухавши доповідача по справі, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених мотивів, підозрюваного ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, обговоривши її доводи та вивчивши письмові матеріали провадження, суд вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 170 КПК України зі змінами № 772-VІІІ від 11.12.2015 року підставами для арешту майна можуть бути обставини вважати, що таке майно є засобом чи знаряддям злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, тощо. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до змісту зазначеного Закону слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1)підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2)призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3)є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.
4)Набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
Розглядаючи подання слідчого по суті, слідчий суддя у своїй ухвалі фактично навів лише зміст ст.ст. 170, 98, 171, 173 КПК України, належним чином не оцінив фактичних обставин кримінального провадження та прийшов до помилкового висновку про необхідність відмови у задоволення клопотання слідчого про накладення арешту.
Розглядаючи подання слідчого по суті, слідчим суддею не було наведено належних та переконливих мотивів прийнятого рішення, а викладені в останньому абзаці ухвали висновки є необґрунтованими та суперечать вимогам ст. 170 КПК України.
З матеріалів наданого органами досудового розслідування кримінального провадження вбачається, що постановою слідчого від 04.04.2016 року автомобіль «Шевроле Лачеті» д.н.з. НОМЕР_1 було визнано речовим доказом.
Як попередньо встановлено органами досудового розслідування, саме вказаний автомобіль під керуванням ОСОБА_7 був затриманий, оскільки використовувався останнім для перевезення схожого на бурштин каміння та який було згодом затримано 03.04.2016 року близько 14-ї години по вул. Київське шосе у м. Житомирі.
Посилання слідчого судді на безпідставність обмеження права власності на автомобіль та неспіврозмірність такого обмеження із завданнями кримінального судочинства є непереконливими та не можуть, у даному випадку, вважатися обґрунтованими підставами для здійснення висновку щодо необхідності відмови слідчому у задоволенні подання про накладення арешту на вказаний транспортний засіб.
У цьому зв`язку, апеляційний суд також не погоджується та вважає помилковим висновок слідчого судді про те, що відсутність такого обмеження не буде перешкоджати розслідуванню в рамках кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 167 ч.2, 170, 309, 310, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: