АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0013398, внесене до ЄРДР 10.11.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, відносно
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Києві, зареєстрований та
проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Деснянського
районного суду м. Києва від 01.08.2012 за ч.2 ст. 186 КК України
до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, звільнений
31.07.2015 умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 30 днів, -
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року,
за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_6 ,
сторони захисту: обвинуваченого: ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання частково невідбутого покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01.08.2012 до покарання, призначеного за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_5 до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 10.11.2015 приблизно в 01 год. 00 хв., знаходячись біля супермаркету «Сільпо» по вул. Драйзера, 8 у м. Києві, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, піднявся на рампу та через службовий вхід проник до складського приміщення супермаркету, звідки намагався повторно таємно викрасти чуже майно, яке належить ТОВ «Фоззі-Фуд», а саме: 40 упаковок майонезу «Олком» вартістю 5 грн. 87 коп. на загальну суму 234 грн. 80 коп.; 20 упаковок майонезу «Олком провансаль» вартістю 19 грн. 15 коп. на загальну суму 383 грн.; 15 упаковок по 900 г молока « Суперпастеризоване селянське» вартістю 10 грн. 54 коп. на загальну суму 158 грн. 10 коп., а всього майна вартістю 775 грн. 90 коп., яке взяв та поклав до візка, вивіз на рампу, виконавши при цьому всі дії, які вважав необхідними для таємного викрадення чужого майна з проникненням в приміщення, однак злочин до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки на рампі супермаркета був затриманий працівниками охорони магазину.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, визнані судом доведеними, та правильність кваліфікації дій, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного йому покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України, і пом`якшити призначене йому покарання.
На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано як пом`якшуючу обставину вчинення ним цього злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, бо він має на утриманні тяжко хвору дитину, яка потребує постійного лікування, яке потребує значних коштів, а він, як раніше засуджений, не мав можливості знайти роботу.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував його відповідальну поведінку після вчинення кримінального правопорушення, його готовність понести покарання, але таке, що повністю відповідає як тяжкості скоєного ним злочину, так і його особі.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти апеляційних вимог обвинуваченого та просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і учасники судового провадження у такому випадку позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до класифікації за ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, стадію його вчинення та конкретні обставини кримінального провадження, вид, кількість та вартість майна, яке він намагався викрасти, дані про особу обвинуваченого, який одружений, не працює, має на утриманні трьох дітей, в тому числі дитину-інваліда 2008 року народження та батьків-пенсіонерів, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого.
Обставин, які обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 дотримався вимог ст. 65 КК України, і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку, передбаченого санкцією ч.3 ст. 185 КК України, та в межах двох третин максимального строку за санкцією цієї статті відповідно до положень ч.3 ст. 68 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду і уважає, що саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Враховуючи, що ОСОБА_5 новий злочин вчинив невідбувши повністю покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2012 року, суд першої інстанції призначив йому остаточне покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. 71 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 постановлений згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального процесуального закону щодо кримінального провадження, в ньому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому колегія суддів не убачає підстав для його зміни, як про це ставить питання у своїй апеляційній скарзі обвинувачений.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення.

С У Д Д І:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/681/2016 Категорія КК: ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Доповідач ОСОБА_1