1Справа № 335/4183/15-к 1-кп/335/31/2016
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001361 від 22 березня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2013 року народження, та непрацездатну матір, 1958 року народження, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

27 лютого 2006 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 70, 104 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

19 грудня 2007 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ст.ст. 70, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 13 лютого 2012 р. за відбуттям строку покарання;

6 жовтня 2014 р. Бердянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

20 жовтня 2014 р. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014 р. в порядку ст. 537 КПК України визначено покарання за вироками від 6 жовтня 2014 р. та від 20 жовтня 2014 р. у вигляді 4 років 7 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку за таких обставин.

22 березня 2015 р. приблизно о 15:30 год. ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по проспекту Леніна, 129 в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, таємно викрав з поверхні дерев`яної тумбочки, розташованої ліворуч від входу у магазин, належний потерпілій ОСОБА_6 мобільний телефон «Nokia 225» в корпусі білого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , після чого з місця вчинення злочину втік, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 777,00 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні, щиро покаявся у скоєному, та пояснив, що 22 березня 2015 р. приблизно о 15:30 год. він зайшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де почав оглядати взуття, та помітив на тумбочці телефон «Nokia 225» в корпусі білого кольору, який заряджався. В магазині була одна продавець, він її попросив принести йому черевики, та скориставшись тим, що вона відволіклась та не дивиться на нього, схопив з тумбочки мобільний телефон, з яким втік з магазина. В подальшому телефон здав в ломбард за 400 гривень, на виручені кошти купив продукти харчування дитині. Зазначив, що на вчинення злочину його штовхнув скрутний матеріальний стан та відсутність можливості працювати, оскільки він раніше судимий. В подальшому, після того як його було викрито працівниками міліції, він викупив телефон з ломбарду та повернув потерпілій, приніс їй свої вибачення. Просив обрати покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що матеріальних претензій до обвинуваченого не має.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку, провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних про особу обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Відповідно до ст.65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, у відповідності до ст. 12 КК України, віднесено до злочину середньої тяжкості, спричинених наслідків тяжких наслідків не настало, шкода потерпілій відшкодована шляхом повернення майна, у зв`язку із чим цивільний позов не заявлявся.

Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше засуджений за вчинення корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» не перебуває, перебував на обліку в наркологічному диспансері (зі слів обвинуваченого у 2004 році). За сімейним станом ОСОБА_7 одружений, має на утриманні малолітню дитину та непрацездатну матір.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення шкоди потерпілій. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також те, що ОСОБА_7 , будучі раніше неодноразово засудженим, у тому числі і за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, та знов вчинив корисливий злочин середньої тяжкості під час іспитового строку, що свідчить про схильність ОСОБА_7 до вчинення протиправних діянь та небажання його ставати на шлях виправлення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості і обставин вчинення кримінального правопорушення, враховуючи позицію прокурора, а також те, що ОСОБА_7 тривалий час переховувався від суду, знаходився у розшуку, суд доходить висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства та вважає необхідним, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, призначити ОСОБА_7 покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
Беручи до уваги, що злочин ОСОБА_7 скоїв під час іспитового строку, призначеного за вироками Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 6 жовтня 2014 р. та Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2014 року, якими, з урахуванням ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014 р. ОСОБА_7 визначено покарання у вигляді 4 років 7 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, покарання йому слід призначити у відповідності до ст. 71 КК України.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Також, як роз`яснено у пункті 8 вищезазначеної Постанови застосування положень ст. 69 КК щодо покарання (як основного, так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, обраного ухвалою суду від 16 березня 2016 р. слід залишити до набрання вироком законної сили.
На підставі ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 10 вересня 2015 р. та з 16 березня 2016 р. підлягає врахуванню у розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців, призначеного вироками Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 6 жовтня 2014 р. та Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2014 року з урахуванням ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014 р., остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 9 (дев`ять) місяців.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_7 за ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2016 р., залишити до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з 16 березня 2016 року.

Зарахувати ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 10 вересня 2016 р. та з 16 березня 2016 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази: мобільний телефон «Nokia 225» в корпусі білого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити за належністю ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1