Номер провадження: 11-кп/785/1065/16
Номер справи місцевого суду: 492/123/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляції захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 на вирок Арцизького районного суду Одеської області від 03.06.2016 року по кримінальному провадженню №0001057 від 30.12.2013 року відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арциз Одеської області, цигана, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ст. 286 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Арцизького районного суду Одеської області від 03.06.2016 року ОСОБА_8 засуджений за ст. 286 ч.1 КК України до 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік; на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 рік; цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково, з ОСОБА_8 на його користь стягнуто 7000 (сім тисяч) гривень на відшкодування заподіяної моральної шкоди; стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню у розмірі 295 (двісті дев`яносто п`ять) гривень 20 копійок.

Вказаним вироком ОСОБА_8 засуджений за те, що 21.11.2013 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, він, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1990 року випуску, який належить на праві приватної власності ОСОБА_12 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Карла Маркса в напрямку вул. Орджонікідзе в м. Арциз Одеської області, в порушення правил дорожнього руху України, а саме п. 16.11., який відповідно передбачає, що на перехресті нерівнозначних доріг водій повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, не надав перевагу в русі та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2007 року випуску, під керуванням ОСОБА_10 , який належить останньому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , який рухався по головній дорозі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, забою шийного відділу хребта, синця 3-го пальця правої кисті; забою шийного відділу хребта, який ускладнився розвитком травматичної цервікалгії, які згідно висновку експерта № 117 від 02.06.2014 року за критерієм тривалості розладу здоров`я відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляції захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження, посилаючись на те, що вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки під час судового розгляду обвинувального акту суд не звернув уваги на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, адже обвинувачення ОСОБА_8 за передбаченою законом процедурою висунуте не було та обвинувальним актом порушено принцип презумпції невинуватості і забезпечення доведеності вини. Крім того, як зазначає апелянт, суд проігнорував наявність у матеріалах кримінального провадження постанови суду адміністративної юрисдикції про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності, що призвело до подвійного покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

В своїй апеляції представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 реальну міру покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, без застосування ст. 75 КК України, заявлений потерпілим ОСОБА_10 цивільний позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що покарання, призначене ОСОБА_8 є занадто м`яким, а часткове задоволення позовних вимог потерпілого є необґрунтованим.

Потерпілий і його представник в судове засідання не з`явились, від представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 надійшла письмова заява з проханням розглянути справу без їх участі, подану апеляційну скаргу підтримують.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляцію захисту та заперечували проти апеляції представника потерпілого, прокурора, який частково підтримав апеляцію захисника та вважав необхідним вирок суду скасувати у зв`язку із істотним порушенням судом вимог КПК, колегія суддів вважає, що апеляції захисника та представника потерпілого підлягають частковому задоволенню, а вирок скасуванню з призначенням нового розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 75 КК України встановлено, що при призначенні покарання, в тому числі у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням у тому разі, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При цьому ст. 370, 374 КПК України встановлені вимоги до судового рішення, яке має бути законним ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження; обґрунтованим ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК; вмотивованим в якому наведені належні і достатні мотиви і підстави його ухвалення; у вироку суду мають бути наведені мотиви звільнення особи від відбування покарання (ч.3 п.2 ст. 374 КПК).

Проте, як видно із вироку суду, застосовуючи до обвинуваченого дію ст. 75 КК України та звільняючи його від відбування призначеного покарання, суд своє рішення не мотивував та не вказав, виходячи з яких даних, встановлених в ході судового розгляду, він вважає можливим виправлення засудженого без відбування покарання.

Це при тому, що судом не встановлено жодної пом`якшуючої обставини, а характеризуючи дані обвинуваченого є задовільними, ДТП мало місце ще 21.11.2013 року, а потерпілий до цього часу не отримав відшкодування завданої шкоди.

Вказуючи у вироку, що при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд не вказав, що він має на увазі, оскільки при призначенні покарання приймається до уваги не тільки класифікація злочинів відповідно до ст.12 КК України, а й суд мав керуватися роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України.

З цього приводу Пленум Верховного суду України в постанові від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в п. 3 роз`яснив, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Викладене свідчить, що суд не встановив обставин, які б давали підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, статтю 75 КК України застосував без наявних до того підстав, а тому призначене покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, що відповідно до ст.409 ч.2 КК України є підставою для скасування вироку та постановлення нового вироку, оскільки при погіршенні становища обвинуваченого вирок суду не може бути змінений ухвалою відповідно до ст.408 КПК України.

Проте апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити новий вирок в частині призначеного покарання, оскільки судом першої інстанції допущені такі істотні порушення вимог КПК, які унеможливлюють це зробити.

Згідно ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору , якщо він не відповідає вимогам КПК.

Відповідно до ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (ч.5 ст. 291 КПК України).

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення та інші обставини.

В разі, якщо в ході розслідування встановлена подія злочину та винуватість особи - складається обвинувальний акт (слідчим чи прокурором ст. 291 ч.1 КПК).

Таким чином, при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті, в них мають міститися всі дані, які вказують на те, що особою вчинено кримінальне правопорушення має бути викладені встановлені дані про об`єктивну і суб`єктивну сторону кримінального правопорушення. На підставі викладених даних про кримінальне правопорушення прокурор в обвинувальному акті дає правову оцінку вчиненому діянню - вказує правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та викладає формулювання обвинувачення, в якому стисло мають бути зазначені обставини, які містять в собі дані про склад кримінального правопорушення та його наслідки.

Як видно із обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 , фактичні обставини кримінального правопорушення викладені так, що з них можливо тільки здогадатись, що ДТП відбулось на перехресті вул. Карла Макса, яка є другорядною, з вулицею Орджонікідзе в м. Арциз, проте місце зіткнення не вказане, а формулювання обвинувачення у обвинувальному акті взагалі відсутнє.

При таких обставинах захисник в своїй апеляційній скарзі обґрунтовано вказує на те, що відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, а відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Особа має право знати від якого обвинувачення вона захищається. Відсутність в обвинувальному акті належного формулювання обвинувачення порушує право особи на захист. А тому суд зобов`язаний був в підготовчому судовому засіданні діяти відповідно до ст. 314 КПК України та повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків, оскільки вказані недоліки перешкоджали суду за даним обвинувальним актом ухвалити законне рішення.

В результаті суд у вироку сам сформулював обвинувачення, в якому так і не зазначив місце ДТП місце вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про суттєве порушення судом при розгляді кримінального провадження та постановленні вироку вимог кримінального процесуального законодавства, а саме вимог ст. 370, 374, 314 КПК України, що потягло за собою постановлення незаконного, необґрунтованого та невмотивованого вироку, який на цій підставі підлягає скасуванню в повному обсязі з призначенням нового судового розгляду, з урахуванням положень ч.6 ст. 9 КПК, оскільки при таких порушеннях суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити своє рішення.

Також є обгрунтованими доводи представника потерпілого про те, що сума 7000 грн., яка стягнута судом із обвинуваченого на користь потерпілого є такою, що не відповідає моральним стражданням потерпілого, наведеним у вироку, а тому рішення суду і в цій частині є несправедливим та підлягає перегляду.

Що стосується доводів захисника про те, що його підзахисний за дане ДТП уже притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, а тому він не може бути притягнутий за ті ж дії до кримінальної відповідальності, то вони є необґрунтованими, оскільки адміністративна і кримінальна відповідальність це різні види відповідальності.

Відповідно до п.12 ст.7 КПК України забороняється двічі притягувати особу до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення.

Крім того, захисник не взяв до уваги, що за ст. 124 КУпАП відповідальність наступає за порушення ПДР, наслідком чого стало пошкодження автомобілів чи іншого майна, а відповідальність за ст. 286 ч.1 КК України настає у разі спричинення особі середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 7, 9 ч. 6 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та апеляцію представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Арцизького районного суду Одеської області від 03.06.2016 року стосовно ОСОБА_8 скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4