Справа № 128/4855/15-к
Провадження №11-кп/772/986/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області

у складі :

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора: ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
потерпілої: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , зміни до апеляційної скарги заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_11 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 18.05.2016 року, яким
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України,
жителя АДРЕСА_1 ,
зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_2 ,
раніше судимого:
10.10.2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ст. 185 ч. 1 КК України до 200 годин громадських робіт та знятий з обліку 19.02.2014 року по виконанню покарання;
20.06.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ст. 309 ч.2 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 2 роки;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч.1 КК України та засуджено до 2-х років обмеження волі. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2014 року та остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у вигляді 2 х років 1 го місяця позбавлення волі.
в с т а н о в и в:
Згідно вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 18.05.2016 року ОСОБА_7 , з 01.01.2015 року, відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20.09.2013 року про стягнення аліментів, продовжує не сплачувати аліменти на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто, до 28.04.2025 року, з 01.01.2015 року, створивши заборгованість, станом на 08.12.2015 року, на загальну суму 9076 грн. 50 коп. Однак, ОСОБА_7 , не бажаючи виконувати рішення суду щодо виплати встановлених аліментів на утримання малолітнього сина, а також не бажаючи виконувати свої батьківські обов`язки, передбачені Законом України щодо утримання своєї малолітньої дитини, продовжував злісно ухилятися від сплати аліментів, що виражалося у відмові надавати кошти чи інші матеріальні блага на неодноразові прохання колишньої дружини ОСОБА_9 , яка потребувала матеріальної допомоги. Також, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він має сплачувати аліменти на утримання дитини, яка потребує матеріальної допомоги, свідомо не приймав ніяких мір в пошуках роботи, щоб надати дитині матеріальні кошти для її повноцінного життя та всебічного розвитку. Крім того, ОСОБА_7 неодноразово попереджався державною виконавчою службою Вінницького районного управління юстиції Вінницької області про кримінальну відповідальність по ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів. Разом з тим, ОСОБА_7 на вимоги державних виконавців не реагував, на виклики не з`являвся, про місце роботи не повідомляв та аліментів не сплачував, продовжував злісно ухилятись від виплати коштів на утримання дитини, в результаті чого утворилася заборгованість по сплаті аліментів в сумі 19230 грн. 75 коп., станом на 08.12.2015 року.

У своїй апеляційній скарзі зі змінами прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону України та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що суд в порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів у провадженні, хоча згідно показань обвинуваченого він заперечував свою винуватість у кримінальному правопорушенні, за яким обвинувачується.

У своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 18.05.2016 року відносно нього змінити, визначивши міру покарання умовною. Свої вимоги мотивує тим, суд не врахував. що вину свою він визнав, під час досудового розслідування та у судовому засіданні він був без захисника, має багато захворювань та на даний час продовжує лікуватись.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку захисника ОСОБА_8 та думку обвинуваченого ОСОБА_7 ,які підтримали апеляційну скаргу останнього;думку потерпілої ОСОБА_9 , яка заперечувала проти апеляційної скарги , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.
З огляду на положення ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно положень ч.ч. 3, 4 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Розглядаючи справу відносно ОСОБА_7 , суд, з посиланням на положення ч.3 ст. 349 КПК України, прийняв рішення про недослідження доказів стосовно фактичних обставин, які ніким не оспорювались.
Апеляційним судом було досліджено журнал судового засідання суду першої інстанції від 28.01.2016р. (а.с.№15-16) та прослухано компакт-диск, який є технічним носієм інформації судового засідання, з яких вбачається, що у суді першої інстанції фіксування судового засідання здійснювалась на комплексі «Оберіг» та для створення архівної (робочої) копії фонограми використовувався компакт-диск. Відтворенням звукозапису технічного носія встановлено, що суд, не взявши до уваги, що обвинувачений свою вину не визнав, з порушенням вимог процесуального закону визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи.
Як вірно зазначив у своїй в апеляційній скарзі із змінами прокурор, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 фактичні обставини справи заперечував, а отже застосування положень ч.3 ст. 349 КПК України не допускалось, і суду належало досліджувати докази в повному обсязі для забезпечення всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , то в обґрунтування висновків суду про винність останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, яку він не заперечував, обґрунтовано покладені показання потерпілої ОСОБА_9 , яка стверджувала, що її колишній чоловік ОСОБА_7 не сплачує аліменти на утримання їхньої спільної дитини з моменту розлучення та іншими зібраними матеріалами судового провадження.
На думку колегії суддів поведінка ОСОБА_7 ,який протягом тривалого часу, фактично не маючи перешкод, жодним чином не приймав участі в утриманні дитини, його дії та тривалий термін протягом якого він не виплачує аліменти свідчать про злісне ухилення ОСОБА_7 від сплати коштів на утримання дитини, а тому судом правильно кваліфіковано його дії за ч.1 ст. 164 КК України.
Щодо міри покарання обвинуваченому ,то апеляційний суд вважає, що даних обставин ,на даній стадії процесу апеляційний суд це питання вирішити не може, оскільки судом першої інстанції розгляд даного кримінального провадження був проведений з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону України, через що вирок суду не можна вважати законним та обґрунтованим.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає ,що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407,408,409 КПК України , суд
у х в а л и в :
апеляційну скаргу зі змінами прокурора задовольнити.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 18.05.2016 року відносно ОСОБА_7 - скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4