Справа № 750/2063/16-к
Провадження № 1-кп/750/144/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2016 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Калуш, Івано Франківської області,
українця, громадянина України, з професійно-технічною
освітою, одруженого, військовослужбовця військової
частини НОМЕР_1 , не судимого, зареєстрованого та
проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, -
Відповідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
14.01.2015 року Президентом України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 15/2015, затверджений Законом № 113-VIII від 15.01.2015 р., у зв`язку з чим почав діяти особливий період.
Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) від 07.05.2015 року № 1, солдат ОСОБА_4 призначений на посаду старшого водія 1 відділення зенітно-ракетного взводу військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) та приступив до виконання своїх службових обов`язків за посадою.
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 23.09.2015 року № 113 солдат ОСОБА_4 направлений в шпиталь на лікування та з цієї ж дати знятий із котлового забезпечення.
Згідно перевідного епікризу № 4791 солдат ОСОБА_4 направлений із військового госпіталю (в/ч НОМЕР_3 ) до Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький», де перебував із 06 жовтня 2015 року до 26 жовтня 2015 року та зобов`язаний після закінчення реабілітації повернутись до військового госпіталю (в/ч НОМЕР_3 ) у АДРЕСА_2 .
Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
В свою чергу, військовослужбовець військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_4 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 27 жовтня 2015 року умисно без поважних причин, в умовах особливого періоду вирішив вчинити нез`явлення до місця служби, а саме до військової частини НОМЕР_3 , що дислокується у АДРЕСА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з особистих мотивів солдат ОСОБА_4 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 27 жовтня 2015 року, в порушення ст.ст. 11, 16, 127, 128, 130, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, після проходження реабілітаційного лікування в Центрі медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький», вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду до військової частини НОМЕР_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та перебуваючи за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 .
02 лютого 2016 року солдат ОСОБА_4 повернувся до місця проходження служби військової частини польова пошта НОМЕР_2 та відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02 лютого 2016 року № 24 приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Так, ОСОБА_4 був відсутній на службі з 27 жовтня 2015 року по 02 лютого 2016 року.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням по ст. 407 ч. 4 КК України визнав повністю та повністю підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, яке викладене у обвинувальному акті, вказавши, що вони були встановлені правильно і всі ці обставини він визнає повністю. У скоєному щиро кається.
На підставі ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи свідчення обвинуваченого, а також те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ст. 407 ч. 4 КК України, як умисні дії, що виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, що є тяжким, фактичні обставини справи, його ставлення до цього, особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та не був судимий, відсутність даних про притягнення до адміністративної відповідальності, формально позитивну характеристику з місця проживання та посередню з місця служби, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, має статус учасника АТО, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують таке покарання, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку щодо можливості призначення покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України, і вважає, що саме таке покарання буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через суд, який ухвалив судове рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_1