Справа № 298/258/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

09.08.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів :
ОСОБА_1 ( головуючої),
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 ,
представника служби у справах дітей Великоберезнянської РДА головного спеціаліста ОСОБА_10 ,
представника Національної поліції - капітана поліції, інспектора з ювенальної превенції Великоберезенянського відділення поліції ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 11 11 кп/ 777/ 456 /16 за апеляційними скаргами прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_9 на вирок Великоберезнянського районного суду від 25 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 .
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з освітою середньою , учень Перечинського професійного ліцею, неодружений,
визнано винним за ч.1 ст. 122 КК України з призначенням покарання на два роки позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном в один рік не вчинить нового злочину та виконає обов`язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекцї, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_13 та ОСОБА_8 в користь ОСОБА_6 моральну шкоду у сумі 2 дві тисячі гривень.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 19 грудня 2015 року о 19 год. 30 хв. біля магазину «АВС Ципа» по вул. Рибарська , 1 у смт Великий Березний , під час сварки, яка виникла на грунті неприязних відносин між ним та ОСОБА_6 , умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс останньому удар кулаком в обличчя, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді травматичного ангулярного перелому нижньої щелепи зліва, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості ( висновок експерта від 19.01.2016).
Після цього, у цьому ж місці о 19 год. 40 хв. під час сварки з ОСОБА_14 , наніс також і йому удар кулаком в обличчя, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді травматичного перелому нижньої щелепи, центрального та суглобового відростка зліва, які кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості ( висновок « 27 від 15.01.2016).
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити з таких підстав. Вважає, що суд вийшов за межі обвинувачення, вказавши, що дії ОСОБА_15 кваліфікує як "умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, однак , згідно обвинувального акту , діяння ОСОБА_15 кваліфіковані як " умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я". Така кваліфікуюча ознака підтверджена висновками судово-медичних експертиз за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тому висновок суду про кваліфікацію злочину за ознакою «значна стійка втрата працездатності менш як на одну третину » є неправильною.
Крім того, суд у вироку допустив судження про наявність іншого складу кримінального правопорушення, тобто за ч.1 ст. 296 КК України ( хуліганство) , що разом із інкримінованим злочином становить ідеальну сукупність цих злочинів, чим порушив вимоги ч.3 ст. 374, та ч.1 ст. 337 КПК України. Тому просить з вироку виключити посилання суду на кваліфікуючу ознаку ч.1 ст. 122 КК України " спричинення значної стійкої втрати працездатності менш як на одну третину " та що у діянні ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України ( хуліганство), що разом з інкримінованим злочином становить ідеальну сукупність цих злочинів".
В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати, ухвалити рішення яким провадження в справі закрити, виправдавши ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення на підставі ст. 36 КК України. Обгрунтовує тим, що у справі допущена однобічність, неповнота, упередженість, невідповідність ухваленого вироку нормам кримінального законодавства, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Вважає, що за обставинами події було встановлено те, що ОСОБА_7 захищався , коли дорослі потерпілі, будучи у стані сп`яніння, вимагали, щоб підлітки грали їм на акардеоні та співали. Після відмови, почали погрожувати, висловлювалися нецензурною лайкою чіплялися за одяг та акардеон. Після того, як обвинувачений ОСОБА_15 зробив зауваження ОСОБА_16 , той потягнув його на вулицю і почав душити. Вириваючись та захищаючись від кривдника, ОСОБА_15 міг випадково вдарити та заподіяти ушкодження. Також це стосується і наступного інциденту. Дьорд ОСОБА_17 вийшовши на вулицю, відразу накинувся на неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , той захищаючись вдарив його один раз, після чого їх розірвали, а потерпілий спокійно зайшов у торгівельний заклад, продовжуючи пити пиво, про що є свідки ( ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ). Тому не встановлено, що саме обвинувачений спричинив потерпілому ОСОБА_14 такі тілесні ушкодження.
Апелянт вважає, що саме ОСОБА_15 захищався від потерпілих, а тому його дії слід визнати необхідною обороною. Суд не дав оцінки тим обставинам, що неповнолітній ОСОБА_15 перебував у кафе, і коли відмовився грати, ОСОБА_6 вивів його із застосуванням сили із приміщення кафе у затемнене місце і там почав душити за шию, міг спричинити неповнолітньому ушкодження і навіть смерть. Тому неповнолітній змушений був захищатись, і коли вирвався, ненавмисно вдарив потерпілого, але коли той присів, обвинувачений відразу відійшов від нього. Фізичні дані ОСОБА_16 та ОСОБА_14 є набагато сильніші, оскільки вони старші за віком , а тому неповнолітній мав всі права себе захищати від суспільно небезпечного посягання, при цьому зріст неповнолітнього 150 см , а вага 55 кг. Крім того, потерпілі були нетверезі, а також як особи - раніше судимі. При цьому суд не врахував, що неповнолітній ніколи до відповідальності не притягався, на обліку у службі в справах неповнолітніх не перебував, за місцем проживання і навчання характеризується позитивно, неодноразово представляв честь району на спортивних змаганнях. Не взяв суд до уваги і виступ представника служби у справах неповнлітніх Великоберезнянської РДА, який просив випрадавти неповнолітнього. Крім того, розгляд справи відбувся без участі представника кримінальної поліції. Крім цього, неповнолітній є лівшею, а переломи щелеп спричинені зліва, отже правою рукою, або випадково нанесені неповнолітнім.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора про підтримання апеляційної скарги прокурора та заперечення проти апеляційної скарги захисника, пояснення захисника ОСОБА_20 та обвинуваченого ОСОБА_7 про підтримання своєї апеляційної скарги, прохання законного представника неповнолітнього обвинуваченого матері ОСОБА_8 про виправдання її сина, виступ потерпілого ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , вважаючи його доводи надуманими, вислухавши думку представника служби у справах дітей та представника Національної поліції, які питання щодо міри покарання і доведеності вини залишили на розсуд суду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Убачається, що суд першої інстанції з повнотою з`ясував усі обставини кримінального правопорушення, допитав очевидців події, потерпілих, обвинуваченого, дослідив письмові докази. Суд дав вірну оцінку доказам, такі вказують про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, як умисне нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 370, ст. 374 КПК України.
Доводи захисника про те, що у діях ОСОБА_7 була необхідна оборона, а тому він не підлягає кримінальній відповідальності, спростовуються показаннями потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .
Із фактичних обставин справи убачається, що обвинувачений почергово, відокремлено наніс удар спершу потерпілому ОСОБА_6 в обличчя, а тоді коли вийшов з кафе на вулицю інший потерпілий ОСОБА_14 , то також і йому вдарив кулаком в обличчя. Обидва потерпілі отримали переломи щелеп. Зважаючи на те, що обвинувачений фізично розвинутий, оскільки займається важкою атлетикою, апеляційний суд вважає, що його удари в обличчя були цілеспрямованими та вказує на умисність дій обвинуваченого. Те, що потерпілий за шию вивів з кафе обвинуваченого, не свідчить про посягання на його здоров`я і життя з боку потерпілих, як це уявив захисник, зазначаючи в апеляційній скарзі. Не ґрунтується на фактичних обставинах також те, що потерпілі вимагали від неповнолітніх, яким є свідок ОСОБА_21 і обвинувачений, грати і співати на гармошці, оскільки такі обставини не підтверджені у суді.
Свідок ОСОБА_21 , як зазначено у вироку, підтвердив, що двічі на прохання потерпілого ОСОБА_6 грав і співав, а втретє відмовився, бо вже збирався іти, тоді ОСОБА_6 почав виривати гармошку, маючи бажання самому зіграти. Обвинувачений попросив присісти і запитав, чому потерпілий так робить, після обоє вийшли на вулицю. Коли він вийшов за ними, побачив, що ОСОБА_6 сидить і тримається за голову, потім вийшов ОСОБА_14 запитав у ОСОБА_7 чому він вдрив ОСОБА_6 і обоє почалися сіпатися, він їх розборонив.
Свідок ОСОБА_22 підтвердив суду першої інстанції, про що і викладено у вироку, що проходячи мимо, бачив як ОСОБА_14 скинув з себе куртку і сказав ОСОБА_23 , щоб той ішов з ним битися один на один, без міліції.
Вищенаведене не приводить апеляційний суд до переконання, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв у стані необхідної оборони.
Кожний громадянин, реалізуючи своє право на захист від протиправних посягань інтересів, що охороняються законом, має право вибору засобів захисту в межах, дозволених законом. Під час розгляду справи не встановлено, що було суспільно небезпечне посягання із заподіянням шкоди з боку потерпілих обвинуваченому, внаслідок чого він з метою його негайного відвернення чи припинення правомірно застосував фізичну силу шляхом нанесення тілесних ушкоджень кожному з потерпілих.
Те, що потерпілі старші за віком та раніше судимі і перебували у стані алкогольного сп`яніння, не давало підстав обвинуваченому для нанесення їм тілесних ушкоджень. В обвинуваченого була можливість уникнути конфлікту з потерпілими, а не загострювати його, що стало наслідком неприязних відносин та вчинення кримінального правопорушення.
Доводи апелянта про сумнівність отриманих потерпілими такої тяжкості тілесних ушкоджень саме внаслідок дій обвинуваченого, апеляційний суд відхиляє, оскільки жодними доказами не підтверджено, що потерпілі отримали тілесні ушкодження в інший спосіб і за інших обставин, а посилання на показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , є безпідставним, оскільки їх показаннями не спростовується висунуте обвинувачення.
Твердження апелянта про випадковість нанесення тілесного ушкодження ОСОБА_6 , спростовується як показаннями самого потерпілого, так і висновком судово-медичної експертизи.
Апеляційний суд вважає, що суд призначив неповнолітньому справедливе покарання, дотримуючись вимог ст. 50, ст. 65, КК України. Підстав для його зміни апеляційний суд не вбачає.
З наведених підстав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 апеляційний суд вважає необгрунтованою.
Хоча суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, проте даючи юридичну оцінку вчиненому, допустив помилку, про яку зазначив в апеляційній скарзі прокурор. Висновками судово-медичних експертиз відносно потерпілих встановлена ступінь тяжкості нанесених тілесних ушкоджень, які кваліфіковані як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого лікування, понад 21 день. Суд же у вироку зазначив і іншу кваліфікуючу ознаку: значна стійка втрата працездатності менш як на одну третину » .
Також невірно суд вказав у вироку на наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України. Підозра чи обвинувачення у такому правопорушенні ОСОБА_7 не висувалась і у формулюванні обвинувачення про такі обставини не зазначалось. Отже суд не мав правових підстав виходити за межі висунутого обвинувачення.
З урахуванням викладеного, вирок суду на підставі п.2 ч.1 ст. 409 КПК України підлягає зміні з виключенням з нього кваліфікуючої ознаки ч.1 ст. 122 КК України « значна стійка втрата працездатності менш як на одну третину» та посилання суду на «наявність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України ( хуліганство), що разом з інкримінованим злочином становить ідеальну сукупність цих злочинів".
Керуюч ись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд ,
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити,
апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25.05.2016 щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку ч.1 ст. 122 КК України «або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину « та судження суду про «наявність в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України ( хуліганство), що разом із інкримінованим йому злочином становить ідеальну сукупність цих злочинів».
В решті вирок залишити без зміни.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.
Судді :