н/п 1-кс/640/9247/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
Старший слідчий СУ ГУ НП в Харківській області майор поліції ОСОБА_3 30.11.2016 р. звернувся до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Харківської області молодшим радником юстиції ОСОБА_4 , у якому просив накласти арешт на нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . Слідчий також просив з метою забезпечення арешту майна, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, розглянути дане клопотання без повідомлення власника майна.
У ході досудового слідства встановлено, що в період з жовтня по листопад 2016 року невстановлені особи шляхом обману заволоділи правовстановлюючими документами на квартиру АДРЕСА_2 та дублікатами документів на квартиру АДРЕСА_3 , які належали одній родині, та за їх допомогою підробили довіреність від імені дійсного власника квартири ОСОБА_6 на розпорядження його майном, після чого зареєстрували договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 12.11.2016 та здійснили оформлення права власності на неї на користь ОСОБА_5 , з метою подальшого її продажу добросовісному набувачеві.
Допитані потерпілий ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пояснили, що продаж квартири АДРЕСА_2 не здійснювали, довіреність будь-кому не надавали, оригінали правовстановлюючих документів на квартиру знаходились у потерпілого. До ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в довіру ввійшла ОСОБА_9 , яка шляхом обману заволоділа паспортом ОСОБА_6 , повернув його через декілька днів. Дізнавшись про підроблення довіреності ОСОБА_6 негайно її скасував у приватного нотаріуса.
Крім того встановлено, що 30.08.2016 було підроблено довіреність від імені ОСОБА_6 на ОСОБА_9 на розпорядження його квартирою, після чого 12.11.2016 ОСОБА_9 за зазначеною довіреністю начебто продала квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_5 , та вже 14.11.2016 отримала від ОСОБА_5 довіреність на себе на розпорядження цією ж квартирою, що свідчить про шахрайське заволодіння квартирою ОСОБА_6 без його згоди, реєстрацію права власності не на добросовісного набувача, а на одного з членів злочинної групи.
Вказане свідчить про відсутність волевиявлення власника квартири на її продаж та вказує на нікчемність правочину купівлі-продажу, який укладено з метою незаконного заволодіння чужим майном.
Слідчий вказав, що з метою виключення можливості протиправно розпорядитись квартирою АДРЕСА_4 , оскільки її подальше відчуження унеможливить відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, до моменту закінчення досудового розслідування та прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню, для виконання можливих рішень суду в частині забезпечення цивільного позову, повернення права власності на нерухомість законним володільцям, а також враховуючи те, що зазначена квартира є предметом вчиненого злочину, з метою збереження речового доказу, необхідно накласти арешт на квартиру АДРЕСА_4 .
Слідчий також вказав, що в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що у разі неприйняття рішення про заборону розпоряджатися квартирою може призвести до втрати відповідного майна (зміни власника нерухомого майна), що в подальшому унеможливить відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив про його задоволення.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власника майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказана квартира, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
За вказаних слідчим у клопотанні обставин, які внесені до ЄРДР та на теперішній час здійснюється досудове розслідування, вказана квартира може бути об`єктом кримінально протиправних дій, або набута кримінально протиправним шляхом.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 73648906 квартира АДРЕСА_4 , належить ОСОБА_5 .
Тому, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов"язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Враховуючи вказану вимогу КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне заборонити власнику квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 , відчуження вказаної квартири, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , шляхом заборони її відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1