Ухвала
іменем україни

26 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2016 року щодо ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000137,

в с т а н о в и л а:

За вироком Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2016 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Оні Республіки Грузія,
проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 ,
раніше судимого вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11. 2009.
за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки передбачені п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 16 грудня 2015 року, в період часу з 10.00 год. до 11.00 год., за попередньою змовою з іншою особою, з корисливих мотивів, прибув до буд. АДРЕСА_2 , де скориставшись відсутністю власниці квартири, ОСОБА_4 залишився в під`їзді зазначеного житлового будинку та стежив за обстановкою, щоб в разі необхідності повідомити про небезпеку, а інша особа, шляхом пошкодження замку вхідної двері квартири АДРЕСА_3 , за вказаною адресою, проникла в квартиру, що належить ОСОБА_5 , звідки таємно викрала майно потерпілої на загальну суму 31150 грн.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правапорушення та особі засудженого, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. При цьому прокурор вважає, що судом не в повній мірі враховано ступінь суспільної небезпеки вчиненого тяжкого злочину, всі обставини справи, дані про особу винного. Вказує, що суд не навів переконливих мотивів застосування ст. 75 КК України. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги прокурора та не дав належної оцінки особі засудженого. Вважає, що виправлення та перевиховання винного можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оспорюються.
Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_4 та звільненні від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд дотримався зазначених вимог кримінального закону, застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, визнав можливим виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.

Зокрема, приймаючи рішення про звільнення винного від відбування покарання з випробуванням, суд урахував, що хоча вчинений злочин, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, однак не заподіяв тяжких наслідків, засуджений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, добровільно відшкодував завдану шкоду, у зв`язку з чим потерпіла не має до нього претензій і просила суд застосувати до засудженого мінімальне покарання. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
З урахуванням всіх обставин справи, даних про особу винного, рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України належним чином вмотивовано, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Відсутність у ОСОБА_6 громадянства України та реєстрації не перешкоджає застосуванню до нього ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених п. 3 ст. 76 КК України, які колегія суддів вважає достатніми для забезпечення належного контролю за його поведінкою.
З висновками суду першої інстанції обґрунтовано погодився і апеляційний суд, який переглянув вирок суду щодо ОСОБА_4 та залишив його без зміни. Ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України є законною, вмотивованою та обґрунтованою.
З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2016 року щодо ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

судді:

_______________ _______________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3