Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/647/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2016 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Балашиха Московської області Російської Федерації, є росіянином, громадянином Російської Федерації, не є одруженим, має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здобув середню освіту, не працює, є інвалідом ІІ групи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є таким, що не має судимостей

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
29 серпня 2016 року близько 09.15 години ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні ЗОШ № 3 Миколаївської Міської Ради, що розташована за адресою: місто Миколаїв, вул. Чкалова, 114, побачив у кабінеті директора школи ноутбук та вирішив його викрасти.

Реалізуючи умисел, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, зайшов до кабінету директора та взяв зі столу належний ОСОБА_7 ноутбук марки ASUS x551c вартістю 7.000 грн., але був помічений працівниками школи та - після винесення ноутбуку з приміщення кабінету - затриманий.

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних обставин визнав повністю та підтвердив усі викладені вище обставини.

Відповідно до частини 3 статті 349 КПК України за такого суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

За такого суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за наведених вище обставин доведеною.
Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд виходе з такого.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" розкрадання є закінченим з моменту, коли особа вилучила майно і мала реальну, бодай - початкову - можливість розпоряджатись та користуватись ним.

В цьому випадку, як зазначалось вище, обвинувачений взяв ноутбук та виніс його за межі кабінету, у якому він зберігався, отже - ноутбук фактично вилучив.

Поза розумним сумнівом є те, що, вилучивши ноутбук, обвинувачений отримав початкову можливість розпорядитись ним, як то - сховати його у коридорі та забрати пізніше тощо.

Отже, ноутбук ОСОБА_4 викрав.

Матеріали справи також свідчать, та сторони не заперечують того, що ОСОБА_4 вилучав ноутбук таємно.

Матеріали справи також свідчать, та сторони не заперечують того, що одразу після вилучення ноутбуку обвинувачений був помічений.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" за такого його дії слід кваліфікувати, як закінчений замах на крадіжку.

Далі, як встановлено судом, обвинувачений зайшов до кабінету директора школи саме з метою викрасти ноутбук.

Відповідно до вимог абзацу 3 пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" за такого його дії слід кваліфікувати за ознакою "проникнення у приміщення".

Отже, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у приміщення.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_4 , суд враховує те, що вчинений ним злочин відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України відноситься до категорії тяжких.

Суд також враховує, що обвинувачений вчинив замах на злочин, вчинення злочину припинив внаслідок самого факту звернення до нього працівників школи, які поза розумним сумнівом не мали можливості чинити йому суттєвий опір, чекав на працівників поліції добровільно.

Таке істотно знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, адже свідчить про те, що він відмовляється від його вчинення за наявності до вчинення злочину бодай найменшої перешкоди.

Вивченням даних про особу винного встановлено, що він на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має кісті однієї руки, вкрай обмежений у використанні другої, негативної характеристики не має, раніше протягом тривалого часу злочинів не вчиняв, розкрадання вчинив вперше.

Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують його покарання, є відсутніми.

Призначаючи покарання з урахуванням усіх наведених вище обставин, суд виходе з такого.

Санкція частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років. При цьому стаття 68 цього Кодексу передбачає, що за замах на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати 2/3 розміру найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією відповідної статті, тобто в цьому випадку - (6 * 2/3) - 4 років позбавлення волі.

Враховуючи ж відомості про причини, внаслідок який злочин обвинуваченим не був доведений до кінця, його щире каяття у вчиненні злочину та стан його здоров`я, суд вважає, що його виправлення та перевиховання є можливим без застосування покарання, через що на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

За такого обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід слід змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Речовий доказ у справі слід повернути потерпілій.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти з зали суду.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення з 31 серпня 2016 року до 23 листопада 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речовий доказ у справі - ноутбук марки ASUS x551c - повернути потерпілій ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_9 =

23.11.2016