Справа № 359/4503/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1105/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 16.08.2016

УХВАЛА
Іменем України
16 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борисполя Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючого, розлученого, такого, що має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, раніше судимого вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської обл. від 01.04.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, було звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на три роки, покарання не відбув, -

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської обл. від 01.04.2015 року до покарання за цим вироком у виді 5 (п`яти) років 6 місяців позбавлення волі.

До набрання чинності вироком суду запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній утримання під вартою, та утримувати його в СІЗО ДПС в м. Києві та Київській області, рахуючи строк відбуття покарання з 25.04.2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, додатково зараховано ОСОБА_7 у строк відбутого покарання строк перебування під вартою в умовах СІЗО під час проведення досудового слідства і судового розгляду в період з 25.04.2016 року по 22.06.2016 року, а всього 1 місяць 28 днів.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, вчиненого за наступних обставин.

25.04.2016 року, близько 03:00 год. ОСОБА_7 являючись особою, раніше судимою за скоєння злочинів проти власності, не відбувши покарання за попереднім вироком, діючи умисно та з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_3 та підійшов до підсобного приміщення. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 зламавши вхідні двері, проник до підсобного приміщення зазначеного домоволодіння, звідки умисно, таємно, повторно, викрав: кутову шліфувальну машинну марки «ЗЕНИТ» серійний номер №230/2500 вартістю 1300 гривень, перфоратор марки «WALER» серійний номер №10196 в пластиковому чемодані вартістю 2527 грн., перфоратор марки «РИТМ» серійний номер №250000315 в пластиковому чемодані вартістю 1265 грн., перфоратор марки «РИТМ» серійний номер №49000489 в пластиковому чемодані вартістю 949 грн. та перфоратор марки «STURM» серійний номер № НОМЕР_1 в пластиковому чемодані вартістю 1054 грн.

Після цього, ОСОБА_7 зник з місця вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 7 095 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України оскаржуваний вирок вважає таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі засудженого. Просить призначити більш м`яке покарання та застосувати до нього положення ст. 69 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що при винесенні вироку та обранні покарання судом першої інстанції не взято до уваги, що він розкаявся у вчиненому, протягом досудового розслідування сприяв розкриттю та розслідуванню кримінального правопорушення та має на утриманні неповноліню дитину,

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення передбачене: ч.3 ст.185 КК України, віднесено до тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.66 КК України визнав те, що обвинувачений вину свою визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся.

Обставин, що згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції встановлено не було.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , районний суд врахував те, що останній раніше неодноразово судимий за скоєння злочинів проти власності, скоїв новий злочин під час відбуття покарання за попередній злочин, перебуваючи на іспитовому строку, має постійне місце проживання, де характеризується негативно, не працюючий, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, не перебуває на обліку у лікаря нарколога і психіатра, викрадені речі повернуті потерпілому працівниками поліції, цивільний позов по провадженню не заявлявся та обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання, на підставі ст.71 КК України, у виді 5 (п`яти) років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до абз.1 п.8 постави Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а вимоги апеляційної скарги про призначення більш м`якого покарання із застосуванням положень ст.69 КК України є такими, що не ґрунтуються на законі.

Таким чином доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та безпідставними, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

А отже, строк попереднього ув`язнення, у період з 22.06.2016 року до моменту набрання вироком законної сили, ОСОБА_7 слід зарахувати в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2016 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

У відповідності до вимог ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, у період з 22.06.2016 року до моменту набрання вироком законної сили, встрок покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Головуючий :
Судді: