ЄУН 337/2357/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2016 року Головуючий у суді присяжних Хортицького районного суду м.Запоріжжя суддя ОСОБА_1 , розглянувши питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_2 , обвинуваченого за п.13 ч.2 ст.115 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 07.03.2015р. за № 0000787, яке розглядається судом присяжних Хортицького районного суду м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_3 , присяжних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю запасних присяжних ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , секретаря ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 , представника потерпілої ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду знаходиться вказане кримінальне провадження.

В межах даного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_2 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04.05.2016р.

Згідно з ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту або з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачені цією частиною, вирішує головуючий.

Беручи до уваги, що до вказаної дати кримінальне провадження розглянуто не буде, оскільки головуючий суддя ОСОБА_1 з 28.04.2016р. по 13.05.2016р. буде знаходитись у щорічній відпустці і фактично розгляд кримінального провадження по суті не розпочатий, суд з власної ініціативи поставив на вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_2 строку тримання під вартою.

Прокурор вважає необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки ризики, що були підставою для обрання такого запобіжного заходу, не відпали і не змінились, він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, раніше був судимий за вчинення аналогічного кримінального правопорушення. Вказані обставини, а також поведінка обвинуваченого після скоєння злочину, свідчить про те, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, ухилитися від суду, не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки. Вважає, що підстав для зміни даного запобіжного заходу на домашній арешт немає.

Потерпіла ОСОБА_11 та її представник ОСОБА_12 також вважають необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою з підстав, вказаних прокурором. Додатково зазначили, що наявність у обвинуваченого дружини та дитини, які на даний час мешкають не за адерсою місця мешкання обвинуваченого, в сукупності з іншими наявними ризиками не забезпечать в достатній мірі належну його процесуальну поведінку, тому підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт немає.

Обвинувачений ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_13 проти продовження строку тримання під вартою заперечували, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, мотивувавши його тим, що обвинувачений тримається під варторю тривалий час, попередній вирок суду було скасовано судом апеляційної інстанції, тому його вина не доведена. Обвинувачений знаходиться в зареєстрованому шлюбі, має малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , дружина та син мешкають зараз у матері дружини. У зв`язку з безпідставним знаходженням під вартою він немає можливості вести нормальний спосіб життя, спілкуватися з дружиною та приймати участь у вихованні сина. Вважають, що домашній арешт в достатній мірі забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків. Просять обрати домашній арешт за адресою АДРЕСА_1 , вказане житло належить матері обвинуваченого, останній в ньому зареєстрований і фактично мешкав до арешту.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, головуючий в суді присяжних суддя ОСОБА_1 вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_2 строк тримання під вартою до двох місяців, а в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Враховуючи вимоги ст.177,178,183 КПК України, головуючий суддя вважає, що на даний час не змінилися та не відпали ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме те, що він будучи раніше судимим за вчинення умисного злочину проти життя та здоров`я особи вбивство, судимість за який в установленому законом порядку не знята та не погашена, на даний час обвинувачується у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким. Вказані обставини, а також поведінка обвинуваченого після вчинення злочину (залишив місце пригоди, забрав із собою знаряддя злочину ніж та інші предмети, що могли вказати на його причетність до скоєного) свідчать про можливість обвинуваченого ОСОБА_2 вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та не виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, відповідно до ст.178 КПК України суд враховує, що ОСОБА_2 обвинувачується у скоєнні умисного кримінального правопорушення проти життя та здоров`я людини, яке є особливо тяжким і за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, був раніше судимий, до арешту не працював та не мав постійного джерела доходів, одружений і має малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , але докази спільного проживання обвинуваченого з дружиною та сином, знаходження їх на його утриманні, що могли б свідчити про усталеність та міцність його соціальних зв`язків, суду не надано. Також вік та стан здоров`я обвинуваченого не є перешкодою для його тримання під вартою.

При вирішенні даного питання суд вважає необхідним вказати на те, що попередній обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_2 був скасований судом апеляційної інстанції у зв`язку з допущеними судом першої інстанції порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, а не у зв`язку з порушенням вимог матеріального права. При цьому, суд апеляційної інстанції не вказав на незаконність та безпідставність тривалого тримання обвинуваченого ОСОБА_2 під вартою і, скасовуючи попередній вирок суду, своєю ухвалою від 04.03.2016р. продовжив строк тримання під вартою до 04.05.2016р.

В свою чергу, головуючий суддя вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, враховуючи, що загальні положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції Європейського суду з прав людини, згідно з якою розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Так, у даному випадку характер та ступінь тяжкості діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_2 , однозначно свідчить про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. Застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено. Доводи обвинуваченого та його захисника щодо наявності дружини та малолітньої дитини суд вважає такими, що не можуть бути єдиною підставою для обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

За вказаних обставин суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, в достатній мірі не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання встановленим ризикам, тому підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу немає.

На підставі вищевикладеного, строк тримання під вартою підлягає продовженню, а в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст.177,178,183,331 КПК України,

УХВАЛИВ :
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 тримання під вартою в Запорізькому СІЗО УДПтСУ в Запорізькій області - продовжити до двох місяців, тобто до 24 червня 2016р. включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
25.04.2016