Ухвала
іменем україни

29 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця і жителя

АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись з судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_5 , зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду, звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд не у повній мірі врахував дані про особу засудженого, обставини вчинення злочину та позицію потерпілих.

Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 20 лютого 2015 року приблизно о 22.00 год., у стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем ВАЗ «2101», експлуатація якого заборонена у зв`язку з технічними несправностями, рухаючись зі сторони м. Монастирище до с. Бачкурино Монастирищенського району Черкаської області, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив наїзд на ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку на велосипеді, в результаті чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання захисником порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, вивчивши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Доводи касаційної скарги захисника про порушення щодо ОСОБА_5 загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання урахував обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та обставину, яка пом`якшує покарання часткове відшкодування заподіяної шкоди. Крім того, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та позицію потерпілого.

Таким чином, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, суд вимог статей 65 67 КК не порушив, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що під час апеляційного перегляду ОСОБА_5 заявляв про законність рішення суду першої інстанції та достатність призначеного покарання.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для задоволення касаційної скарги немає та вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисникаслід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3