26.05.2016

В И Р О К

ІМ`ЯМ УКРАЇНИ

Справа № 1-кп/489/108/16 р.

26.05.2016 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - ОСОБА_1

при секретарі судових засідань - ОСОБА_2

сторони провадження:

прокурор військової прокуратури - ОСОБА_3

обвинувачений - ОСОБА_4

захисник - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Слободзея (Молдова), громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовець, в шлюбі від якого має двох неповнолітніх дітей, який був засуджений 20.04.2006 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України (в редакції 2001 року) до 5 років 3 місяців позбавлення волі, 08.02.2010 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання з невідбутим строком 5 місяців; 29.07.2014 року Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 395 КК України (в редакції 2001 року) до 1 місяця арешту, 03.10.2014 року звільнений з виправної колонії у зв`язку з відбуттям строку покарання; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,(дружина мешкає АДРЕСА_2 ) призваного за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу на посаді навідника взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні солдат, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,

В С Т А Н О В И В:

17.03.2015 року ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) від 22.04.2015 року №84 ОСОБА_4

зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду навідника взводу охорони роти охорони батальйону охорони.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
16.05.2015 р. року близько 05 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та продовжував незаконно перебувати поза її межами до 09.09.2015 року, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину.
10.09.2015року солдат ОСОБА_4 на вимогу співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3 у Збройних Силах України з`явився до військової прокуратури Миколаївського гарнізону.
Однак, 10.09.2015 року, солдат ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний умисел на ухилення від військової служби, не виконуючи покладені на нього 09.09.2015 року обов`язки слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, залишив своє місце реєстрації в с. Петрівське Великомихайлівського району Одеської області та направився на територію Мурованокуриловецького району Вінницької області, де був затриманий 09.12.2015 р. року на підставі ухвали слідчого судді працівниками Мурованокуриловецького відділення Могйлів-Подільського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області.
Обвинувачений вину визнав частково - визнає, що був відсутній у ВЧ тривалий час, але не визнає що він дезертир та суду показав, що він був призваний за мобілізацією 16.03.2015р. Одеським військоматом, та направлений в учбовий центр до м. Десна, і ще в учбовому центрі просився у гарячу точку військових дій, але опинились в м. Миколаєві і 22.04.2015 р. став проходити військову службу. Зброю в руки йому не дали. Ставили в наряди без зброї.
16.05.2015 р. його відпустили у звільнення без посвідчення. Його відпустив капітан, з військовослужбовцем ОСОБА_6 . Вони залишили частину через вихід. Пішли до кафе, випили по келиху пива та пішли до залізничного вокзалу, він сів на автобус Первомайськ Миколаїв, після чого поїхав до смт ОСОБА_7 до знайомої дівчини. 18.05.2015 р. з ОСОБА_8 , поїхав до Одеської обл. До частини не повернувся тому, що йому телефонувала сестра та сказала, що батько погано себе почуває. Він не повідомив керівництво ВЧ про те що він поїхав в Одесу до батьків. З травня по вересень місяць 2015р. він був відсутній у військовій частині. У вересні 2015 р. до ньогое приїхав дільничний та йому стало відомо що він перебуває у розшуку. Після цього він нікому не телефонував з вищестоящого військового керівництва. Йому обрали запобіжний захід домашній арешт у Одеській області. 06.11.2015р. У цей день поїхав до Вінницької області до дружини та дитини. 07.11.2015р. він був в селі у Вінницькій обл.. де живе дружина. 09.11.15р. до нього приїхав дільничний інспектор міліції та сказав, що він у розшуку. Покинув військову частину тому, що не отримував грошового забезпечення. 09.12.2015р. йому змінили запобіжний захід.
Як вбачається з його показів, він фактичні обставини визнав.

Вина ОСОБА_4 у висунутому обвинуваченні доведена прокурором наступними доказами:

- так свідок ОСОБА_9 суду показав, що він проходив службу з обвинуваченим. Відпочивають вони в одній казармі. 16.05.2015р. обвинуваченого вже не було у ВЧ. Під час вечірньої перевірки 15 числа обвинувачений був в частині, зранку вже зник. Шукали всі його. Звільнення передбачено не було. Відносини між нами були службові. Відсутність обвинуваченого була встановлена при перекличці 16.05.2015 р. Перевірка особового складу ведеться двічі на добу вранці і ввечері. Після зникнення обвинуваченого вони його шукали, а коли не знайшли, доповіли проте що сталось керівництву. Надалі розбирались командири. Були розмови про те, що їх хочуть направити до зони АТО, але офіційних про це наказів не було.
Свідок ОСОБА_10 , водій БТР, суду показав, обвинуваченого знає, разом проходили службу. Про те що ОСОБА_11 відсутній у військовій частині він взнав, коли вони пошикувались, щоб йти на сніданок. Про це він дізнався від чергового по батальйону. Стосунки між ним та обвинуваченим були службові. В останнє обвинуваченого він бачив 16 числа зранку, під час сніданку, на шикуванні його вже не було. Він прибув до ВЧ 22,04.2015р., не за контрактом, а мобілізацією. В останнє бачив обвинуваченого 16 травня. Він не чув від ОСОБА_12 , що він не бажає служити чи хоче поїхати. Йому було відомо, що повинна відбутись ротація. Він не знає чи запитували військовослужбовців про бажання поїхати до зони АТО. Чи хтось туди поїхав йому не відомо.
Свідок ОСОБА_13 командир роти ВЧ НОМЕР_2 в якій проходив службу обвинувачений суду показав: про те що обвинувачений відсутній, йому доповіли в ранці 16.05.2015 р. Організовані пошуки по території військової частини позитивних результатів не дали. В цей же день він зателефонував родичам та спілкувався з якоюсь жінкою. Результат був негативний. В звільнення до міста він ОСОБА_12 не відпускав. Розшукові дії щодо встановлення місця знаходження обвинуваченого результату не дали. Місце перебування обвинуваченого було встановлено в вересні місяці 2015 р.
Свідок ОСОБА_14 суду показав, що події в частині відбувались в травні місяці 2015 р. Відносини у нього з обвинуваченим були дружні, він адекватна, нормальна людина. Те що ОСОБА_12 зник йому стало відома на ранковому шикуванні. Місце його знаходження відомо не було. Телефонували родичам, мобільний номер телефона обвинуваченого був відключений. Його товариш в мережі Інтернет зв`язувався з сестрою ОСОБА_12 та вона нічого не знала та просила повідомити, якщо він знайдеться. Командування частини, військовослужбовцям на довірливих стосунках не дозволяли залишати частину. Командир роти ОСОБА_15 теж не дозволяв залишати розташування військової частини.
Покази обвинуваченого узгоджуються з показами свідків, що свідчить про неправомірне залишення Горняком військової частини.

Згідно наданих прокурором письмових доказів, ОСОБА_4 наказом №117 від 22.04.2015 р. був зарахований до списків військовослужбовців НОМЕР_1 . Із зазначенного наказу вбачається що ОСОБА_4 призваний за мобілізацією, згідно Указу Президента України від 14.01.15 №15/2015, який прибув з військової частини - польова пошта НОМЕР_3 для подальшого проходження військової служби, з 22 квітня 2015 року зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, призначений на посаду, і вважати, що з 22 квітня 2015 року він приступив до виконання службових обов`язків за посадою солдата ОСОБА_4 , навідника взводу охорони роти охорони батальйону охорони, ВОС НОМЕР_4 .
Встановлено оклад за посадою 530 гривень на місяць, шпк солдат. Виплачувати надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Призваний 17.03.2015 р. ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вислуга років станом на 01.05.2015 р. складає 00 р. 01 м. 15 Д.
Він був ознайомлений з обов`язками рядового, про що мається його підпис та з ним проводилась виховна робота.

По факту зникнення ОСОБА_4 з розташування військової частини НОМЕР_1 , наказом №397 командира військової частини від 16.05.2015 р. було призначено службове розслідування по результатам якого, складено акт службового розслідування висновках якого зазначено, що ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що і було підставою повідомленням військового прокурора Миколаївського гарнізону про дії солдата ОСОБА_4 в яких вбачається ознаки злочину

Приймаючи до уваги наведене суд вважає що висунуто ОСОБА_4 ю обвинувачення в тому, що 12.05.2015 року близько 05 год. 00 хв., діючи умисно, проходячи військову службу за мобілізацією, з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та продовжував незаконно перебувати поза її межами до 09.09.2015 року та з 16.05.2015 р. року до 09.12.2015 року - переховувався від органів досудового розслідування, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який само вільно залишив військову частину, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст. 408 ч. 3 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані щодо особи обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем мешкання характеризується задовільнено, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має ряд захворювань, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває; перебуває на обліку у зв`язку із залежністю від опіатів та зловживання алкоголем в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з 19.06.2001 року.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 65 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочину.
З огляду на вказані обставини, враховуючи ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, що характеризують обвинуваченого, а також відсутність обставини, що пом`якшують та обставини які обтяжують покарання, враховуючи його не зняту та не погашену судимість, суд вважає що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі, яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім заходом впливу, що застосовується від імені держави згідно ст. 50 КК України.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст.374, 375, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обчислювати з 09.12.2015 р.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, залишити тримання під вартою.

У строк покарання, на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення засудженого з 09.12.2015 р. до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому і прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Згідно ст. 376 ч. 3 КПК України обвинувачений, захисник, його законний представник, потерпілий, його представник мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, має право заявляти клопотання про доставку в судове засідання, апеляційної інстанції.
Головуючий: