Справа № 438/452/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1166/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бориславського міського суду Львівської області від 05 вересня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Даним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бабино Самбірського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст.89 КК України, такого, що немає судимості,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу залишено без змін. Зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 31 березня 2016 року по день ухвалення вироку 05 вересня 2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Доля речових доказів по справі вирішена відповідно до вимог закону.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, 30 березня 2016 року приблизно о 22 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поблизу будинку № 20 по вул. Грушевського в м. Бориславі Львівської області, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , де із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, наніс останньому один удар ногою та один удар рукою в обличчя, спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді рани на спинці носа посередині, яке згідно висновку експерта № 173 від 31 березня 2016 року по ступеню тяжкості кваліфікується за ознакою легкого тілесного ушкодження, після чого маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_9 , а саме мобільним телефоном марки «Samsung Е1081» вартістю 220 грн., в якому знаходилась сім карта оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 15 грн., грошовими коштами в сумі 580 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 815 грн., після чого маючи реальну можливість розпорядитися викраденим майном як власним, пішов у невідомому напрямі.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду 1-ї інстанції, вважає, що суд, на його думку, не правильно трактував ст.66 КК України та помилково не врахував пом`якшуючі вину обставини, що у свою чергу призвело до незастосування більш м`якого покарання при винесенні вироку. Зазначає, що на судовому слідстві він переосмислив свою злочинну поведінку та щиро розкаявся, а тому суд, з його точки зору, повинен брати до уваги ті покази, які були ним дані під час судового слідства в ході судового процесу по кримінальній справі. Стверджує, що факт щирості каяття підтверджується не оскарженням ним доказу у справі відеоплівки з камери відео спостереження, який, на його думку, був отриманий не належним чином. Просить скасувати оскаржуваний вирок суду та постановити новий вирок, застосувавши відносно нього ст.66 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі передбаченої санкцією ч.2 ст.186 КК України.

У доповненнях до апеляційної скарги засуджений ОСОБА_7 вказує на те, що ним під час ознайомлення із матеріалами справи подавалась заява про видачу процесуальних документів по справі, а саме копії постанови слідчого про визнання відео зображення на диску речовим доказом, а також ухвали суду визнання речовим доказом диску з відео зображенням події 30 березня 2016 року, однак такі йому надані не були, що унеможливило написання та подання до суду доповнення до апеляції, чим порушено його право на захист.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважає вирок суду законним і обгрунтованим, просить залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення, позицію обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які повністю підтримали подану ОСОБА_7 апеляційну скаргу, просять її задолити, вивчивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така до задоволення не підлягає.

До даного висновку колегія суддів приходить, виходячи із наступного.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, поданої обвинуваченим, кваліфікація дій за ч.2 ст.186 КК України та доведеність вини за вказаною нормою Кримінального Закону апелянтом не оспорюється.

Щодо правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що суд першої інстанції призначив таке обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Зокрема, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, під час судового розгляду свою вину визнав частково і лише після огляду речового доказу компакт диска із відео зображенням події кримінального правопорушення свою вину визнав повністю, що не свідчить про щирість каяття та виявлення жалю з приводу вчиненого, він за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_7 призначено покарання за ч.2 ст.186 КК України у межах, установлених санкцією даної статті, із урахуванням Загальних засад призначення покарання, регламентованих чинним КК України, а також норм ст.ст.373;374 КПК України та належним чином мотивовано прийняте рішення.

Призначене районним судом покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляції правильних висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування чи зміни прийнятого судом рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405; 407; 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бориславського міського суду Львівської області від 05 вересня 2016 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України залишити без задоволення, а вирок Бориславського міського суду Львівської області від 05 вересня 2016 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України - без змін.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у час відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 31 березня 2016 року по 28 листопада 2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст.72 КК України Закону України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3