Справа № 755/5521/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"20" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001966 від 12.02.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною загальною середньо освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 12.02.2016, приблизно о 03 годині 45 хвилин, перебуваючи біля будинку № 17 по вул. Райдужній в м. Києві, побачив автомобіль марки «Sitroen Berlingo», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 та в цей час у нього виник злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна з цього транспортного засобу, з метою протиправного збагачення, тож реалізуючи задумане останній, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає з боку сторонніх осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до автомобіля та за допомогою заздалегідь підготовленого свердла, яке знаходилось при ньому, розбив скло на передніх правих дверях, після чого заліз до салону, звідки повторно, таємно викрав майно, яке належить потерпілому, а саме: відеореєстратор марки «Gazer», вартістю 1000 гривень; мобільний модем марки «Huawei», вартістю 700 гривень; сонцезахисні окуляри «Veithdia», вартістю 280 гривень, які знаходились в футлярі, чорного кольору, який матеріальної цінності не представляє; чотири зарядні пристрої загальною вартістю 90 гривень; шкіряний гаманець, чорного кольору «Magic Tale», вартістю 150 гривень.

Після чого ОСОБА_4 , з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 2220 гривень 00 копійок.

Крім того, ОСОБА_4 12.02.2016, приблизно о 03 годині 50 хвилин, перебуваючи біля будинку № 17 по вул. Райдужній в м. Києві, помітив автомобіль марки «Опель», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 та в цей час у нього виник злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна з вищевказаного автомобіля, з метою протиправного збагачення, тож реалізуючи задумане, він, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає з боку сторонніх осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до цього транспортного засобу та за допомогою заздалегідь підготовленого свердла, яке знаходилось при ньому, розбив скло на передніх правих дверях, після чого заліз до салону автомобіля, звідки повторно, таємно викрав камеру від відеореєстратора, вартість якої становить 700 гривень.

Після чого ОСОБА_4 , з місця вчинення злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 700 гривень 00 копійок.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив повторно таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, усунення завданої шкоди потерпілій ОСОБА_6 .

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Таким чином суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, спосіб життя (не працюючий, не одружений, раніше судимий), позитивні характеристики за місцем проживання та ув`язнення, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, фактичного їх обґрунтовування обставинами, які відповідно до норм КК України є не припустимими, оскільки не дають підстав для звільнення цих осіб від відбування покарання або ж його призначення із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, характер вчинення злочину, його спосіб, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ним злочину та його особа з іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом враховуючи відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи неодноразові його попередні судимості за вчинення злочинів проти власності та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 185 КК України, є достатньою для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.
Цивільний позив позивача в частині матеріальної шкоди обґрунтований вартістю викраденого та не повернутого йому майна, а в частині моральної шкоди у пережитих стражданнях (а.п. 14).
Цивільний відповідач у судовому засіданні пояснив, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася, та готовий понести відповідальність у міру своє вини.
Тобто, у судовому засіданні встановлено та сторони не оспорюється, що цивільному позивачу внаслідок дій цивільного відповідача була завдана матеріальна шкода у сумі 950 гривень та моральна 2220 грн.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Так, частиною першою статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Таким чином, з урахуванням позиції обвинуваченого/ цивільного відповідача щодо повного визнання суми завданої матеріальної шкоди, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають задоволенню.
Запобіжний захід обвинуваченому у вигляді утримання під вартою враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України і дані про його особу, слід залишити без змін до набранням вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбачених ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Запобіжний захід відного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 12.02.2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням), - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 950 (дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди та 2220 (дві тисячі двісті двадцять) гривень 00 копійок моральної шкоди, а всього 3170 (три тисячі сто сімдесят) гривень 00копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001966 від 12.02.2016 повернути власникам (володільцям).
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1