Дата документу Справа № 334/9569/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/990/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/9569/15-к Доповідач у 2-й інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.186 ч.2 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004409, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 29.08.2007 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, за ст. ст. 185 ч. 2, 3, 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно зі ст. ст. 75, 76 КК України іспитовий строк 2 роки;

2) 29.08.2008 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, за ст. ст. 185 ч. 2, 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно зі ст. 70 ч. 4 КК України 4 роки 2 місяці позбавлення волі;

3) 08.02.2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно зі ст. 71 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 14.04.2015 року по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити оскаржуваний вирок призначивши йому покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не врахував те, що на його утриманні знаходиться тяжко хвора мати, він є єдиним годувальником в сім`ї. Судом встановлено, що він має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , позитивно характеризується за місцем проживання, за таких обставин він вважає, що можливо йому призначити покарання з урахуванням ст. ст. 69, 75 КК України.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Строк покарання рахується з моменту затримання з 2 жовтня 2015 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбутого покарання час знаходження у попередньому ув`язненні з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 13 000 гривень.

Вироком вирішена доля речових доказів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції: обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор та потерпіла заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у вироку, 14.09.2015 року, приблизно о 12 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їхні спільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, знаходячись на ділянці місцевості, яка розташована між будинком АДРЕСА_2 , підійшов ззаду до ОСОБА_10 , та взявши її за шию, шляхом ривка заволодів золотим ланцюжком, вартістю 13 000 гривень, в результаті чого завдав матеріальні збитки потерпілій на вказану суму.

02.10.2015 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їхні суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, знаходячись на ділянці місцевості, яка розташована навпроти будинку АДРЕСА_3 , підійшов ззаду до ОСОБА_11 , та прижавши її голову до паркану, відкрито заволодів золотим ланцюжком останньої, вартістю 3 000 гривень, в результаті чого завдав матеріальні збитки на вказану суму.

У відповідності до ст.404 КПК України апеляційна інстанція розглядає кримінальне провадження в межах апеляційної скарги.

В апеляційній інстанції обвинувачений заявив, що він злочинів не вчиняв, але визнає себе винним. Потерпіла в апеляційній інстанції заявила, що саме обвинувачений пограбував її при обставинах, викладених у вироку. При цьому вона була вагітна. На досудовому слідстві і в суді вона впевнено впізнала обвинуваченого, оскільки бачила його обличчя в момент пограбування. Така поведінка обвинуваченого свідчить про відсутність щирого каяття у скоєному, та його намагання уникнути від відповідальності.

Доводи апелянта про знаходження на його утриманні тяжко хворої матері є непереконливими, оскільки будь яких даних про наявність заробітку на період скоєння злочинів матеріали кримінального провадження не містять.

ОСОБА_7 вчинив нові злочини в мінімальний період після звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком.

При призначенні покарання обвинуваченому суд врахував всі обтяжуючі та пом`якшуючі покарання обставини, у тому числі й ті, на які посилається ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі та призначив йому покарання яке відповідає вимогам ст.65 КК України, тяжкості скоєного та даним про особу обвинуваченого в мінімальних розмірах санкції ч.2 ст. 186 КК України.

За таких обставин підстав для подальшого пом`якшення призначеного судом обвинуваченому колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбутого покарання час знаходження у попередньому ув`язненні з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 03.03.2016 року по 18.07.2016 року..

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той строк з моменту отримання ним повного тексту даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4