Справа № 567/68/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2016 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000531 від 23.12.2015 року

по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Острог Рівненської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, паспорт НОМЕР_1 , виданий Острозьким РВ УМВС України в Рівненській області, 31.01.1997 року, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10.04.2014 року Острозьким районним судом Рівненської області, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, 02.06.2014 року Острозьким районним судом Рівненської області, за ч.1 ст.187 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання, з іспитовим строк 3 роки, відповідно ч.4 ст.70 КК України, покарання за даним вироком та з врахуванням вироку Острозького районного суду Рівненської області від 10.04.2014 року, визначено шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання, з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України

сторонами кримінального провадження є:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник - адвокат ОСОБА_5

встановив:

ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим: 10.04.2014 року Острозьким районним судом Рівненської області, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, 02.06.2014 року Острозьким районним судом Рівненської області, за ч.1 ст.187 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання, з іспитовим строк 3 роки, відповідно ч.4 ст.70 КК України, покарання за даним вироком та з врахуванням вироку Острозького районного суду Рівненської області від 10.04.2014 року, визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням - остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання, з іспитовим строк 3 роки, маючи не зняту та непогашену в законному порядку судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став та продовжив свою злочинну діяльність, повторно вчинив умисний злочин.

Так, ОСОБА_3 , переслідуючи ціль таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в нічний час, у період з 14 по 23 грудня 2015 року, маючи єдиний умисел на викрадення всього паркану із чорного металу, яким була загороджена територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , викрав 7 секцій вказаного паркану вагою по 26 кг кожна та 7 стовпчиків вагою по 17,5 кг кожний, загальною вагою 304,5 кг, вартістю 2 грн. 50 коп. за 1 кг на загальну суму 716 грн. 25 коп., в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України винним себе визнав і показав, що з 14 по 23 грудня 2015 року, маючи умисел на викрадення всього паркану із чорного металу, яким була загороджена територія домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , викрав 7 секцій вказаного паркану вагою по 26 кг кожна та 7 стовпчиків вагою по 17,5 кг кожний загальною вагою 304,5 кг, на загальну суму зазначену в обвинувальному акті. ОСОБА_3 зазначив, що паркан викрадав і здавав як металобрухт частинами, протягом вказаного періоду. Розкаявся у вчиненому, просив суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 подав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, щодо призначеного покарання покладається на думку суду.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши сукупність доказів, суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, так як ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст. 12 КК України обвинуваченим вчинено злочин середньої тяжкості, відповідальність за який передбачає альтернативу видів покарання, а саме позбавлення волі, або інше більш м`яке покарання.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_3 раніше судимий 10.04.2014 року Острозьким районним судом Рівненської області, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, 02.06.2014 року Острозьким районним судом Рівненської області, за ч.1 ст.187 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання, з іспитовим строк 3 роки, відповідно ч.4 ст.70 КК України, покарання за даним вироком та з врахуванням вироку Острозького районного суду Рівненської області від 10.04.2014 року, визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням - остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання, з іспитовим строком 3 роки, перебуває на «Д» обліку в психіатричному кабінеті з діагнозом: легка розумова відсталість. Згідно висновку судово психіатричного експерта №17/16 від 14.01.2016 року, ОСОБА_3 страждає на дисоціальний розлад особистості під час вчинення суспільно-небезпечного діяння та на даний час здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусового лікування не потребує.

За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно, не одружений.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно ст.67 КК України, є рецидив злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами та доповненнями) у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

За роз`ясненнями, що містяться в п.10 згаданої Постанови, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.

При призначенні покарання судом враховуються вимоги ч.ч.1, 4 ст.71 КК України тому слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Острозького районного суду від 02.06.2014 року.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

засудив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком два роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України остаточне покарання призначити ОСОБА_3 частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Острозького районного суду від 02.06.2014 року та признати остаточне покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня взяття його під варту, а саме з 25.04.2016 року відповідно до ч.5 ст.72 КК України.

Речові докази у кримінальному провадженні - дві секції паркану та чотири стовпчики рахувати повернутими власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1