Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/274/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
8 квітня 2016 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув неповну середню освіту, є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконував разові роботи, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, раніше засуджувався:

-4 червня 2004 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України до 1 року позбавлення волі, на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік;

-27 квітня 2005 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва /у редакції ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 14 липня 2005 року/ - за частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України - до 2 років позбавлення волі,

-28 грудня 2005 року - Корабельним районним судом міста Миколаєва - за статтею 186 частиною 2 Кримінального Кодексу України - за сукупністю злочинів та вироків остаточно - до 2 років 4 місяців позбавлення волі, був звільнений 6 липня 2006 року умовно-достроково, з не відбутою частиною покарання в 11 місяців 14 днів;

-13 листопада 2006 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України та за сукупністю вироків остаточно - до 1 року 6 місяців позбавлення волі, був звільнений 18 січня 2008 року по відбуттю строку покарання;

-10 липня 2008 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України - до 1 року 3 місяців позбавлення волі, був звільнений 16 січня 2009 року на підставі Закону України 2Про амністію";

-7 лютого 2011 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва - за частиною 1 статті 119, частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України - до 7 років позбавлення волі, був звільнений 15 квітня 2015 року умовно-достроково з не відбутою частиною покарання в 1 рік 1 день

а також

-11 вересня 2015 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України - до 4 років позбавлення волі.

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за протиправне заволодіння чужим майном, вчинив новий злочин проти власності за таких обставин.

11 липня 2015 року о 23 годині 45 хвилин він, знаходячись на території парку "Перемога", що розташований за адресою: м. Миколаїв, проспект Героїв Сталінграду, 2, шляхом ривка заволодів належною ОСОБА_6 жіночою сумкою, в якій знаходились:

-мобільний телефон марки "Nokia - 302 RM-813", imei НОМЕР_1 із карткою пам`яті Microsd загальною вартрістю 1.262,91 грн., у якому знаходилась сім-картка мобільного оператора "Лайф" номер НОМЕР_2 , що не становить для потерпілої матеріальної цінності;

-мобільний телефон марки "Nokia Xpress Music" вартістю 400 грн., у якому знаходилась сім-картка мобільного оператора "МТС" номер НОМЕР_3 , що не становить для потерпілої матеріальної цінності;

-грошові кошти у сумі 200 грн.

Після цього, з місця вчинення злочину ОСОБА_4 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі та зазначив, що у содіяному покаявся.

Він, підтвердив, що дійсно 11 липня 2015 року відпочивав разом з потерпілою у парку "Перемоги", потім потерпіла відійшла та він, діючи внаслідок раптово виниклого умислу щодо заволодіння її майном, підбіг до неї с заду, вихопив з її рук сумочку з переліченим вище майном та побіг від неї.

Потерпіла під час судового розгляду кримінального провадження в свою чергу підтвердила, що дійсно 11 липня 2015 року відпочивала разом з обвинуваченим у парку "Перемоги", потім відійшла танцювати, та раптом обвинувачений штовхнув її с заду, вихопив з її рук сумочку з переліченим вище майном та побіг від неї, наздогнати його вона з подругою не змогли.

Враховуючи наведені покази обвинуваченого та потерпілого, а також думку учасників судового розгляду про можливість такого, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

З залучених до матеріалів кримінального провадження довідки № 138-20082015/48001 та копії вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 вересня 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 :

-раніше засуджувався:

?4 червня 2004 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України;

?27 квітня 2005 року - тим же судом - за частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України;

?28 грудня 2005 року - Корабельним районним судом міста Миколаєва - за статтею 186 частиною 2 Кримінального Кодексу України;

?13 листопада 2006 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України;

?10 липня 2008 року - тим же судом - за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України

?7 лютого 2011 року - тим же судом - за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України

-11 травня 2015 року скоїв злочин, передбачений частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.

За такого суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Його дії слід кваліфікувати за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

Оцінюючи ступень тяжкості вчиненого злочину, суд враховує, що в цьому випадку обвинуваченим був вчинений тяжкий злочин

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд враховує, що він на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває, неодноразово лікувався в Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1 з діагнозом: "Розлад особистості змішаного типу. декомпенсація у вигляді демонстративної суїцидальної спроби".

Суд враховує також, що наявність цього стану не у повній мірі залежить від волі обвинуваченого, та цей стан, як свідчить висновок експерта № 446 від 11 вересня 2015 року, значною мірою зумовлює як неодноразове вчинення ним злочинів, так й наявність в його інших негативних якостей, що характеризують його особу.

Разом із цим суд враховує, що, як встановлено вказаним висновком, обвинувачений під час вчинення цього злочину на хронічну психічну хворобу або слабоумство не страждав, виявляв ознаки вказаного розладу особистості, ступень вираження (глибина) якого є такою, що він міг усвідомлювати характер своїх дій та міг керувати ними.

Як обставини, які відповідно до статті 66 КК України пом`якшують його покарання, суд враховує щире каяття у вчинення злочину, сприяння у його розкритті та у відшкодуванні завданої потерпілій шкоди шляхом повідомлення працівникам органів внутрішніх справ про місце знаходження викраденого майна.

Як обставину, яка відповідно до статті 67 КК України обтяжує його покарання, суд, керуючись вимогами пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", враховує той факт, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння.

Про наявність такого стану свідчать покази обвинуваченого та потерпілого про те, що він безпосередньо перед вчиненням злочину вживав спиртні напої - пиво. З описової частини ж висновку експерта № 446 від 11 вересня 2015 року вбачається, що таке вживання спиртних напоїв безпосередньо призводить до вчинення обвинуваченим протиправних або девіантних дій.

Оцінюючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.

При цьому:

-на підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України до призначеного за цим вироком покарання слід частково приєднати покарання, призначене обвинуваченому вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 вересня 2015 року за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України

-на підставі частини 1 статті 71 Кримінального Кодексу України до визначеного за сукупністю злочинів покарання слід частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного обвинуваченому вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 7 лютого 2011 року.

Призначаючи таким чином остаточне покарання, суд враховує данні про особу обвинуваченого, зокрема - те, що він, не зважаючи на значний період реального відбуття покарання у вигляді позбавлення волі, постійно проходив випробування невдало та вчиняв злочини через вкрай нетривалий проміжок часу після попереднього звільнення.

Строк відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту набрання вироком чинності.

При цьому на підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України у строк відбуття покарання за цим вироком слід зарахувати відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 вересня 2015 року з 6 серпня 2015 року до моменту набрання чинності цим вироком:

-у період з 6 серпня 2015 року до моменту набрання чинності вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва (до 11 жовтня 2015 року) - на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України - з розрахунку 1 день (попереднього ув`язнення) - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

-з моменту набрання вказаним вироком чинності (з 12 жовтня 2015 року) до моменту етапування ОСОБА_4 до СІЗО міста Миколаєва (до 26 січня 2016 року) - з розрахунку один день відбутого покарання за один день позбавлення волі;

-з моменту етапування ОСОБА_4 до СІЗО міста Миколаєва (з 27 січня 2016 року) до моменту набрання чинності цим вироком - на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази у справі слід повернути потерпілій ОСОБА_6 .

У суді потерпілою ОСОБА_6 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у загальному розмірі 3.362 грн. та моральної шкоди у розмірі 120.000 грн.

Під час судового розгляду потерпіла фактично зменшила свої позовні вимоги та просила про стягнення з обвинуваченого на відшкодування матеріальної шкоди 1.862 грн. 91 коп. вартості викраденого майна та 15.000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ці вимоги обвинувачений у суді фактично визнав.

Під час вирішення заявленого цивільного позову суд виходе з такого.

Відповідно до статті 127 КПК України, статті 1177 ЦК України потерпіла має право на відшкодування майнової шкоди, завданої їй правопорушенням, під якою в цьому випадку відповідно до статті 22 ЦК України слід розуміти втрати, які потерпіла зазнала в зв`язку із втратою викраденого майна.

В цьому випадку матеріали справи свідчать, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого потерпілою були втрачені:

-мобільний телефон марки "Nokia Xpress Music" вартістю 400 грн.;

-грошові кошти у сумі 200 грн.

Інший мобільний телефон же був знайдений під час досудового розслідування та цим вироком повертається потерпілій в натурі.

Отже, з обвинуваченого на користь потерпілої слід стягнути 600 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, задовольнивши в цій частині позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди частково.

До того ж, відповідно до статей 128 КПК України, статті 1167 ЦК України з обвинуваченого на користь потерпілої слід стягнути відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування за заподіяну потерпілій моральну шкоду, суд виходить з вимог частини 3 статті 23 ЦК України враховує характер правопорушення обвинуваченого, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, наявність/відсутність погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також інші обставини, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості.

В зв`язку із цим суд враховує, що потерпіла є інвалідом з дитинства, особою, яка обмежена у пересуванні, в зв`язку із чим погоджується із її міркуваннями про те, що внаслідок дій обвинуваченого вона була суттєво обмеженою у життєвих зв`язках.

Суд враховує також, що потерпіла зазнала моральної шкоди внаслідок усвідомлення факту вчинення відносно неї протиправних дій та своїй безпорадності, але разом із цим враховує й те, що за вчинення цих дій обвинуваченому призначається покарання цим вироком.

Міркування ж потерпілої про погіршення стану її здоров`я внаслідок дій обвинуваченого суд не може покласти у підґрунтя судового рішення, адже погіршення стану здоров`я потерпілої виходе за межі пред`явленого обвинувачення.

Суд виходе також з матеріального становища обвинуваченого, враховує те, що вчинений ним злочин є пов`язаним з його хворобливим психічним станом. а також засади розумності та справедливості.

За таких обставин суд вважає, що з обвинуваченого на користь потерпілої слід стягнути 10.000 грн. на відшкодування завданої їй моральної шкоди, задовольнивши в цій частині позовні вимоги частково.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України шляхом частково складання покарань, призначених за цей злочин, та покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 вересня 2015 року за злочин, передбачений частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 71 Кримінального Кодексу України частково приєднати до цього покарання не відбуту частину покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 7 лютого 2011 року та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років 6 /шести/ місяців.
Строк відбуття покарання обраховувати з моменту набрання вироком чинності.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України зарахувати у строк відбування покарання обвинуваченим за цим вироком строк відбуття покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 вересня 2015 року:

-у період з 6 серпня 2015 року до 11 жовтня 2015 року (з урахуванням вимог частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України) - з розрахунку один день за два дні позбавлення волі;

-у період з 12 жовтня 2015 року до 26 січня 2016 року - з розрахунку один день за один день позбавлення волі;

-у період з 27 січня 2016 року до моменту набрання чинності цим вироком (з урахуванням вимог частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України) - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 600 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10.000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а загалом - 10.600 /десять тисяч шістсот/ грн..

Речові докази у справі - мобільний телефон марки "Nokia - 302 RM-813", imei НОМЕР_1 - повернути потерпілій ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя = ОСОБА_10

27.04.2016