Справа №485/975/16-к 17.10.2016

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційними скаргами прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2016 року у відношенні
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Снігурівка Миколаївської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
потерпілий ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_7 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2016 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь:

- ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн, а у частині відшкодування майнової шкоди цивільний позов залишено без задоволення.

- фінансового управління Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області витрати за лікування потерпілого ОСОБА_6 у Снігурівській ЦРЛ 295 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор просить вирок змінити в частині призначеного покарання, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 58 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 986 грн.

Потерпілий просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 найсуворіше покарання, передбачене ч.2 ст. 125 КК України.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Прокурор вважає, що ОСОБА_7 судом неправильно призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1000 грн., оскільки розмір штрафу судом визначається у певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Потерпілий вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити найсуворіше покарання, передбачене ч.2 ст. 125 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
27 червня 2016 року, близько 17 години 30 хвилин, перебуваючи на території житлового будинку по АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 під час раптово виниклої сварки між ним і потерпілим ОСОБА_6 на ґрунті неприязних стосунків, наніс останньому не менше дванадцяти ударів кулаком по обличчю, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді двох ран на обличчі, численні садна на обличчі, синець навколо правого ока, вивих лівого плечового суглобу, вивих 2-го верхнього зубу справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, прокурора та потерпілого на підтримку поданих кожним з них апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого, який просив вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 125 КК України, є правильними і апелянтами вирок в цій частині не оспорюється.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Також враховані судом дані про особу винного, який раніше не судимий, характеризується позитивно, є учасником бойових дій, проходив військову службу у зоні АТО.

Обставини, які обтяжують покарання, не встановлені, а вчинення злочину вперше, визнання вини, щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння його розкриттю, враховані як обставини, які пом`якшують покарання.

З огляду на наведене, суд першої інстанції визначив покарання у виді штрафу, який передбачений санкцією ч. 2 ст.125 КК України.

Висловлюючи вимогу про призначення обвинуваченому більш суворого покарання, потерпілий ОСОБА_6 взагалі не мотивував свої вимоги в цій частині.

Разом з тим, покарання у виді штрафу передбачено санкцією ч.2 ст. 125 КК України, воно призначено з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, наведених даних про особу винного та обставин, які пом`якшують його покарання. Отже, судом першої інстанції покарання призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-66 КК України, та, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Наведені потерпілим в апеляційній скарзі та в поясненнях доводи про те, що обвинувачений після вчинення злочину не змінив своєї поведінки щодо нього, і його звернення до поліції про вчинення ОСОБА_7 інших злочинів не розглядаються по суті, не обговорюються, оскільки ці доводи не стосуються меж висунутого обвинувачення, тобто даного кримінального провадження.

Тому відсутні підстави для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, у зв`язку із чим апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню.

В той ж час, визначаючи розмір штрафу, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Санкція ч. 2 ст. 125 КК України, за якою засуджений ОСОБА_7 , передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу.

Тобто, кримінальний закон вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Згідно висновку Верховного Суду України, який міститься в постанові від 01.10.2015 року по справі № 5-154кс15, при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

При визначенні розміру штрафу суд першої інстанції не дотримався вимог закону та не врахував зазначений висновок Верховного Суду України, який відповідно до ч.1 ст. 458 КПК України є обов`язковим для всіх судів України.

Отже, оскільки розмір штрафу визначений у твердій сумі, а не у сумі, кратній неоподаткованому мінімуму доходів громадян, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

З огляду на наведене, з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні, а розмір штрафу підлягає визначенню в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 424425, 426, КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі 58 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 986 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3