ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 18 лютого 2016 року касаційні скарги заступника прокурора Київської області, захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні щодо засуджених
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, неодноразово судимого, останній раз
вироком Обухівського районного суду
Київської області від 17 травня 2011 року за ч. 2
ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі
ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк чотири роки шість
місяців, звільненого на підставі ухвали
Бориспільського міськрайонного суду Київської
області від 12 серпня 2014 року на підставі ст. 2
Закону України «Про амністію у 2014 році»,
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
громадянина України, не судимого,
за участю прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
У касаційних скаргах:
заступника прокурора Київської області викладено вимогу про скасування судових рішень, постановлених щодо засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , мотивуючи допущеними судом першої інстанції, при цьому не усунутими судом апеляційної інстанції, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у зв`язку з відсутністю на технічному носії, що міститься в матеріалах провадження, звукозапису судового засідання від 9 квітня 2015 року;
захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , виклав вимогу про скасування судових рішень щодо останнього із закриттям провадження у зв`язку з відсутністю в діях засудженого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Обґрунтував вимогу неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 , що мали б бути кваліфіковані замість ч. 2 ст. 187 КК України за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України, заперечивши при цьому фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, оскільки тілесні ушкодження заподіяв потерпілому лише з метою, щоб він його не затримав, та мало місце лише замах на викрадення чужого майна, так як не мав реальної можливості ним розпорядитися через затримання працівниками міліції одразу у дворі будинку;
захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , виклав вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, мотивуючи невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, наголошує на існуванні між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 лише конфлікту, що показання останнього про те, що і ОСОБА_8 також наніс йому удар є лише припущенням, а тому мають бути відкинуті як доказ винуватості ОСОБА_8 , та вважає, що недоведеним є і попередня змова засуджених на вчинення злочину. Вказав, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій засудженого призвело й до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого та особі засудженого внаслідок суворості.
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 9 квітня 2015 року засуджено: ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією майна; ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією майна. Вироком суду також вирішено питання щодо заявленого цивільного позову, процесуальних витрат та долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

21 листопада 2014 року, приблизно о 00 год. 50 хв., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи запрошеними ОСОБА_10 та знаходячись за місцем його проживання по АДРЕСА_1 , вживали на кухні останнього спиртні напої, під час чого ОСОБА_7 з метою таємного викрадення чужого майна, вийшов з кухні та пішов до кімнати, оглядаючи та шукаючі цінні речі. Продовжуючи свої злочинні дії та з метою доведення свого умислу до кінця, ОСОБА_7 , не відреагувавши на зауваження потерпілого, діючи умисно, з метою заволодіння майном потерпілого, вчинив на нього напад наніс один удар кулаком в обличчя, а після падіння ОСОБА_10 на підлогу наніс ще два удари по тулубу. Після того, як ОСОБА_10 намагався піднятись з підлоги, ОСОБА_8 , підтримуючи злочинні дії ОСОБА_7 , підбіг до потерпілого та наніс йому один удар кулаком в обличчя, внаслідок чого потерпілий знову впав на підлогу та втратив свідомість.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , переконавшись, що ОСОБА_10 втратив можливість чинити опір, оскільки перебував без свідомості, продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на заволодіння чужим майном, викрали з його квартири грошові кошти, ювелірні вироби, спричинивши ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 62 217,15 грн.

Внаслідок вчиненого розбійного нападу на ОСОБА_10 останньому відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 132 від 10 грудня 2014 року заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 липня 2015 року апеляційні скарги засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_5 , який діяв в інтересах засудженого ОСОБА_7 , залишено без задоволення, а вирок суду від 9 квітня 2015 року щодо засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка не підтримала касаційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення касаційних скарг захисників, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав касаційні скарги захисників та просив про призначення нового розгляду у суді першої інстанції, захисника ОСОБА_6 , який підтримав подані касаційні скарги, потерпілого ОСОБА_10 , який у питанні розгляду скарг поклався на розсуд суду, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скаргах доводи, суд дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про винуватість та кваліфікацію дій засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Доводи касаційної скарги прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою до скасування постановлених у даному кримінальному провадженні судових рішень у зв`язку з начебто відсутністю на технічному носії, що міститься в матеріалах провадження, звукозапису судового засідання від 9 квітня 2015 року є безпідставними. Матеріали кримінального провадження, що надіслані до касаційного суду, містять технічний носій із звукозаписом судового засідання від 9 квітня 2015 року, що є можливим для прослуховування та сприйняття.
Під час касаційного розгляду прокурором на підставі ст. 432 КПК України подано відмову від своєї касаційної скарги.

Твердження касаційних скарг захисників щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій засуджених, а саме: посилання у скарзі захисника ОСОБА_5 , що в діях ОСОБА_7 мало місце лише спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень та замах на викрадення чужого майна, та посилання у скарзі захисника ОСОБА_6 , що є лише припущенням те, що ОСОБА_8 наносив удари потерпілому та не доведено при цьому попередню змову на вчинення злочинів, є необгрунтованими, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду про винуватість ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, визнані судом доведеними, ґрунтуються на сукупності об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Суд касаційної інстанції, з огляду на вимоги ст. 433 КПК України, не перевіряє судові рішення щодо неповноти й однобічності досудового розслідування та судового слідства, а також невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а виходить з обставин, встановлених судом.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження кваліфікація дій засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України є правильною.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, доводи захисника ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_8 , аналогічні наведеним у касаційних скаргах, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.

Як встановлено судами, умисел засуджених був направлений саме на заволодіння майном потерпілого, із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоровя останнього, за попередньою змовою групою осіб. На користь існування попередньої змови свідчить послідовність і характер дій засуджених, які діяли синхронно, підтримуючи діями один одного.

Безпідставні й посилання у скарзі захисника на наявність в діях засудженого замаху на викрадення майна, оскільки вчинений засудженими розбійний напад є закінченим з моменту завершення самого нападу.

Отже, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Твердження касаційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого ОСОБА_8 внаслідок суворості є необґрунтованими.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд наведених вимог закону дотримався.

Суд врахував повною мірою ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є тяжким, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, думку потерпілого, який просив про призначення покарання в межах санкції статті. Обставин, які помякшують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено. Обставинами, які обтяжують покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного спяніння та щодо особи похилого віку.
Предметом розгляду в суді апеляційної інстанції була, в тому числі й апеляційна скарга засудженого в частині суворості призначеного йому покарання, та апеляційний суд повною мірою врахував положення статей 65, 66, 67 КК України, мотивувавши своє рішення належним чином, у зв`язку із чим ухвала суду апеляційної інстанції і в цій частині вимогам ст. 419 КПК України відповідає.

З огляду на те, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, підстав для задоволення касаційних скарг суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

постановив:

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 9 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 липня 2015 року щодо засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги заступника прокурора Київської області, захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-240км16 Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_11
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_12
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1