Справа №478/1568/16-к 29.08.2016
Провадження: № 11-кп/784/691/16 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: умовно-дострокове звільнення від ОСОБА_1
відбування покарання Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року,

якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з загальною середньою освітою, не одруженого, без місця реєстрації, раніше судимого:
1). 05.10.1999 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 140 КК України (в ред. 1960 р.) на 3 роки позбавлення волі, звільнений 21.02.2003 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 5 днів;

2). 05.05.2004 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини особистого майна, 12.07.2012 року звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання;

3). 04.12.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8
захисник: ОСОБА_6
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Ухвалою суду в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від вібування покарання відмовлено.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скару.
Апелянт зазначає, що рішення районного суду не ґрунтується на фактичних обставинах справи. За період відбування покарання ОСОБА_7 характеризується позитивно, стягнень не має, працевлаштований, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, відбув 2/3 призначеного судом покарання. З урахуванням цього є підстави для умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
При розгляді клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання, судом першої інстанції досліджені матеріали особової справи засудженого.
Встановлено, що засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання в Казанківській виправній колонії має два заохочення, стягнень не має.
Відповідно до витягу з протоколу засідання адміністративної комісії Казанківської виправної колонії від 07.06.2016 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України, через те, що він не довів свого виправлення.
Згідно даних хараткеристики, затвердженої начальником виправної колонії, засуджений ОСОБА_7 до роботи ставиться добре, не завжди дбайливо ставиться до майна установи, допускає порушення вимог безпеки праці та пожежної безпеки, у відносинах з представниками адміністрації ввічливий та ін.
Зважаючи на сукупність вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на час розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_7 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвал и, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення ухвали без змін, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого ОСОБА_7 , обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, єдиною і достатньою підставою умовно - дострокового звільнення ( крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання. Призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.12.2013 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі. Постановлено обчислювати початок строку відбування покарання з 21.10.2013 року (а.с.п. 2-3).

Відповідно до ст. 12 КК України вказаний злочин за своєю правовою кваліфікацією відноситься до категорії тяжких.

За матеріалами особової справи засудженого вбачається, що з зарахуванням строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ст. 72 ч.5 КК України ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 25.02.2016 року, на час апеляційного розгляду фактично відбуте засудженим покарання, становить 2 роки 10 місяців 8 днів позбавлення волі, а невідбута частина покарання становить 11 місяці 9 днів позбавлення волі.

Кінець строку відбування покарання визначено 08.08.2017 року.

Таким чином, фактично відбута ОСОБА_7 частина покарання становить не менш двох третин.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання в Казанківській виправній колонії № 93 не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Наводячи дані, які характеризують особу засудженого, суд надав перевагу психологічній характеристиці ОСОБА_7 , зокрема, стосовно його емоційного стану та характерологічних рис особистості. Зазначив також про особисту неорганізованість засудженого, не завжди дбайливе ставлення до майна установи та предметів вжитку.

Однак, ці відомості є другорядними і не визначать виправлення або не виправлення засудженого, а крім того, не тягнуть притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до характеристики від 08.07.2016 року за час відбування кримінального покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 працевлаштований каменотесом, до роботи ставиться добре, встановлений режим утримання не порушує, у злочині розкаюється, виконує законні вимоги представників адміністрації, підтримує соціально-корисні зв`язки з родичами. Разом з тим, до майна установи ставить недбайливо, допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці, безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою територій, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає (а.с.п. 14).

За даними довідки установи виконання покарань станом на 08.07.2016 року засуджений ОСОБА_7 має 2 заохочення (за сумлінне ставлення до праці та до разових доручень), накладених стягнень не має (а.с.п. 15). Матеріали особової справи не містять відомостей про те, щоб ОСОБА_7 будучі працевлаштованим на виробництві установи, відмовлявся від роботи. Вину у вчиненні злочинів засуджений визнає, що свідчить про його належне ставлення до вчиненого.

Враховуючи викладене, є достатні підстави вважати, що за час відбування покарання у зазначеній виправній установі ОСОБА_7 характеризується не посередньо, як визначив суд першої інстанції, а в цілому позитивно, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. З огляду на наведене, є необґрунтованим висновок суду про відсутність доказів, які б свідчили про виправлення ОСОБА_7 ..

Навівши в оскаржуваній ухвалі роз`яснення, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., суд 1 інстанції не додержався його точного змісту та залишив поза увагою суттєві фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення поставленого питання.

За такого, на підставі ст.ст. 407 ч.1 п. 4, 409 ч.1 п. 2, 411 ч.1 п. 1 КПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, з постановленням нової ухвали про застосування умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 411, 419, 424, 532, 537, 539 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 липня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково звільнити від відбування покарання, призначеного йому вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.12.2013 року на 11 місяців 9 днів.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: