УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №294/1427/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.121 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_10
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, не судимого
визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання - 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 11 липня 2015 року, зарахувавши у строк відбування ним покарання його досудове тримання під вартою.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, учня Бердичівського професійного будівельного ліцею, не судимого
визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання - 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 11 липня 2015 року, зарахувавши у строк відбування ним покарання його досудове тримання під вартою.
Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 3523 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 250 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на користь держави 368,28 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.
Продовжено застосування запобіжного заходу - тримання під вартою відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили.
Відповідно до вироку суду 9 липня 2015 року, приблизно о 19 годині, в приміщенні житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 в групі з ОСОБА_7 під час суперечки із ОСОБА_11 умисно нанесли останньому численні удари руками, ногами та кирзовим чоботом по голові та тулубу, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді синців, саден обличчя, рвано-забійної рани волосяної частини голови, обличчя, закритого перелому кісток носа, крововиливів в м`які тканини голови, крововиливів в м`які тканини грудної клітки праворуч та ліворуч, множинних переломів ребер правої та лівої половини грудної клітки, перелому лівої ліктьової кістки, множинних синців, саден тулубу, грудної клітки, верхніх та нижніх кінцівок, які призвели до виникнення травматичного шоку та спричинили його смерть, вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить вирок суду щодо ОСОБА_7 , в частині призначення покарання, змінити та призначити останньому покарання у виді 7 років позбавлення волі. Захисник вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що суд при призначені покарання мав врахувати молодий вік ОСОБА_7 , його посередні характеристики, відсутність судимостей і вважає, що судом безпідставно не враховано сприяння ОСОБА_7 розкриттю злочину як пом`якшуючу вину обставину.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 також просить вирок суду відносно ОСОБА_9 , в частині призначення покарання змінити, призначивши останньому покарання у виді 7 років позбавлення волі, та цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_9 задовольнити частково на суму 50 000 грн. Захисник вважає, що вирок щодо ОСОБА_9 є суворим, явно несправедливим, оскільки не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В обґрунтування скарги апелянт стверджує, що суд не врахував того, що ОСОБА_9 свою вину визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочину, має молодий вік, раніше не судимий, має постійне місце проживання та тимчасове місце роботи, позитивно характеризується. Також, на думку захисника, судом не враховано, що ініціатором бійки був потерпілий, тілесні ушкодження якому були нанесені обвинуваченими лише після того, як він висловив погрози останнім. Також вважає, що цивільний позов про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг, пояснення інших учасників апеляційного провадження, перевіривши вирок суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Винуватість обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку та кваліфікація їх дій ніким не оспорюються.
Провадження розглядалось судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.
Покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України, з урахуванням ступеню суспільної небезпечності вчиненого ними злочину, даних про кожного із осіб винних, а також усіх обставин справи і є необхідним та достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів, а тому наведені в апеляційних скаргах доводи захисників обвинувачених про суворість призначеного покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Суд першої інстанції врахував при обранні покарання, що обвинувачені вчинили тяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, мають молодий вік, щиро розкаялися у вчиненому, тобто всі ті обставини, на які посилаються у своїх апеляційних скаргах захисники.
Доводи адвоката ОСОБА_8 про необґрунтованість цивільного позову потерпілого в частині стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, оскільки, суд, при задоволенні цивільного позову у розмірі 250 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, врахував, що внаслідок вчинення обвинуваченими злочину була заподіяна смерть батьку потерпілого.
З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційних скарг захисників, в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах,-
постановила:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Романівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 без зміни.
В порядку ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 11 липня 2015 року по 19 лютого 2016 року, включно.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.
Судді: