Провадження №1-кп/761/92/2016
В И Р О К
іменем України
29 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Діброво-Ленінське Бородянського району Київської області, громадянина України, українця, освіти середньої, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
24 листопада 2014 року в період часу приблизно між 16.00 та 17.00 годинами, ОСОБА_14 , керуючи технічно справним автомобілем «Dewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по під`їзній дорозі вулиці Щербакова зі сторони вулиці Салютної в напрямку вул. Гречка, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 72/7.
Грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 "б", 10. 1 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_14 проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, не переконався перед початком руху, що це буде безпечно для інших учасників руку та, розпочавши рух, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_12 , який рухався з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля «Dewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 .
Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_14 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху, визначених ПДР України, потерпілому ОСОБА_12 , згідно висновків судово-медичного експерта № 34/Е від 11 лютого 2015 року та № 938/е від 22 травня 2015 року, було заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження, внаслідок наїзду на останнього автомобілем «Dewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 .
Такі дії ОСОБА_14 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 свою вину у вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що 24 листопада 2014 року, він, керуючи автомобілем «Dewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , заїхав на територію проїзної частини, в місці де розвертаються тролейбуси, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 72/7. Там він придбав продукти харчування та, повернувшись до автомобіля, продовжив рух. Під`їхавши до світлофора, де рухалася велика кількість людей, він зупинився. Проїхали два тролейбуси, з протилежної сторони пройшли люди. Для ОСОБА_14 горів зелений сигнал світлофора, проте він зупинився, щоб не їхати на людей. Став приблизно пів метра від людей. На дорозі, де зупинилася машина ОСОБА_14 в той день був горб льоду та сліди ожеледиці. Через секунду він побачив, що вибігає громадянин, як він пізніше дізнався - ОСОБА_12 , який повернув голову в бік ОСОБА_14 та на відстані два-три метри від його автомобіля, посковзнувшись на ожеледиці, впав на праве плече. ОСОБА_14 при цьому продовжував сидіти в автомобілі та побачив, як ОСОБА_12 піднімають перехожі, а останній лежить на дорозі та крутиться. Пізніше включився зелений сигнал світлофора та рушили тролейбуси по черзі, потім маршрутка, а ОСОБА_12 все одно продовжував лежати. У зв`язку з цим ОСОБА_14 вирішив допомогти ОСОБА_12 піднятися з дороги, вийшов з автомобіля, підійшов, взяв того за комір, та разом з іншим перехожим вони підняли ОСОБА_12 . Підійшла якась жінка і запитала у ОСОБА_12 про його самопочуття та чи викликати йому швидку. ОСОБА_12 просив ні якому разі не викликати швидку. ОСОБА_14 , як водій, подумав що це підстава, що людина хоче заробити на ньому грошей. Проте ОСОБА_12 сказав що ніякої підстави не має, не треба нікого викликати. ОСОБА_14 подивився на машину чи не пошкодив він її. На машині ушкоджень не було. ОСОБА_14 заспокоївся та подумав що треба викликати поліцію, але ОСОБА_12 заперечував і лівою рукою не давав можливості скористатися ОСОБА_14 телефоном. Після чого він хотів їхати, але ОСОБА_12 попросив завезти його додому. Від останнього був запах перегару і ОСОБА_14 спочатку відмовився, оскільки ОСОБА_12 не міг стояти на ногах. ОСОБА_14 запропонував йому викликати таксі, проте ОСОБА_12 сказав йому, що заплатить ОСОБА_14 , якщо той його відвезе. ОСОБА_14 погодився. Коли вони сіли в машину, ОСОБА_14 попросив ОСОБА_12 про всяк випадок написати розписку про те що ОСОБА_12 не має до нього претензій. Останній сказав, що не може рухати рукою. Після цього ОСОБА_14 запропонував ОСОБА_12 поклястись що до нього не буде претензій. ОСОБА_14 запропонував ОСОБА_12 довезти його до травмпункту з метою надання йому медичної допомоги, той погодився. Вони поїхали до травмпункту, де ОСОБА_12 надали першу медичну допомогу. В травмпункті ОСОБА_14 позичив ОСОБА_12 гроші за рентген в сумі 150 гривень. Потім працівники травмпунктувикликали швидку, проте коли приїхали лікарі швидкої, ОСОБА_12 почав демонстративно вириватися з рук лікаря і сів на лавочку, повідомивши, що нікуди не поїде. Лікар написав відмову від швидкої допомоги і вони поїхали. ОСОБА_12 пояснив що не хоче їхати бо він п`яний. Після цього ОСОБА_14 довіз його додому, було вже темно. ОСОБА_14 сказав ОСОБА_12 : "Давай тепер гроші, я ж тебе возив!", на що ОСОБА_12 відповів: "Давай ти мене завезеш завтра у лікарню і я тобі завтра все заплачу". Для впевненості в його словах ОСОБА_12 дав йому своє робоче посвідчення. ОСОБА_14 погодився і також дав ОСОБА_12 своє пенсійне посвідчення. На наступний день ОСОБА_14 приїхав до нього під будинок, ОСОБА_12 вийшов з донькою. ОСОБА_14 спитав в нього чи взяв той гроші та чи написав розписку. ОСОБА_12 сказав що не має часу та попрохав їхати в лікарню на Лісний масив. Коли вони доїхали, ОСОБА_12 попросив зачекати біля лікарні. Після відвідування лікарів, ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_14 та сказав, що потрібно робити операцію, яка коштує 16 тисяч гривень та при цьому попросив в ОСОБА_14 6 тисяч гривень на операцію. ОСОБА_14 спитав чому це він повинен платити ОСОБА_12 за операцію. ОСОБА_12 зі своєю донькою почали вимагати в нього гроші. ОСОБА_14 розвернувся та поїхав. Через декілька днів зателефонувала донька ОСОБА_12 , яка знову вимагала за операцію гроші, ОСОБА_14 відмовився та вимкнув телефон. Коли він включив телефон, прийшло смс повідомлення від неї такого тексту: «Якщо не хочете спілкуватися з нами ми будемо подавати на вас у суд!» Після нового року подзвонила мати ОСОБА_12 та сказала, що якщо ОСОБА_14 не заплатить то вони будуть звертатися до суду. Крім того ОСОБА_14 цивільний позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. (а.с. 201 207)

Позицію обвинуваченого ОСОБА_14 , щодо невизнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України суд вважає цілком зрозумілою, оскільки обвинувачений таким чином здійснює свій захист та бажає уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Також необхідно зазначити, що посткримінальна поведінка ОСОБА_14 , а саме намагання останнього надати допомогу ОСОБА_12 у виді транспортування того до травмпункту, потім додому та наступного для до лікарні, тривалі очікування потерпілого у медичних закладах, надання власних грошових коштів потерпілому на обстеження, з урахуванням у тому числі психологічного портрету обвинуваченого, вказує на безсумнівну наявність в останнього відчуття провини та усвідомлення причетності до заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, що в свою чергу, в сукупності з іншими належними та допустимими доказами, наведеними нижче у вироку, створює в суду чітке переконання про наявність в діях ОСОБА_14 складу інкримінованого йому кримінально-караного діяння.
Крім того, провівши судове слідство, ґрунтовно та всебічно дослідивши усі докази, надані сторонами провадження, суд приходить до переконання про наявність в діях обвинуваченого вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, яка підтверджується наступними доказами.

Показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що 24 листопада 2014 року приблизно о 17.00 годині він на зупинці площа "Інтернаціональна" вийшов з тролейбуса, що рухався за маршрутом № 23 та перейшов через дорогу, після чого швидким кроком попрямував до зупинки тролейбуса маршруту № 26. Асфальтне покриття на дорозі буле сухим, хоча на обочинах доріг був сніг. Переходячи об`їзною дорогою, що розташована за торгівельними кіосками ОСОБА_12 , перебуваючи на проїжджій частині, раптово помітив автомобіль, що рухався в його бік, водій якого здійснив наїзд на нього, вдаривши в зовнішню сторону лівої ноги вище коліна. Після наїзду ОСОБА_12 впав і на деякий час втратив свідомість та орієнтацію. Отямився він коли його вже піднімали люди, як йому здається в числі трьох осіб, серед який був водій автомобіля «Dewoo Lanos» ОСОБА_14 , який і здійснив наїзд. Останній помістив ОСОБА_12 в салон автомобіля та запропонував йому свої послуги з доставки додому. Коли вони почали рух на автомобілі, приблизно через хвилину ОСОБА_12 відчув сильний біль в плечі та зрозумів, що рух правої руки є обмеженим. ОСОБА_12 запропонував ОСОБА_14 заїхати до травмпункту. Вони заїхали до травмпункту, розташованому на вул. Наталії Ужвій у м. Києві, де ОСОБА_12 зробили «знімок» та виявили, що в нього складний перелом. Також у травмпункті водій ОСОБА_14 почав намагатися залагоджувати питання без виклику міліції та попрохав ОСОБА_12 , щоб той не говорив, що отримав ушкодження саме внаслідок наїзду на нього автомобілем. ОСОБА_12 погодився вирішити питання мирним шляхом без виклику міліції та повідомив лікарям травмпункту, що отримав травму вуличного характеру. Також ОСОБА_12 сказав ОСОБА_14 , що йому не відомо на даний час скільки коштуватиме лікування. ОСОБА_12 відмовився цього дня з травмпункту їхати каретою швидкої медичної допомоги до лікарні, оскільки в нього був поганий зовнішній вигляд та не було при собі достатньо грошей. Лікар травмпункту відпустив лікарів швидкої допомоги та наложив ОСОБА_12 на праву руку гіпс, видавши також йому направлення до лікарні швидкої допомоги, повідомивши, що ОСОБА_12 зможе наступного дня звернутися до лікарні з направленням. Коли вони вдвох з ОСОБА_14 вийшли з травмпункту, останній довіз ОСОБА_12 додому, після чого знову запропонував вирішити питання мирним шляхом. ОСОБА_12 в свою чергу запропонував ОСОБА_14 наступного дня поїхати разом до лікарні, визначитися з діагнозом та ціновою політикою лікування, після чого вирішувати всі інші питання. ОСОБА_14 погодився. Коли ОСОБА_14 довів ОСОБА_12 додому, останній взяв у нього пенсійне посвідчення, як підтвердження того, що дійсно мав місце зазначений випадок наїзду на нього автомобілем під керуванням ОСОБА_14 . Крім того ОСОБА_12 в свою чергу надав ОСОБА_14 своє службове посвідчення. Наступного дня 25 листопада 2015 року о 07.00 годині ранку ОСОБА_14 заїхав за ОСОБА_12 і вони разом з донькою останнього ОСОБА_15 поїхали до лікарні швидкої допомоги. Потерпілий зауважив, що коли ОСОБА_14 узнав, що з ними буде їхати донька ОСОБА_12 , він явно показав виразом обличчя, що не задоволений цією обставиною. Коли вони приїхали до лікарні, після обстеження лікар сказав, що у ОСОБА_12 складний перелом та його почали оформлювати на стаціонар для проведення оперативного втручання та подальшого лікування. Під час оформлення документів між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 почалася розмова, в якій останній дізнавшись, що проведення лікування буде коштувати близько 10 000 грн., почав сильно обурюватися. Донька запропонувала ОСОБА_14 викликати співробітників міліції та відповідно оформлювати подію ДТП офіційно. ОСОБА_12 в свою чергу запропонував ОСОБА_14 сплатити хоча б половину необхідної суми за лікування в розмірі 5 000 6 000 грн. ОСОБА_14 знову обурився та почав розповідати, що грошей в нього немає, дружина хворіє і таке інше. За наслідками розмови, пізніше ОСОБА_14 все ж таки начебто погодився сплатити частину коштів за лікування та повідомив, що на протязі двох днів він зв`яжеться з дочкою ОСОБА_12 по телефону. У подальшому ОСОБА_14 зник та на телефонні дзвінки не відповідав. Донька ОСОБА_12 у зв`язку з цим пішла до міліції та 22 грудня 2014 року внесла заяву про вчинення ОСОБА_14 злочину. У подальшому ОСОБА_12 лікувався протягом трьох місяців, після чого продовжив здійснювати трудову діяльність. Права рука в нього і на даний час не працює належним чином, періодично виникають болі, він відчуває постійний психологічний та фізичний дискомфорт. Крім того ОСОБА_12 зазначив, що співробітниками правоохоронних органів в його діях не було встановлено будь-яких порушень правил дорожнього руху. (а.с. 97 100)
Показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що вона є донькою потерпілого ОСОБА_12 . Так, 24 листопада 2014 року, ввечері пролунав дзвінок в квартиру. Коли вона відкрила двері, то на порозі стояв її батько, який був наполовину роздягнений, а поряд з ним стояв ОСОБА_14 , як потім вона дізналась. Вона була шокована, тому що вигляд у батька був дивний, він був шокований. Вона запитала: «Що сталось?», на що батько сказав: «Що його збив автомобіль». В той момент зайшов в квартиру ОСОБА_14 , який був в куртці синього кольору та повідомив, що завтра він о 07.00 год. приїде по її батька. Вона не встигла нічого сказати та почала роздягати батька і побачила, що в нього все тіло в гіпсі та він тремтить. Батько говорив, що пам`ятає як йшов на тролейбус з роботи, потім його збив автомобіль, після чого його підняли та посадили в автомобіль. Наступного дня о 07.00 год. ранку пролунав дзвінок в домофон, вони з батьком спустились. За кермом був ОСОБА_14 та в нього здивоване обличчя. Останній запитав в неї: «Ви що, теж їдете?», на що вона відповіла: «Так, а Ви як думали, це мій батько». Вони поїхали в лікарню. В результаті там вони домовились розподілити грошові кошти наполовину між ОСОБА_14 за операцію та за препарати. Він сказав, що гроші йому потрібно в когось позичити та попросив, щоб вони не говорили лікарю, що це він наїхав на ОСОБА_12 . Потім обмінялись контактними телефонами та домовились, що через 2 дні зустрінуться для передачі грошових коштів. Вона ввечері телефонувала ОСОБА_14 , однак останній не відповідав на дзвінки, наступного дня так само, а потім останній вимкнув свій мобільний телефон та зник. В перебігу їх розмов, як пояснила свідок, ОСОБА_14 не відмовлявся від того, що скоїв наїзд на її батька ОСОБА_12 27 листопада 2014 року батьку зробили операцію. (а.с. 106 108)
Показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що 24 листопада 2014 року, приблизно після 16.00 год. їхала з метро «Нивки», а потім пересіла в тролейбус на перше сидіння з правої сторони та дивилась у вікно, де побачила, що швидко йшов чоловік, який переходив дорогу, і в цей момент їхав автомобіль, який збив цього пішохода та останній впав. В той день погода була нормальна, трішки мороз, однак чи був лід вона не пам`ятає. Удар був в ліву ногу, вона чітко бачила той удар. Через деякий час водій вийшов з автомобіля та схопив чоловіка, якого збив. Пізніше вона побачила оголошення, що розшукуються свідки по справі, та будучи правосвідомою громадянкою, зателефонувала сім`ї потерпілого по номеру телефону, який там був вказаний. (а.с. 183-188)
Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що він 24 листопада 2014 року близько 16.00 години, проїжджаючи на автомобілі по вул. Щербакова, та зупинившись на червоне світло світлофора, подивився ліворуч і побачив, як автомобіль «Dewoo Lanos» темного кольору збив людину переднім бампером, внаслідок чого людина впала. Оскільки в нього переключився світлофор на зелене світло, він поїхав далі. (а.с. 97 100)
Такі чіткі та послідовні показання, попереджених про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які повністю узгоджуються між собою та іншими письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, суд вважає належними та допустимими доказами, які є об`єктивним джерелом інформації про обставини дорожньо-транспортної події за участю потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_14 та цілком викривають останнього у вчиненні інкримінованого йому діяння.
Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що 24 листопада 2014 року, він вийшов з тролейбуса та побачив, що людина, рухаючись йому назустріч та посковзнувшись впала. Потім його почали піднімати, а він говорить: «Не треба мене піднімати». Жінка, яка там була сказала: «Може швидку допомогу викликати?», на що він сказав: «Ні, не треба швидку допомогу викликати». Він зупинився подивитись, що буде далі та побачив, як водій вийшов з автомобіля, однак він не знає чи автомобіль був заведений. Водій та чоловік який впав почали розмовляти між собою. Він вважає, що швидше за все, людина поспішала на тролейбус, але посковзнувшись впала. (а.с. 97 100)

Показання свідка ОСОБА_18 суд вважає такими, що не в повному обсязі відображають картину події, яка мала місце 24 листопада 2014 року, оскільки вони загалом підтверджують факт наявності падіння потерпілого ОСОБА_12 та отримання ним тілесних ушкоджень, проте суперечать комплексу інших доказів, які свідчать саме про наявність факту скоєння наїзду ОСОБА_14 на потерпілого та падіння останнього, як наслідку цього наїзду. Показання свідка в цій частині суд не приймає до уваги та не покладає в основу даного вироку, виключаючи їх з числа доказів, оскільки вважає, що в пам`яті свідка належним чином не відобразилися об`єктивні дані саме про момент падіння ОСОБА_12 та причину цього падіння. Свідок в цій частині, на думку суду, побудував показання на припущеннях та домислах, що в свою чергу підтверджується у тому числі його фразою: «Швидше за все, людина поспішала на тролейбус, але посковзнувшись впала».
Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що він не був свідком даної події, а підійшов тому, що було багато людей та побачив знайомого ОСОБА_14 , питань не задавав. Став свідком того, що жінка пропонувала викликати швидку допомогу потерпілому, на що він категорично заперечував, тому що страхова компанія не виплатить йому грошову компенсацію, оскільки він був в стані алкогольного сп`яніння. Коли пропонували викликати міліцію на оформлення пригоди, потерпілий знову категорично заперечив та сказав, що претензій не має. Після чого, попросив відвезти йогододому. Через 3-4 дні свідок зустрівся з ОСОБА_14 , і той розповів, що той чоловік поспішав на тролейбус та було слизько, а тому він налетів на його автомобіль. (а.с. 106 108)
Показання свідка ОСОБА_19 суд вважає такими, що в цілому містять інформацію та підтверджують факт наявності 24 листопада 2014 року події, під час якої потерпілим ОСОБА_12 було отримано тілесні ушкодження. Проте в іншій частині ці показання суд не покладає в основу даного вироку та не вважає належними доказами, оскільки за своїм змістом вони фактично не містять інформації саме про обставини події, яка є предметом дослідження цього провадження.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_14 підтверджується дослідженими письмовими доказами, які долучені до матеріалів судового провадження, а саме:
Даними висновку судово-медичного експерта № 34/Е від 11 лютого 2015 року, яким встановлено, що у потерпілого ОСОБА_12 , 1963 р.н., мало місце ушкодження у вигляді перелому шийки та голівки правого плеча зі зміщенням.
Описане ушкодження утворилися від дії тупого(их) предмету(ів), за давністю може відповідати терміну та обставинам, зазначеним у постанові та відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, оскільки для зрощення переломів та відновлення функцій плечового суглобу потребується термін більше 21-го дня. (а.с. 116-117)
Даними висновку судово-медичного експерта № 938/е від 22 травня 2015 року, яким встановлено, що у потерпілого ОСОБА_12 , 1963 р.н., під час первинно відомого звернення 25 листопада 2014 року о 08 год. 30 хв. за медичною допомогою, було виявлено таке тілесне ушкодження:
- закрита травма правого плеча: уламковий перелом (зі зміщенням уламків) голівки та хірургічної шийки правої плечової кістки.
Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказане тілесне ушкодження утворилося від ударної дії тупих твердих предметів.
Висловитися щодо механізму та способу утворення цього тілесного ушкодження (зокрема внаслідок автомобільної травми) можливо після проведення експертизи одягу та взуття (у незмінному стані) у якому ОСОБА_20 був вдягнений 24.11.2014. На цьому етапі можна стверджувати, що це тілесне ушкодження утворилося до 08 години 30 хвилин 25.11.2014.
Виходячи з того, що під час травматизації ОСОБА_20 у нього була травмована права плечова кістка (перелом уламкового характеру), є підстави стверджувати, що у будь-якому випадку, відновлення порушеної анатомічної цілісності вказаної кістки та функції правого плеча потребує строк понад 21 добу, та є підстави відносити виявлене у вказаному пункті тілесне ушкодження до тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, відповідно до п.п. 4.6 та 2.2.1/в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». (а.с. 120-123)
Даними висновку судової авто-технічної експертизи № 238/ат від 25 травня 2015 року, яким встановлено:
1. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Dewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_14 повинен був керуватися вимогами пункту 10.1 ПДР України.
2. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Dewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_14 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 , шляхом виконання вимог пункту 10.1 ПДР України.
3. В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, в діях водія автомобіля «Dewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_14 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.1 ПДР України. (а.с. 127-130)
Вказаний висновок експерта в комплексі з іншими доказами беззаперечно вказує на наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_14 порушення правил дорожнього руху, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_12 та посилання сторони захисту на те, що висновок не є належним доказом у справі, не ґрунтується на вимогах закону та є безпідставним, оскільки експертне дослідження проведено за формою та у спосіб, визначений вимогами КПК України та сумнівів у своїй об`єктивності в суду не викликає.
Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 14 березня 2015 року, за участю потерпілого ОСОБА_12 та схемою і фототаблицею до протоколу, з яких убачається, що ОСОБА_12 , в присутності понятих, на місці події пояснив та показав яким саме чином та за яких обставин відбулася дорожньо-транспортна подія, під час якої водій автомобіля «Dewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_14 здійснив на нього наїзд. (а.с. 138-144)
Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 08 травня 2015 року, за участю свідка ОСОБА_17 , та схемою і фототаблицею до протоколу, з яких убачається, що свідок, в присутності понятих, на місці події пояснив та показав яким саме чином та за яких обставин відбулася дорожньо-транспортна подія, під час якої водій автомобіля «Dewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_14 здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_12 (а.с. 131-137)
Необхідно зазначити, що посилання сторони захисту на порушення, допущені під час проведення слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_17 , є взагалі не обґрунтованими та судом не приймаються до уваги і не враховуються під час ухвалення вироку, оскільки, на думку суду, дані докази отримані цілковито з дотриманням вимог процесуального закону та врахуванням необхідних його положень.
Також суд звертає увагу на посилання сторони захисту на ту обставину, що під час падіння пішохід ОСОБА_12 перебував в стані алкогольного сп`яніння, що фактично, на думку сторони захисту, в сукупності з поганими погодними умовами, і призвело до падіння останнього та отримання ним тілесних ушкоджень, однак аналізом сукупності отриманих доказів по справі, судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_12 отримав тілесне ушкодження саме внаслідок наїзду на нього автомобіля «Dewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_14 . При цьому суд вважає, що наявність чи відсутність стану алкогольного сп`яніння в потерпілого не має в даному випадку будь-якого вирішального значення для встановлення істини у справі.

В зв`язку з викладеним суд зокрема не приймає як доказ невинуватості ОСОБА_14 надану стороною захисту довідку КНП «КДЦ» № 787 від 16 жовтня 2015 року з додатком (випискою з медичної карти), в якій у тому числі зазначено, що в ОСОБА_12 при наданні первинної медичної допомоги в травматологічному пункті встановлено запах алкоголю.(а.с. 163-164)
Крім того, у вказаній довідці КНП «КДЦ» № 787 від 16 жовтня 2015 року зазначено, що потерпілий ОСОБА_12 отримав травму вуличного характеру під час падіння на вулиці Щербакова, однак ця обставина також не може свідчити на користь ОСОБА_14 та не вказує на відсутність провини останнього, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено що ОСОБА_12 повідомив частково неправдиву інформацію лікарям травмпункту, щодо походження своєї травми, саме на прохання ОСОБА_14 , який намагався уникнути у подальшому відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та умовляв потерпілого ОСОБА_12 залагодити ситуацію без участі правоохоронних органів.
Одночасно суд не покладає в обґрунтування даного вироку наступні процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: витяг з ЄРДР (а.с. 114), постанову про призначення судово-медичної експертизи від 04.02.15 (а.с.115), постанову про призначення судово-медичної експертизи від 15.05.15 (а.с.118-119), постанову про призначення судової авто-технічної експертизи від 13.05.15 (а.с.124-125), оскільки самі по собі вказані документи не містять даних, що мають значення для питань цього розгляду, а лише засвідчують відповідність проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону.

Таким чином, суд дослідив, оцінив та проаналізував отримані, досліджені і перевірені в судовому засіданні докази в рамках даного судового провадження, та прийшов до переконання, що вина ОСОБА_14 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю. На думку суду по справі зібрано достатня кількість допустимих та належних доказів на підтвердження такої вини.
Своїми діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_12 тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_14 суд враховує те, що відповідно до ст. 25 КК України дане кримінальне правопорушення є ненавмисним, а передбачає необережну форму вини, яка полягає у злочинній недбалості, а також характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, вік та стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_14 є раніше не судимою особою (а.с. 145), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 149-150), даних, позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 151).

Згідно ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_14 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати міру покарання у вигляді обмеження волі, але, оскільки його перевиховання і виправлення можливе без ізоляції від суспільства, то його допустимо звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши випробувальний строк та зобов`язати щомісячно з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Разом з тим, враховуючи наслідки кримінального правопорушення, позицію потерпілого та його представника, суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати до обвинуваченого ОСОБА_14 додаткове покарання, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, а саме позбавити його права керування транспортними засобами на певний строк.

Таке покарання на переконання суду є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_14 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В рамках даного кримінального провадження потерпілий ОСОБА_12 звернувся до суду з цивільним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. 46-66), в якому просив суд стягнути з ОСОБА_14 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 9 455 грн. 30 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., посилаючись на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24 листопада 2015 року з вини водія ОСОБА_14 , йому були заподіяні тілесні ушкодження, в результаті чого йому була проведена операція та надано спочатку стаціонарне а потім необхідне довготривале медикаментозне лікування. При цьому, позивач зазначив, що він не може повноцінно володіти правою рукою, належним чином виконувати свої професійні обов`язки на роботі без значних фізичних зусиль. Крім того, ОСОБА_12 звертає увагу суду на те, що у зв`язку з подією ДТП, на даний час він вимушений докладати суттєвих фінансових затрат та моральних зусиль для відновлення свого фізичного та психологічного стану здоров`я.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, вивчивши цивільний позов ОСОБА_12 та додані до нього матеріали, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 1202 ЦК України стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

Враховуючи те, що у період з 25 листопада 2015 року по 12 грудня 2015 року позивач ОСОБА_12 перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, де йому була проведена операція та надано медикаментозне лікування, документально підтвердженою вартістю 9 455 грн. 30 коп.; відповідно до долучених до позову копій листів непрацездатності та інших медичних документів 94 дні перебував на лікуванні, суд, дослідивши надані докази та враховуючи позицію обвинуваченого, який повністю заперечив заявлений позивачем цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_12 матеріальної шкоди в розмірі 9 455 грн. 30 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_12 зазначив, що у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями він був вимушений змінити свій звичайний спосіб життя, а обмеження у русі пригнічує його та завдає душевних та фізичних страждань. При цьому, позивач звертає увагу суду на те, що в наслідок ДТП він отримав психологічний стрес та до цього часу перебуває в стані емоційної напруги. У нього посилилось відчуття страху, особливо як учасника дорожнього руху (пішохода).

У судовому засіданні в якості свідка зокрема була допитана донька потерпілого ОСОБА_15 , яка показала, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди її батько опинився у лікарні у тяжкому стані, де йому зробили операцію. Тривалий час батько вимушений був проходити лікування.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями від 27 лютого 2009 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Положенням ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24 листопада 2015 року з вини ОСОБА_14 , позивач ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, а саме: уламковий перелом (зі зміщенням уламків) голівки та хірургічної шийки правої плечової кістки, в результаті чого 25 листопада 2015 року був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де йому була зроблена операція та проведено медикаментозне лікування, на даний час не в повному обсязі відновив володіння правою рукою, був вимушений змінити свій звичайний спосіб життя, відчуває постійний страх, як учасник дорожнього руху (пішохід), суд, виходячи з наданих доказів, а також із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_12 та стягнення з ОСОБА_14 на його користь моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. 00 коп. Що стосується решти заявленої суми відшкодування, на переконання суду вона не є доведеною позивачем у розумінні ст. 60 ЦПК України, а цивільний позов не містить посилань ОСОБА_12 на те, з яких міркувань він виходив, визначаючи саме такий розмір заподіяної йому моральної шкоди.

Дані про речові докази у судовому провадженні відсутні, арешт на майно обвинуваченого не накладався.

У справі залучено судового експерта авто-техніка, вартість послуг якого по проведенню експертного дослідження склала 491 гривню 04 копійки, що суд визнає процесуальними витратами у кримінальному провадженні, а тому зазначена сума грошових коштів підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_14 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України від призначеного основного покарання ОСОБА_14 звільнити з випробуванням, призначивши іспитовий строк 1 (один) рік та зобов`язавши його в порядку ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально - виконавчої системи про зміну місця свого проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_14 покласти на органи виконання покарань за місцем його проживання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу стосовно ОСОБА_14 не обирати.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 9 455 гривень 30 копійок, заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 15 000 гривень 00 копійок, заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь держави 491 гривню 04 копійки процесуальних витрат, пов`язаних з залученням у кримінальному провадженні судового експерта.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського районного суду
міста Києва ОСОБА_1 .