АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 658/336/16-к
Провадження № 11-кп/791/469/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Херсонської області матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_8 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Василівка, Каховського району, Херсонської області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працевлаштований, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий:

засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього наступних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: - не виїзжати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання; - періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта на загальну суму 221 грн. 40 коп.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25 лютого 2016 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 24 грудня 2015 року близько 16 години 30 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , в ході виниклого конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, переслідуючи прямий умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 два удари дерев`яним кухонним молотком по голові, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забитої рани голови, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і один удар ножем в передню частину тулуба, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани на передній черевній стінці, проникаючої у черевну порожнину, які згідно висновку судово-медичного експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.

Не погодившись з постановленим вироком, перший заступник прокурора Херсонської області ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання, та ухвалити новий вирок з призначенням обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

Апеляційна скарга мотивована доводами про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, надмірну м`якість призначеного покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, посилаючись на ст. 65 КК України та постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», вказує на те, що при постановленні вироку суд першої інстанції не врахував той факт, що ОСОБА_7 вчинив умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я із заподіянням потерплому численних тілесних ушкоджень, а саме два удари дерев`яним кухонним молотком по голові, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забитої рани голови, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і один удар ножем в передню частину тулуба, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани на передній черевній стінці, проникаючої у черевну порожнину, які згідно висновку судово-медичного експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_7 .

Крім того, як зазначає апелянт, суд призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, своє рішення належними чином не мотивував та безпідставно послався на пом`якшуючі покарання обставини такі, як активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

Також, на думку апелянта, судом не мотивовано і визнання позитивної характеристики за місцем реєстрації, не перебування не обліку у лікарів нарколога і психіатра, обставинами, що дають підстави для призначення покарання з випробуванням, оскільки вказані обставини є лише даними про особу обвинуваченого і ніяким чином не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку учасників судового провадження:

- прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати вирок оскаржуваний вирок, в частині призначеного покарання ухвалити новий вирок з призначенням обвинуваченому покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, як про те зазначено в апеляційній скарзі;:

- обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив оскаржуваний вирок суду першої інстанції залишити без змін;

- дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції, щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 349 КПК України не досліджувались.

З матеріалів провадження вбачається, що вирок суду відносно ОСОБА_7 , в частині доведеності його вини, кваліфікації дій, учасниками провадження не оскаржується, тому апеляційний суд не перевіряє законність вироку суду першої інстанції, в цій частині.

Згідно вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином не виконані, на що обґрунтовано посилається прокурор в апеляційній скарзі.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, не дотримався, а лише формально пославшись на врахування характеру і ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, даних про особу винного, думку потерпілого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих обставин, фактично не врахував зазначене при призначенні покарання, тим самим призначивши його із застосуванням ст. 75 КК України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенні.

Разом з тим, поза належною увагою суду першої інстанції залишилося те, що ОСОБА_7 вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких.

Також, згідно наданих характеристик за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується посередньо, офіційно не працевлаштованій, неодружений, тобто є особою, яка не має постійного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, під наглядом у психіатра не знаходиться.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, характер і спосіб злочинних дій ОСОБА_7 , який після нанесення потерпілому двох ударів дерев`яним молотком не припинив свої злочинні дії і завдав після цього удар потерпілому ножем, механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та їх локалізацію, а саме вибрання обвинуваченим, як знаряддя вчинення злочину дерев`яного молотка і ножа та завдання ними декількох ударів у життєво важливі органи голову та живіт потерпілого ОСОБА_10 , наслідки, які настали заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , який після вчинення кримінального правопорушення, який з місця події зник не надавши потерпілому медичної чи іншої необхідної допомоги.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння обвинуваченим розкриттю злочину.

Так, щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, а активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам досудового розслідування або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття.

Однак, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав під тиском забраних у кримінальному провадженні доказів та викриття його злочинних дій працівниками поліції. Активних дій щодо виявлення, розслідування чи встановлення істини з боку обвинуваченого не вбачається. Так, після вчинення злочину ОСОБА_7 з місця його вчинення зник про його вчиненні правоохоронні органи не повідомив, кримінальне провадження розпочато за заявою самого потерпілого.

Також, безпідставними, на думку потерпілого, є і посилання у вироку щодо призначення покарання ОСОБА_7 та відсутність у нього претензій майнового характеру, оскільки,як вбачається з оскаржуваного вироку, журналу судового засідання та клопотання потерпілого, він участі в судовому розгляді провадження не брав, а отже не міг висловити свою думку щодо призначення покарання обвинуваченому, а згідно поданої заяви просить розглянути провадження без його участі та повідомляє про те, що цивільний позов ним заявлятись не буде.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, в ньому відсутня будь яка мотивація суду щодо прийняття ним рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

За вищевказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду, вважає, що в даному випадку відсутні належні підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, а отже є слушними доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора про необґрунтовану м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання із застосування вимог ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, оскаржуваний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_8 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25 лютого 2016 року, відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання, скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Обчислення строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту взяття його під варту в порядку виконання вироку суду.

В інший частині вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту отримання ним копії вироку.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом :
Суддя: