В И Р О К
Іменем України

15.11.2016 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

адвоката-захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса обвинувальний акт разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0000675 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тинда Амурської області Російської Федерації, громадянина України, українця, маючого середню освіту, перебуваю чого в цивільному шлюбі, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185 ч.1, 125 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
02.02.2016 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: м.Одеса, вул..Миколаївська дорога, 305, на другому поверсі під`їзду №1, в ході раптово виниклого словесного конфлікту між ним та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з мотивів особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, маючи прямий умисел на заподіяння шкоди здоров`ю останньому, з метою нанесення йому тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_8 три удари правою рукою в область голови та обличчя, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, синця спинки носа з переходом на повіки обох очей та лівої величної області, травматичної екстракції (видалення) третього зуба зліва на верхній щелепі, синця лоба зліва, згідно висновку судово-медичної експертизи №916 від 10.03.2016 року. Згідно висновку експерта дані тілесні ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 02.02.2016 року та утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. Такими тупими предметами могли бути руки стиснуті в кулаки. Вищевказані ушкодження відносяться згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 02.02.2016 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , побачив на дивані мобільний телефон марки «Леново», в корпусі чорного кольору, імей: НОМЕР_1 вартістю 1500 грн, та впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, умисно шляхом вільного доступу, викрав вищевказаний мобільний телефон, який належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після чого з місця вчиненого злочину зник, розпорядившись викраденним майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1500 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, не оспорював обставин скоєння кримінальних правопорушень, та пояснив, що дійсно в лютому місяці 2016 року, перебуваючи на другому поверсі під`їзду №1 по АДРЕСА_4 в ході словесного конфлікту між ним та ОСОБА_8 , він наніс останньому удар кулаком в голову. Після чого з квартири АДРЕСА_5 вищевказаного будинку він забрав мобільний телефон марки «Леново» чорного кольору. Однак, в послідуючому усвідомивши скоєний ним вчинок, мобільний телефон повернув.

В той же час обвинувачений зазначив, що дуже шкодує про скоєні ним кримінальні правопорушення, кається, зобов`язавшись при цьому, що подібного більше не повториться.
Так як, ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази, які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз?яснені учасникам розгляду справи, суд, з?ясувавши думку учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням характеризуючих матеріалів кримінального провадження.

Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому злочинних діяннях, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, та надані стороною обвинувачення матеріали в судовому засіданні, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень і кваліфікує його дії:

- за ст.125 ч.2 КК України за ознаками нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- за ст.185 ч.1 КК України за ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відносить повне визнання своєї провини обвинуваченим, щире каяття у вчиненні злочину і сприяння в його розкритті.

При призначенні покарання судом враховується думка потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які звернулися до суду із відповідними заявами, ОСОБА_9 в своїй заяві зазначив про відшкодування йому матеріальної шкоди в повному обсязі, зазначивши при цьому, що претензій ні до кого немає; судом враховується також особа обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, також те, що до здійснення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою раніше не судимою, вперше скоїв вищевказані злочини; враховується також його сімейний стан, перебування в цивільному шлюбі.

Крім того, при призначенні судом покарання обвинуваченому судом також враховується відношення самого обвинуваченого до скоєних ним протиправних діянь, адже обвинувачений ОСОБА_7 , скоївши злочини, усвідомив протиправність своїх дій, розкаявся у скоєному, сприяв здійсненню досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження та встановлення істини по справі, не ухилявся від слідства. Будучи допитаним і в ході судового слідства, обвинувачений ОСОБА_7 дав свої визначальні покази, в яких добровільно висвітлював обставини скоєних ним кримінальних правопорушень, які є послідовними та відповідають обставинам, що викладені в обвинувальному акті та відповідно пред`явленому йому обвинуваченні.

Окрім цього, при вирішенні питання стосовно призначення обвинуваченому покарання судом враховується повне відшкодування завданої потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди шляхом повернення викраденого майна, про що було вказано в обвинувальному акті по даним матеріалам кримінального провадження.

В той же час, при призначенні покарання суд враховує, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно ж до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Злочини вчинені обвинуваченим ОСОБА_7 є дійсно суспільно небезпечними, оскільки посягають на здоров`я та право власності особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності відповідальності.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого, його вік, обставини скоєного кримінального правопорушення, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність матеріальної шкоди, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, і вважає можливим застосувати до нього покарання у виді штрафу, передбачене санкціями статей.

Згідно обвинувального акту відомостей про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які були застосовані в ході досудового розслідування, не вбачається.

Питання про долю речових доказів по даним матеріалам кримінального провадження, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 370, 373-374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.125 ч.2, 185 ч.1 КК України, та призначити покарання:

-за ст.125 ч.2 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних податком мінімумів доходів громадян в сумі 850 ( вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави;

-за ст.185 ч.1 КК України у виді 60 неоподатковуваних податком мінімумів доходів громадян в сумі 1020 (одна тисяча двадцять) гривень в дохід держави.

В силу ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 60 неоподатковуваних податком мінімумів доходів громадян в сумі 1020 (одна тисяча двадцять) гривень в дохід держави.

Речові докази по матеріалам кримінального провадження згідно реєстру матеріалів досудового розслідування матеріалів кримінального провадження - мобільний телефон марки «Леново», - вважати повернутим за належністю потерпілому.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1