Справа № 347/76/16
Провадження № 11-кп/779/155/2016
Категорія ст. 389 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області на вирок Косівського районного суду від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, раніше судимого 24.06.2015 року Косівським районним судом за ст.125 ч.2 КК України до 150 годин громадських робіт, громадянина України,

засуджено за ст. 389 ч.2 КК України на один рік обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України приєднано ОСОБА_7 частину невідбутого покарання за попереднім вироком Косівського районного суду від 24.06.2015 року і відповідно до вимог ст.72 КК України визначено йому остаточне покарання один рік 13 днів обмеження волі.

Згідно ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Відповідно до вимог ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_7 покладено певні обов`язки.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він ухилився від відбування громадських робіт за наступних обставин.

Вироком Косівського районного суду від 24.06.2015 року обвинуваченого було засуджено за ст.125 ч.2 КК України до 150 год. громадських робіт і 31.07.2015 року його поставлено на облік в Косівському районному підрозділі Коломийського міжрайонному відділу кримінально-виконавчій інспекції УДПтСУ в Івано-Франківській області. 08.09.2015 року розпорядженням сільського голови с.Пістинь ОСОБА_7 було прийнято на громадські роботи. Однак проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_7 ухилявся від відбування покарання, оскільки допустив систематичний невихід на громадські роботи без поважних причин, а саме: не відпрацював 110 годин громадських робіт.

В апеляційній скарзі у зміненому вигляді прокурор вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосуванню кримінального закону і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок м`якості. Зазначив, що відповідно до ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Проте, в порушення вищевказаної норми суд, хоч і визначив остаточне покарання за сукупністю вироків, однак звільнив обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, тобто не дотримався вимог ч.4 ст.71 КК України. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визначити остаточне покарання ОСОБА_7 згідно вимог ст.ст.71, 72 КК України 2 місяці 8 днів арешту.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав зміни до апеляційної скарги, просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким визначивти остаточне покарання ОСОБА_7 згідно вимог ст.ст.71, 72 КК України - 2 місяці 8 днів арешту;

- обвинувачений ОСОБА_7 заперечив апеляційну скаргу прокурора та просив вирок залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються особи обвинуваченого, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який він засуджений, а також правильність кваліфікації його дій не оспорюються апелянтом і апеляційному перегляду згідно ч.1 ст.404 КПК України не підлягають.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно звільнив засудженого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, оскільки не врахував при цьому в повній мірі положення ст.75 КК України та не дотримався загальних засад призначення покарання, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався в повній мірі.

Колегія суддів вважає, що при визначенні остаточного покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст.75 КК України, суд дійшов помилкового висновку про його звільнення від відбування покарання з випробуванням. Засудження винної особи до обмеження волі з наступним звільненням від покарання протягом іспитового строку за своєю природою є умовним засудженням і виходячи із загального принципу умовне покарання є м`якшим за будь-яке реальне покарання. У підсумку остаточне покарання виявилося для засудженого більш сприятливим, ніж невідбуте за попереднім вироком, що заохочує його для подальшого ухилення від відбування призначеного йому покарання.

Крім того, судом зовсім не мотивовано, чому він прийшов до переконання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробування та які для цього існують підстави.

З огляду на наведене, внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідно до ст.414 КПК України, оскаржуваний вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання є незаконним, його слід скасувати через м`якість та ухвалити новий вирок.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_7 колегія суддів, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, зокрема: що визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, нейтрально характеризується за місцем проживання, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживає разом з перестарілою бабусею - ОСОБА_8 , на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах Косівської райполіклініки не перебуває, тяжких наслідків від злочину не наступило (а.с.21,22,29,30).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 повністю не відбув покарання за попереднім вироком, то остаточне покарання йому слід визначити на підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора у зміненому вигляді підлягає до задоволення, а вирок скасуванню в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.370, 374, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

засудила :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області задовольнити.

Вирок Косівського районного суду від 10 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного йому покарання за м`якістю.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.389 КК України один місяць арешту.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вирокам Косівського районного суду від 24.06.2015 року і відповідно до вимог ст. 72 КК України остаточно визначити ОСОБА_7 один місяць 8 днів арешту.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2