АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/985/16 Справа № 205/5423/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

При секретарі ОСОБА_5

за участю:

представника третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ «ХОЗГРУП» на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2016 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі ТОВ «ХОЗГРУП» порушує питання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2016 р. про арешт майна та скасування зазначеного судового рішення, з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого про арешт майна залишити без задоволення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 15.07.2016 р. було задоволене клопотання слідчого СВ Ленінського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 та накладено арешт на грошові кошти, що перебувають на рахунках № НОМЕР_1 (українська гривня) та № НОМЕР_2 (долар США), які відкрито ТОВ «ХОЗГРУП» в ПАТ АКБ «Індустріалбанк», що знаходиться за адресою: вул. 40 років Радянської України (нині вул. Незалежної України), буд. 39-б, м. Запоріжжя.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що виходячи із потреб досудового розслідування, а також беручи до уваги той факт, що на даний час існують об`єктивні ризики того, що грошові кошти з вказаних рахунків можуть бути відчужені на користь третіх осіб, клопотання слідчого є обґрунтованим і законним, а банківські рахунки - такими, що підлягають арешту, оскільки застосуванням такого заходу буде забезпечена цивільна відповідальність за завдану шкоду.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська є необґрунтованою, незаконною, винесена з порушенням кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.

Вказує, що слідчий суддя, постановляючи ухвалу від 15.07.2016 року, не встановив та не перевірив наявність будь яких підстав для арешту майна, а тому наклавши арешт на майно, фактично, паралізував роботу підприємства, що є неприпустимим.

Також зазначає, що ані слідчий, ані прокурор не посилаються на жодний документ або інший доказ, який підтверджує причетність ТОВ «ХОЗГРУП» до розслідуваного кримінального правопорушення, що дає підстави для висновку про відсутність таких доказів. Крім того, розслідуване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, а отже, зважаючи на те, що розслідувані події за даними запису до Єдиного реєстру досудових розслідувань мали місце у 2010-2013 р.р., за ними збіг строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Вказує на те, що висновок слідчого судді про заподіяння розслідуваним злочином шкоди державі не має будь-якого обґрунтування та суперечить положенням законодавства у сфері оподаткування, за яким заподіяння державі шкоди у виді ненадходження до бюджету сум податків та обов`язкових платежів може бути підтверджене виключно актом перевірки контролюючого органу.

Апелянт зазначає, що за змістом оскаржуваної ухвали слідчий суддя при її постановленні керувався положеннями ст. 170 КПК України в редакції Закону від 23.05.2013 р., що на той час вже не була чинною, а також з даної ухвали неможливо встановити, з якої підстави та з якою метою з числа передбачених процесуальним законом був накладений арешт.

Обгрунтовуючи необхідність поновлення строку апеляційного оскарження, апелянт зазначає, що копія оскаржуваної ухвали була ним отримана лише 09.08.2016 р.

Заслухавши суддю-доповідача; представника апелянта, що апеляційну скаргу підтримав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, а також для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З наданих матеріалів випливає, що кримінальне правопорушення, у зв`язку з розслідуванням якого слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, полягає у тому, що у період 2010-2013 р.р. посадові особи ТОВ «Експотранс-Д», діючи навмисно, з метою ухилення від антидемпінгового мита та частини імпортних митних платежів, внесли до не зазначених слідчим документів завідомо неправдиві відомості про властивості імпортованих товарно-матеріальних цінностей, чим заподіяли втрати державному бюджету України та вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України. Таким чином, розслідуване кримінальне правопорушення не випливає з діяльності ТОВ «ХОЗГРУП», відносно якого слідчий у своєму поданні зазначає лише, що це підприємство є фіктивним та через нього незаконно імпортовані товари були у подальшому реалізовані за завищеною ціною.
Разом з тим обставини, зазначені слідчим щодо ТОВ «ХОЗГРУП», явно виходять за межі розслідуваного кримінального правопорушення внесення службовими особами ТОВ «Експотранс-Д» завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, при цьому будь-які інші кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані з ухиленням від сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, фіктивного підприємництва тощо, предметом розслідування у даному кримінальному провадженні відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань не є.
Крім того, на підтвердження наявності зв`язку між діяльністю ТОВ «ХОЗГРУП» та розслідуваним кримінальним правопорушенням слідчий надає лише схеми та повідомлення оперативного підрозділу, що не може вважатися достатнім та об`єктивним обґрунтуванням.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що слідчий, порушуючи у своєму клопотанні питання про арешт майна з метою відшкодування заподіяних державі збитків та можливих цивільних позовів, у той же час не зазначає та не обґрунтовує, з чого складаються такі збитки, яким саме є їх розмір, як пов`язана діяльність ТОВ «ХОЗГРУП» з їх утворенням, з якої підстави відповідальність за ці збитки може бути покладена на апелянта.
З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку про те, що слідчим не доведена поза розумним сумнівом необхідність арешту майна ТОВ «ХОЗГРУП» та утримання майна цього підприємства державою, в тому числі обґрунтованість такого втручання в його діяльність та можливість реалізації завдання, для виконання якого було подане клопотання.
Також колегія судів відзначає, що на час постановлення оскаржуваної ухвали ст. 170 КПК України, що визначає завдання, мету та вичерпні підстави для арешту майна у межах кримінального провадження, діяла в редакції Закону № 1019-VIII від 18.02.2016 р. Слідчий суддя суду першої інстанції, не звернувши на це уваги, при вирішенні клопотання слідчого застосував ч. 3 ст. 170 КПК України у попередній редакції Закону № 314-VII від 23.05.2013 р., що містила істотно відмінні положення, що потягло постановлення невірного по суті рішення про арешт майна ТОВ «ХОЗГРУП» за відсутності підстав для цього, визначених чинним на час прийняття такого рішення процесуальним законом.
За викладених обставин колегія суддів доходить висновку про те, що арешт на майно ТОВ «ХОЗГРУП» був накладений слідчим суддею за відсутності достатніх підстав для цього та з істотним порушенням процесуального закону, що тягне необхідність задоволення апеляційної скарги.
Підстав для вирішення питання про поновлення ТОВ «ХОЗГРУП» строку апеляційного скарження ухвали слідчого судді від 15.07.2016 р. колегія суддів не вбачає зважаючи на те, що доводи апелянта про отримання копії даної ухвали 09.08.2016 р. наданими матеріалами не спростовуються, а отже з урахуванням положень ч. 3 ст. 395 КПК України відсутні підстави для висновку про пропущення апелянтом цього строку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ТОВ «ХОЗГРУП», задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2016 року про арешт майна скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3