АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1030/16 Справа № 192/1700/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

Встановила:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження і постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України. Посилається на те, що суд не взяв до уваги, що за період відбування покарання режим не порушував та стягнень не має. Вказує на те, що сумлінно виконував розпорядження начальника відділення та приймав активну участь в житті відділення (ремонт та благоустрій на території відділення), за що має заохочення від начальника колонії. Вважає висновок суду про те, що він не працював з липня 2012 року по липень 2014 року не обґрунтованим, оскільки цей період він перебував на лікуванні. Зазначає, що після лікування пішов працювати прибиральником відділення та на даний час працює.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні подання адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовне-дострокове звільнення ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2012 року було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України йому частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2012 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць з конфіскацією майна.
Суд, відмовляючи в задоволенні подання адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовне-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, своє рішення мотивував тим, що засуджений має 8 судимостей за умисні злочини проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, тобто за тяжкі злочини та злочини середньої тяжкості, з яких 7 разів реально відбував покарання у виді позбавлення волі. Звільнявся від відбування покарання з випробуванням, за амністією, належних висновків не зробив і знову скоював злочини. Крім того, поведінка засудженого не є такою, що має слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення, оскільки на протязі всього відбування не є сумлінною. До засудженого було застосовано лише одне заохочення, що свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги засудженого, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, ознайомившись з матеріалами провадження, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи за необережний особливо тяжкий злочин.
З врахуванням викладеного у ОСОБА_6 фактично настало право на звернення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на що він звертає увагу в апеляційній скарзі.
Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.
Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 81 КК України і застосування до нього умовно-дострокового звільнення є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його сумлінна поведінка і ставлення до праці.
Разом з тим, як встановив суд першої інстанції, виходячи з даних характеристики ОСОБА_6 , прибувши до СВК № 21 07 червня 2012 року він був заохочений один раз за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до праці, стягнень не мав, з липня 2012 року по липень 2014 року не працював у колонії за власним бажанням, з березня 2016 року знову не працевлаштований, засуджений має 8 судимостей за умисні злочини проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, тобто за тяжкі злочини та злочини середньої тяжкості, з яких 7 разів реально відбував покарання у виді позбавлення волі, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, за амністією, належних висновків не зробив та знову скоював злочини, і прийшов до висновку, що поведінка засудженого не може свідчити про те, що він довів своє виправлення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Сам факт, що засуджений за час відбування покарання в Солонянській виправній колонії № 21 з червня 2012 року має лише одне заохочення за січень 2016 року не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Достатніх даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_6 не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.

Доводи ОСОБА_6 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо того, що посилання суду на те, що з липня 2012 року по липень 2014 року він не працював у колонії за власним бажанням, протирічать фактичним обставинам, оскільки він в той час хворів на тяжкі захворювання, з 26 червня 2014 року по 10 липня 2014 року перебував на лікуванні, внаслідок чого йому була призначена 3 група інвалідності, не впливають на рішення суду і не містять достатніх даних для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі засуджений.

Щодо посилання ОСОБА_6 на неврахування судом подання Солонянської виправної колонії № 21 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області, згідно ст. 81 КК України застосування умовно-дострокового звільнення є правом, а не обов`язком суду.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 537-539 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення .
Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4