Справа № 751/7098/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1160/2016
Категорія - ч.2 ст.121 КК УКраїни Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003578 за апеляційними скаргами прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 вересня 2016 року

з участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Чернігова, з професійно-технічною освітою, не одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

18.10.2001 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.140, ч.2 ст.143, ч.3 ст.140, ч.3 ст.101, ст.42 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 10 місяців. Звільнений умовно-достроково 30.08.2005 року, невідбутий строк 1 рік 4 місяці 14 днів;

19.12.2006 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць. Звільнений умовно-достроково 15.04.2008 року, невідбутий строк 5 місяців 9 днів;

15.05.2009 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.1 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Звільнений 16.07.2013 року за відбуттям строку покарання, -

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.185 КК України та призначене покарання:

за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років;

за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 обраний у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання обвинуваченим обчислюється з 16 квітня 2016 року, тобто із часу його фактичного затримання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано перебування в установі попереднього ув`язнення з 16 квітня 2016 року по 02 вересня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у розмірі 4267 грн. 86 коп.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 15 квітня 2016 року, приблизно о 17 годині 40 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_10 один удар ножем в область живота, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням лівої долі печінки, яке має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя.

Смерть ОСОБА_10 настала від масивної крововтрати, що виникла внаслідок колото-різаного поранення живота із ушкодженням печінки 15 квітня 2016 близько 18 години 50 хвилин в приміщенні Чернігівської міської лікарні № 2.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 15 квітня 2016 року приблизно о 17 годині 45 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно, таємно викрав мобільний телефон «Fly» DS107D, з картою пам`яті «Transcend micro-SD», об`ємом 4GB та з сім-карткою оператору мобільного зв`язку «Лайф», а всього таємно викрав майна, що належить ОСОБА_10 , на загальну суму 369 гривень 30 копійок.

Дії ОСОБА_7 досудовим слідством згідно обвинувального акту було кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, але суд в ході судового розгляду дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України є помилковою, оскільки у останнього відсутній мотив для вбивства потерпілого. На думку суду, дослідженими доказами доведено, що смерть ОСОБА_10 настала в результаті заподіяння йому тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть, а тому дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурор Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи вищевказаний вирок в частині доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, вважає, що висновок суду про те, що дії ОСОБА_7 , які виразились в умисному нанесенні удару ножем в область живота ОСОБА_10 , слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України, а не за ч.1 ст.115 КК України, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки даний висновок суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, на думку апелянта про спрямованість умислу ОСОБА_7 на умисне вбивство ОСОБА_10 свідчать спосіб вчинення злочину, а саме механізм та сила нанесення ножового удару, знаряддя злочину, локалізація поранення.

Вважає, що мотивом вбивства були раптово виниклі особисті неприязні відносини які стосувалися конкретної суперечки щодо ОСОБА_11 , яка на час злочину співмешкала з ОСОБА_10 , а раніше мала стосунки з ОСОБА_7 .

Висновок суду про те, що поведінка обвинуваченого після нанесення ножового удару, допомога працівникам «швидкої» допомоги, залучення до цього сусіда свідчать про небажання обвинуваченим настання наслідків його дій у виді смерті потерпілого не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки ОСОБА_7 , нанісши ножовий удар, не надав потерпілому жодної медичної допомоги та не викликав швидку медичну допомогу у той проміжок часу, коли такі дії могли відвернути смерть потерпілого, втік із місця вчинення злочину, здав до ломбарду викрадений телефон та пішов ночувати до бабусі, а не поїхав до лікарні.

Вважає, що поведінка ОСОБА_7 до, під час і після вчинення злочину, надмірна сила нанесеного ОСОБА_10 удару, його раптовість та спрямування у життєво важливий орган свідчили про те, що обвинувачений об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, і хоча не бажав, але свідомо передбачав (допускав) можливість настання наслідків у виді смерті, а тому його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.115 КК України.

Крім того зазначає, що покарання призначені судом за ч.2 ст.121 КК України та за ч.2 ст.185 КК України за своєю м`якістю не відповідають тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого.

Вказує, що судом не було враховано обставину, що обтяжує покарання. - рецидив злочинів та безпідставно враховано захворювання на гепатит С, оскільки документи, що підтверджували б вказаний діагноз, судом не досліджувалися.

За вказаних вище обставин, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, встановити наявність обставини, що обтяжує покарання за вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - рецидиву злочинів та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років. Крім того, ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України визначити остаточне покарання ОСОБА_7 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та застосувати ст.69 КК України, мотивуючи тим, що суд не в повній мірі врахував пом`якшуючу обставину - надання ним допомоги потерпілому, яка полягала у намаганні зупинити кровотечу та допомоги медпрацівникам у транспортування потерпілого. Крім того, просить застосувати до нього ч.5 ст.72 КК України та зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення.

На апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор ОСОБА_6 подав заперечення, в яких не погоджується з доводами обвинуваченого про наявність обставин, що пом`якшують його покарання та застосування ст.69 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, захисника та обвинуваченого, які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши таким чином апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, а тому правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України не перевіряється.

Висновки суду про заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що потягли смерть потерпілого ОСОБА_10 саме обвинуваченим ОСОБА_7 відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах і є вірними. Мотивуючи такі висновки, суд обґрунтовано послався на показання свідка ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти того, що саме він наніс смертельне поранення потерпілому ОСОБА_10 , хоча і стверджував, що будучи п`яним наніс Третяку удар з метою самозахисту, оскільки вони хватали один одного за руки та висловлювали в адрес одне одного словесні погрози. Не передбачав, що може нанести удар з такою силою та цілеспрямовано у печінку не бив, це було в гарячці і не дивився, куди попадав. Заперечував, що мав намір позбавити життя потерпілого.

Показання обвинуваченого та свідків в цій частині підтверджуються дослідженими в суді доказами. Зокрема, результатам слідчого експерименту від 16.04.2016 року за участю обвинуваченого та висновку експерта № 337 від 16.05.2016 року згідно якого, потерпілому ОСОБА_10 були нанесені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням лівої долі печінки, які утворилось від одного травматичного впливу одностороннє гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа.

Смерть ОСОБА_10 згідно висновку експерта наступила від проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням лівої долі печінки і розвитком масивної крововтрати.

Обґрунтовуючи перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, суд послався на показання ОСОБА_7 про те, що у нього не було умислу на позбавлення життя потерплого. Суд прийшов до висновку, що сама лише локалізація тілесного ушкодження та спосіб його нанесення, без урахування інших обставин, не свідчать про умисел на позбавлення життя. Так, ОСОБА_7 наніс лише один удар ножем і не мав перешкод для позбавлення життя потерпілого на місці злочину, якби мав такий умисел. Його показання в тій частині, що він наніс удар ножем в печінку не цілеспрямовано, іншими доказами не спростовані, а подальша поведінка обвинуваченого, намагання зупинити кровотечу, допомога працівникам «швидкої» допомоги, залучення до цього сусіда свідчать про небажання обвинуваченим настання наслідків його дій у виді смерті потерпілого.

Для відмежування умисного убивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю).

Аналіз досліджених судом доказів, та перевірка пояснень обвинуваченого при розгляді апеляційної скарги, свідчать про те, що умислу на позбавлення життя у обвинуваченого не було. Нанісши один удар ножем в область живота, не будучи обізнаним про дійсну тяжкість заподіяного ним тілесного ушкодження та не маючи будь-яких перешкод для нанесення наступного удару, обвинувачений відразу ж припинив свої дії, хоча мав реальну можливість для цього. Звернувся до ОСОБА_11 , якій повідомив про вчинене ним, намагався зупинити кровотечу, перебував біля потерпілого до приїзду швидкої та працівників поліції, після цього допомагав виносити потерпілого до автомобіля «швидкої допомоги». Дані обставини підтверджуються показаннями обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 , наданими ними в судовому засіданні суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обвинувачений не мав умислу на вбивство ОСОБА_10 , а тому його дії вірно перекваліфіковано з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України.

Колегією суддів перевірена обґрунтованість призначеного покарання ОСОБА_7 .

Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів призначаючи ОСОБА_7 покарання за кожний злочин оремо та за їх сукупністю суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_7 , відношення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, його поведінку після вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжуються та пом`якшують покарання.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_7 має ряд захворювань, в тому числі на і гепатит С.

Призначене обвинуваченому покарання за видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Щодо доводів прокурора про врахування при призначенні покарання за ч.2 ст.121 КК України такої обтяжуючої обставини, як рецидив злочину, колегія суддів приходить до висновку про наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 67 КК України суд залежно від характеру вчиненого злочину має право не визнати обставину рецидив злочину, такою, що обтяжує покарання.

Наявність у ОСОБА_7 не знятих та не погашених у встановленому законом порядку судимостей, врахована судом за ч.2 ст.185 КК України, як кваліфікуюча ознака, а за ч.2 ст.121 КК України враховується судом апеляційної інстанції як обставина, що негативно характеризує особу обвинуваченого і на ухвалення рішення як судом першої так і апеляційної інстанції не впливає.

Підстав для застосування ст.69 КК України, як на це посилається у свій апеляційний скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Вимога обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування до нього ч.5 ст.72 КК України та зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін .

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 02 вересня 2016 року по 18 листопада 2016 року в строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4