АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 25 травня 2016 року апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2016 року,

за участі: власника майна ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в м. Києві підполковника поліції ОСОБА_6 , погодженого з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000207, та накладено арешт на майно, вилучене 08 квітня 2016 року в ході особистого обшуку ОСОБА_5 на грошові кошти, а саме: грошові купюри номіналом 500 грн. - 40 шт., а всього на суму 20 000 грн., грошові купюри номіналом 200 грн. 116 шт., всього на суму 23 200 грн., грошові кошти номіналом 100 грн. 107 шт., всього на суму 10 700 грн., а всього на загальну суму 53 900 грн.; мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ НОМЕР_1 ; грошові купюри номіналом 500 російських рублів 4 шт., на суму 2000 російських рублів, грошові купюри номіналом 50 російських рублів 6 шт. на суму 300 російських рублів, грошові купюри номіналом 100 російських рублів 13 шт. на суму 1300 російських рублів, а всього на суму 3600 російських рублів.

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначає, що в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах наявні достатні докази, що вказують на вчинення кримінального правопорушення та підстави для арешту майна, а також звертає увагу на те, що майно, на яке накладено арешт постановою від 12 квітня 2016 року визнано речовими доказами та відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, власник майна ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_6 , погодженого прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000207.
Апеляційна скарга мотивована тим, що слідчим до суду не надано жодних доказів того, що речі, які були вилучені, відповідають критеріям ст. 167 КПК України.
Також апелянт вказує на те, що він на час розгляду у суді першої інстанції та на даний час не є підозрюваним у цій справі, а тому відповідно до ст. ст. 276-279 КПК України щодо нього не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Крім того, власник майна зазначає, що слідчим суддею не досліджено протокол особистого обшуку.
Далі ОСОБА_5 стверджує, що ухвала про арешт тимчасово вилученого майна була винесена з порушенням ч. 6 ст. 173 КПК України, тому, що слідчий суддя отримавши клопотання про арешт майна 14 квітня 2016 року, постановив ухвалу пізніше 72 годин, а саме о 14 годині 18.04.2016 року.
Разом з тим, апелянт вказує на те, що протокол особистого обшуку ОСОБА_5 від 08 квітня 2016 року був складений з порушенням вимог КПК України, а саме йому не було роз`яснено його процесуальний статус у даній процесуальній дії, а також його права; в протоколі не зазначено конкретне місце, де відбувався обшук та що було вилучено, а також відсутні додатки до протоколу з відео та фото фіксацій.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна ОСОБА_5 , на підтримку доводів, викладених в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесенні 11 березня 2016 року під № 0000207 за фактом привласнення майна, в особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Органами досудового розслідування встановлено, що в ПАТ «Державний ощадний банк України» (, МФО 300465, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г) відкрито 745 карткових рахунків на отримання пенсій та соціальних виплат з Державного бюджету України так званих «псевдопереселенцями», які фактично проживають на підконтрольній українській владі території, а адресовані на їх ім`я виплати знімаються за допомогою додаткових банківських карток, оформлених на ім`я інших осіб, в тому числі і на ім`я ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевськ, Луганської області);

08 квітня 2016 року в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_5 було виявлено та вилучено речі, на які слідчий просить накласти арешт, що підтверджується протоколом особистого обшуку.
12 квітня того ж року, майно, яке було вилучене 08 квітня 2016 року та на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовим доказом у кримінальному проваджені № 0000207, внесеному до ЄРДР 11 березня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
14 квітня 2016 року старший слідчий в ОВС СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено 08 квітня того ж року в ході особистого обшуку ОСОБА_5 .
18 квітня 2016 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва клопотання старшого слідчого було задоволено.
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000207, про накладення арешту на майно, яке було вилучено в ході особистого обшуку ОСОБА_5 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого ОСОБА_6 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на майно, яке було вилучено в ході особистого обшуку ОСОБА_5 з огляду на те, що зазначене майно у кримінальному провадженні обґрунтовано визнано речовим доказом, а метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання старшого слідчого та накладення арешту на майно, яке було вилучено в ході особистого обшуку ОСОБА_5 .

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, яке було вилучено в ході особистого обшуку ОСОБА_5 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, яке було вилучено в ході особистого обшуку ОСОБА_5 , діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені факти та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 132, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в м. Києві підполковника поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000207, та накладено арешт на вилучене 08 квітня 2016 року в ході особистого обшуку ОСОБА_5 майно та грошові кошти, а саме: грошові купюри номіналом 500 грн. - 40 шт., а всього на суму 20 000 грн., грошові купюри номіналом 200 грн. 116 шт., всього на суму 23 200 грн., грошові кошти номіналом 100 грн. 107 шт., всього на суму 10 700 грн., а всього на загальну суму 53 900 грн.; мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ НОМЕР_1 ; грошові купюри номіналом 500 російських рублів 4 шт., на суму 2000 російських рублів, грошові купюри номіналом 50 російських рублів 6 шт. на суму 300 російських рублів, грошові купюри номіналом 100 російських рублів 13 шт. на суму 1300 російських рублів, а всього на суму 3600 російських рублів., - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/1446/2016 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_8 Доповідач: ОСОБА_1