Справа № 521/1446/16-к
Пр-ня по справі № 1кп/521/378/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хакулабад, Наринського району, Намаганської області Узбекської СРСР (нині Р. Узбекістан), громадянина України, що має середню освіту, до військової служби офіційно не працюючого, неофіційно працюючого робочим на пилорамі за місцем мешкання, військовослужбовця, солдата радіотелефоніста радіостанції Р-134М 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 /знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, спільно проживаючого з ОСОБА_5 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем, призваним у зв`язку з мобілізацією та проходячи військову службу на посаді радіотелефоніста радіостанції НОМЕР_2 го стрілецького взводу 2-го стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , з метою тимчасово ухилитися від військової служби, 08.08.2015 року в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу з відпустки, без поважних причин до розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 та незаконно знаходився поза межами розташування зазначеної військової частини до 05.10.2015 року включно, проводячи час на власний розсуд за місцем мешкання: АДРЕСА_2 .

15.01.2016 року о 12 годині 00 хвилин військовослужбовець солдат ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової прокуратури Одеського гарнізону із зізнанням.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині визнав в повному обсязі і в судовому засіданні підтвердив обставини за якими його обвинувачують. З показів обвинуваченого вбачається, що він дійсно проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Під час проходження служби, отримав право на відпустку, яка йому була надана з 27.07.2015 року по 08.08.2015 року. Після закінчення відпустки в зв`язку з матеріальними проблемами не з`явився на службу. Не знаходився на службі приблизно на протязі п`яти місяців. Грошових коштів добратись до частини у нього не було. Тому він з`явився до місцевого відділку міліції, співробітники якого відвезли його до військової прокуратури Одеського гарнізону. В теперішній час, обвинувачений у вчиненому розкаюється, та просить суд суворо його не наказувати.

Окрім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині повністю доказана і підтверджується зібраними по провадженню в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України, за кваліфікуючими ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем.

Згідно службової характеристики, солдат ОСОБА_4 за час проходження служби зарекомендував себе посередньо, середньо підготовлений, але працездатний військовослужбовець. Програму бойової та гуманітарної підготовки засвоїв на загальну оцінку задовільно. Не працює над підвищенням свого професійного рівня. Матеріальну частину стрілецької зброї знає та володіє нею. За характером спокійний, врівноважений. В стройовому відношенні не підготовлений, однак дотримується охайного зовнішнього вигляду.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, визнання своє вини, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше.

Обставин які обтяжують покарання, судом під час судового розгляду не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень. Відомості про поведінку обвинуваченого до скоєння злочину, його зв`язках та способі життя, дають можливість суду призначити покарання достатнє та необхідне для винної особи.

Даючи оцінку особистості обвинуваченого, суд виходить з того, що ОСОБА_4 є особою не суспільно небезпечною. Раніше не судимий. Відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду прокурором не надано. Отримав загальну середню освіту. До призову, постійно працював на пилорамі за місцем мешкання в селі. Спільно проживає з співмешканкою. Хоча проходить військову службу за мобілізацією, однак на призов прийшов одразу після відповідного сповіщення. Тільки в зв`язку з обставинами які відбулись у його сім`ї, в зв`язку з тяжким матеріальним становищем, він вимушений був залишитись вдома. Наміру ухилятись від військової служби не має.

Суд вважає, що особистість обвинуваченого не свідчить про його нахили до системного скоєння правопорушень. Бідність, фактична відсутність засобів до існування, а також малоосвіченість і нерозуміння наслідків порушення статутних правил військової служби, на думку суду привели обвинуваченого до скоєння вказаного злочину. Разом з тим, суд вважає, що поважних причин не з`явлення до військової частини не було, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 був відсутній на протязі достатньо тривалого часу, більше п`яти місяців. Не повідомлення військової частини елементарними засобами зв`язку, про неможливість з`явитись у встановлені строки у військову частину, на думку суду свідчить про свідомі дії обвинуваченого, направлені на порушення вимог Законів в частині проходження військової служби.

Таким чином, злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на встановлений порядок проходження військової служби, який зобов`язує військовослужбовців, постійно перебувати в розташуванні військової частини чи місця служби. Однак мета покарання це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Достатньо молодий вік обвинуваченого, його спосіб життя до військової служби, бажання служити в Українській армії в умовах особливого періоду, його щира поведінка під час досудового розслідування та судового розгляду, ті обставини, що останній добровільно з`явився до військової прокуратури, на думку суду свідчать про можливість застосування до обвинуваченого покарання у межах санкції статті пов`язаного з позбавленням волі, однак відповідно до ст. 75 КК України, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що його виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі.

Застосування більш суворого покарання на думку суду не буде відповідати тяжкості скоєного, обставинам злочину, особі обвинуваченого, а також меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України,

СУД, -
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, поклавши на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 2, 3 ст. 76 КК України:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з моменту оголошення вироку суду.

До набрання вироком суду законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судове рішення суду перш ої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: /підпис/
Копія вироку вірна.
Суддя: ОСОБА_1
Секретар: