Номер провадження: 11-кп/785/348/16
Номер справи місцевого суду: 500/3550/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого неодноразово, останній раз 13.12.2012 р. за ст. 186 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

засуджено за ч. 1 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі, за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі, за ст. 186 ч. 3 КК України до 6 років позбавлення волі, за ст. 187 ч. 3 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, за ст. 119 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі, за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі, відповідно до ст.ст. 70, 72 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією майна, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 16 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого неодноразово, останній раз 22.10.2013 р. за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

засуджено за ч. 1 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі, за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, за ст. 186 ч. 3 КК України до 5 років позбавлення волі, за ст. 187 ч. 3 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, за ст. 119 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі, за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі, відповідно до ст.ст. 70, 72 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців з конфіскацією майна, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

встановила:
ОСОБА_7 і ОСОБА_8 засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

16 лютого 2014 року, приблизно о 16 год., обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливих мотивів, повторно, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, спільно та за попередньою змовою з особою, відносно якого вирок набрав законної сили, проникли на територію домоволодіння по АДРЕСА_1 , проникли до підсобного приміщення та будинку, звідки таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 2252 грн.
08 березня 2014 року, приблизно о 24 год., обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливих мотивів, потворно, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, спільно та за попередньою змовою, проникли до будинку по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 1550 грн.
13 березня 2014 року, приблизно о 20 год. 30 хв., обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 умисно, з корисливих мотивів, потворно, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, спільно та за попередньою змовою проникли у будинок по АДРЕСА_4 та із застосуванням насильства до потерпілого ОСОБА_13 , яке виразилося у поштовху останнього та погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито викрали гроші в сумі 5 грн.
13 березня 2014 року, приблизно о 21 год. 30 хв., обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливих мотивів, потворно, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, спільно та за попередньою змовою, проникли до будинку по АДРЕСА_5 та з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_14 , почали обшукувати будинок, в результаті чого відкрито викрали майно потерпілого на загальну суму 311 грн.
14 березня 2014 року, приблизно о 23 год., обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою незаконного проникнення до житла, таємно, у порушення вимог ст.30 Конституції України, яка регламентує недоторканність житла, проти волі законного власника, незаконно проникли до будинку по АДРЕСА_5 , який належить потерпілому ОСОБА_14 , чим порушили недоторканність житла останнього.
17 березня 2014 року, приблизно о 21 год. 30 хв., обвинувачені ОСОБА_7 умисно, з корисливих мотивів, повторно, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна проник до приміщення флігеля, розташованого на території домоволодіння по АДРЕСА_1 та з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_15 , відкрито заволодів майном останньої на загальну суму 180 грн.
18 березня 2014 року, приблизно о 08 год., обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за попередньою змовою, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку по АДРЕСА_1 , в ході раптової сварки під час розпивання спиртних напоїв на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_16 умисно, з метою спричинення йому тілесних ушкоджень почали наносити йому множинні удари руками та ногами в різні частини тіла, чим завдали йому легких тілесних ушкоджень. Від нанесених ударів, отриманих тілесних ушкоджень та сильного алкогольного сп`яніння потерпілий ОСОБА_16 впав на землю та втратив свідомість. Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вирішили, що ОСОБА_17 помер, не перевірили наявність у нього ознак життя, діючи необережно, з метою приховання трупу останнього скинули його тіло в яму та засипали його ґрунтом, в результаті даних дій смерть ОСОБА_16 наступила від закриття просвіту дихальних шляхів сипучою речовиною (ґрунтом) з розвитком механічної обтураційної асфіксії.
18 березня 2014 року, приблизно о 16 год., обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за попередньою змовою, будучи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_14 з мотивів помсти на ґрунті особистих неприязних відносин, приїхали до будинку потерпілого по АДРЕСА_5 . Обвинувачений ОСОБА_8 наніс цеглиною один удар по голові ОСОБА_14 , від чого потерпілий впав, після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 почали разом наносити йому множинні удари ногами в область голови, грудної клітини, тулуба та інших частин життєво важливих органів, в результаті чого заподіяли потерпілому ОСОБА_14 наступні тілесні ушкодження: внутрішньочерепна травма: набряк головного мозку, субарахноїдальний крововилив, крововилив у м`які тканини голови, забита рана в центрі тім`яної області; закрита травма грудної клітини: переломи лівих 2-12 ребер, правих 2-12 ребер, які розташовані між задньою пахвою та середньо-ключичною лінією; крововиливи у міжреберні м`язи; розриви пристіночної плеври; розриви легенів; двосторонній гемоторакс, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 4/142-214 від 21 квітня 2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя. Дані ушкодження розглядаються як єдиний комплекс ушкоджень, які є складовим частинами сочетаної травми голови, грудної клітини та живота, що ускладнилася травматичним шоком, від яких потерпілий ОСОБА_14 помер на місці.
19 березня 2014 року, приблизно о 02 год., обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливих мотивів, повторно, маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, спільно та за попередньою змовою із застосуванням фізичного насильства до потерпілого ОСОБА_18 , яке виразилось у поштовху останнього, проникли до квартири АДРЕСА_6 та з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, які виразилися в погрозі заподіяння йому тілесних ушкоджень, заволоділи його майном на загальну суму 1910 грн. 39 коп.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень та призначити покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 186 КК України 7 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 162 КК України 2 роки обмеження волі, за ст. 187 ч. 3 КК України 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 119 КК України 5 років позбавлення волі, за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 70 КК України призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, відповідно до ст. 71 КК України остаточно призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 186 КК України 7 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 162 КК України 2 роки обмеження волі, за ст. 187 ч. 3 КК України 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 119 КК України 5 років позбавлення волі, за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 70 КК України призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, відповідно до ст. 71 КК України остаточно призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказує, що судом при призначені покарання обвинуваченим не враховано те, що звільнившись з місць позбавлення волі, маючи не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, обвинувачені продовжили свою злочинну діяльність і в період іспитового строку скоїли ряд тяжких та особливо тяжких злочинів, що вказує на те, що останні на шлях виправлення не стали, належних висновків не зробили та активно продовжили займатися злочинною діяльністю.

В апеляційний скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати частково та закрити провадження за ст. 115 ч. 2 КК України, так як його вина в даному правопорушенні не доведена.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок щодо ОСОБА_8 скасувати та постановити новий, яким визнати його винним у скоєні правопорушення по ч. 1 ст. 185 КК України по епізоду крадіжки 08.03.2014 р. у ОСОБА_12 , перекваліфікувавши його дії з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України, в іншій частині виправдати. Вказує, що висновки суду викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому розгляді. При наявності суперечливих доказів, в судовому рішенні не зазначено перевагу одних і не прийняття інших. Показання потерпілих за іншими епізодами вимагає критичного ставлення до них, так як при подіях всі вони перебували в стані сп`яніння і їхні свідчення суперечливі. Крім того, висновок експерта про наявність й приналежність крові на речах обвинувачених носить ймовірний характер за родовою ознакою про приналежність як самим підсудним, так потерпілому ОСОБА_19 і якомусь ОСОБА_20 . Також вказує, що висновок судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 , є неприпустимим, оскільки ОСОБА_8 в 1999р., 2001р., 2003 р. переніс ЗЧМТ, в 2004р обстежувався, діагноз - розумова відсталість з поведінковими розладами, дебіл.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити і виправдати його за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Вказує, що судом в якості доказів вини ОСОБА_7 були наведені посилання на протоколи, висновки експертиз та перелік речових доказів, але не встановлено конкретно, які саме докази підтверджують його вину і ОСОБА_8 , чим унеможливлює розуміння обґрунтування судом кваліфікації інкримінованого ОСОБА_7 діяння та підтвердження конкретними доказами. Крім того, вказує, що суд не дав оцінку запереченням захисту щодо недопустимості та неналежності доказів та не мотивував чому докази є належними та не береться до уваги заперечення сторони захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинувачених, захисників, які підтримали свої апеляції, перевіривши матеріали кримінальної справи, доводи апеляційних скарг, колегія судів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Винуватість ОСОБА_21 і ОСОБА_22 в скоєнні злочинів за обставин вказаних у вироку підтверджується доказами, ретельно дослідженими судом першої інстанції.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що не доведена винуватість ОСОБА_22 у викрадення майна у потерпілих: ОСОБА_12 по епізоду від 08.03.2014р., ОСОБА_13 від 08.03.2014р., ОСОБА_14 від 13.03.2014р., ОСОБА_23 від 17.03.2014р., ОСОБА_18 від 19.03.2014р. спростовуються показаннями останніх, показаннями свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , заявами потерпілих про викрадення у них майна, протоколами огляду місць подій, висновками експертиз та іншими доказами.

Крім того, допитані в судовому засідання першої інстанції ОСОБА_21 і ОСОБА_22 частково визнали свою вину в скоєнні крадіжок та грабіжу по вказаним епізодам.

В апеляційній скарзі і в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_21 повністю визнав свою вину в скоєні вказаних злочинів спільно з ОСОБА_22 , а також факт крадіжки у потерпілого ОСОБА_11 . Його захисник в апеляційній скарзі також не оспорює цей факт.

Також доведена доказами винуватість обвинувачених в скоєні злочинів, передбачених ст.ст. 119 ч.1, 162 ч.1 КК України, які не оспорюються сторонами.

Крім того, спростовуються доводи захисту і обвинувачених про те. що останні не скоювали вбивства ОСОБА_19 наступним.

Так, допитаний в судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_21 показав, що ОСОБА_22 кинувся на ОСОБА_19 з цеглою. Він ( ОСОБА_21 ) їх зупинив та пішов на лиман. Потім ОСОБА_22 прийшов до нього і сказав, що він побив ОСОБА_19 .

В апеляційній скарзі і в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_21 підтвердив свої показання і, крім того, додав, що коли він вийшов з води, до нього підійшов ОСОБА_22 і сказав, що він вбив ОСОБА_19 і що потрібно скоріше звідси їхати. Він ( ОСОБА_21 ) подзвонив матері ОСОБА_22 і сказав, що її син вбив ОСОБА_19 . Вона попросила у нього адресу. Після цього мати ОСОБА_22 і вітчим приїхали на місце злочину і виявили труп. Також ОСОБА_21 зазначив, що коли він розбороняв ОСОБА_22 і ОСОБА_19 , він забрудив свої речі кров*ю ОСОБА_19 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_21 про те, що про вбивство ОСОБА_19 він повідомив матір потерпілого підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_30 і ОСОБА_31 .

Так, свідок ОСОБА_32 показав, що по просьбі ОСОБА_33 - вітчима ОСОБА_19 він відвіз останнього і його дружину в с. Сафяни, де в будинку лежав чоловік. Від ОСОБА_34 він дізнався, що чоловік мертвий.

Свідок ОСОБА_35 підтвердив показання ОСОБА_32 .

Допитаний в судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_22 показав, що ОСОБА_19 вони били вдвох з ОСОБА_21 .

Крім того, винуватість обвинувачених у вбивстві ОСОБА_19 підтверджується протоколами огляду місць події, протоколом огляду предметів, висновками експертиз.

Відповідно до висновку експерта 4/142-2014 від 21 квітня 2014 р. при обстеженні трупа ОСОБА_14 виявлена сочетана травма голови, грудної клітини та живота: внутрішньочерепна травма: набряк головного мозку, субарахноїдальний крововилив, крововилив у м`які тканини голови, забита рана в центрі тім`яної області; закрита травма грудної клітини: переломи лівих 2-12 ребер, правих 2-12 ребер, які розташовані між задньою пахвою та середньо-ключичною лінією; крововиливи у міжреберні м`язи; розриви пристіночної плеври; розриви легенів; двосторонній гемоторакс, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя. Смерть ОСОБА_14 настала в результаті сочетаної травми голови, грудної клітини, ушкоджень внутрішній органів грудної клітини та живота, що ускладнилися травматичним шоком.
Згідно висновків експерта № 252 від 21 березня 2014 року і № 255 від 08 травня 2014 р. на куртці ОСОБА_8 виявлена кров людини та не можна виключити домішки крові іншої людини - носія антигена А, в тому числі потерпілого ОСОБА_16 , або потерпілого ОСОБА_14 (т.2 а.с.233-235); на футболці, джинсових брюках ОСОБА_36 виявлена кров людини, що не виключає походження крові від самого ОСОБА_37 при наявності у нього пошкоджень з зовнішнім крововиливом на момент події, а також від потерпілого ОСОБА_16 , або від потерпілого ОСОБА_14 (т.3 а.с.8-11).
Відповідно до актів судово-психіатричних експертиз ОСОБА_7 і ОСОБА_8 яким-небудь хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждали та не страждає та в момент вчинення кримінального діяння ОСОБА_7 ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У зв`язку з викладеним суд першої інстанції визнає їх осудними та такими, що підлягають кримінальній відповідальності.
Суд першої інстанції критично віднісся до показаннь обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що умисне вбивство потерпілого ОСОБА_19 скоїв тільки ОСОБА_8 , так як вони суперечать вищезазначеним доказам та не відповідають дійсності. Із кримінального провадження вбачається, що 18 березня 2014 року обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 цілий день знаходилися разом, зранку скоїли необережне вбивство ОСОБА_38 , закопавши його в яму. Про те, що вони були разом свідчать показання свідка ОСОБА_39 . В той же день у другій половині дня вчинили умисне вбивство потерпілого ОСОБА_14 .
Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи захисту про те, що огляд місць події, вилучення речових доказів, огляд цих речей, а також експертизи проведені з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, оскільки їх необґрунтованість належним чином викладена у вироку суду.
Колегія суддів також вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 та з стягнення витрат на залучення експерта вирішено судом відповідно до вимог закону, а тому доводи захисту в цій частині також являються необґрунтованими.
Також не встановлено істотних порушень при проведенні судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_22 , про це зазначає в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 .
Дії обвинувачених ОСОБА_21 і ОСОБА_22 правильно кваліфіковано за ст.ст.162 ч.1, 185 ч.3, 186 ч.3, 187 ч.3, 119 ч.1, п.12 ч.2 ст.115КК України.
Міра покарання їм призначена відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості скоєних злочинів, особи винних, обставин, що обтяжують покарання, а тому доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченим покарання колегія судів не може прийняти до уваги.
За таких обставин вирок є законним і обґрунтованим. Колегія суддів не вбачає підстав для його скасування чи змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405. 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційні скарги прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 - без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 і ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду справи з 20.03.2014р. (дата фактичного затримання) по 01.03.2016р. (дата набрання вироком законної сили) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4