Ухвала
15 квітня 2016 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю прокурорів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

потерпілих - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

його захисника - адвоката - ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

з участю секретаря - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 379, п.п.6,11,12,13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 342 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 377, п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, -

Встановив:

В провадженні Кобеляцького районного суду Полтавської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, ч.3 ст. 27, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України та інших.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 лютого 2016 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у виді взяття під варту до 15 квітня 2016 року.

В судовому засіданні головуючим поставлено питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , так як строк тримання під вартою закінчується.

Прокурор ОСОБА_2 вважав необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки на даний час ризики, які були підставою при обранні запобіжного заходу не відпали, а більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти цим ризикам.

Представник потерпілої ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , підтримав думку прокурора щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , а також вказав, що ризики, які були підставою для обрання такої міри запобіжного заходу існують.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали думку прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, адвокат ОСОБА_8 прохали не продовжувати обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дійшов до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу та щодо можливості його зміни на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії»).

Так, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»), а оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у організації умисного заподіяння судді тілесних ушкоджень у зв`язку з діяльністю останнього, пов`язаного із здійсненням правосуддя вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також в організації умисного вбивства, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, мера міста Кременчука Полтавської області, що є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, об`єктом якого є життя людини, а в даному випадку життя публічних людей, а тому суд вважає, що існує певний суспільний інтерес до даної справи, який з часом не зникає ( на вказане зокрема вказує наявність на кожному судовому засіданні засобів масової інформації), а тому звільнення обвинуваченого може потягти хвилювання громадськості, тобто порушити публічний порядок.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді тримання під вартою на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Суворість покарання за кримінальними правопорушеннями, за якими обвинувачується ОСОБА_7 не є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час.

Вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду.

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання (на існування таких ризиків вказує зокрема те, що обвинувачений є колишнім працівником правоохоронних органів, володіє знаннями і навичками оперативної роботи, а тому може використовувати їх, щоб перешкоджати судовому розгляду та змінити місце проживання), з огляду на його матеріальні можливості та існуючу ситуацію в Україні, оскільки на даний час в зв`язку із проведенням в Україні антитерористичної операції та наявності непідконтрольних Україні територій, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення ( ризик переховування).

Крім цього, суд враховує, що на даний час по справі проведено допит не всіх свідків, вирішені питання про виклик для допиту експертів, а тому ризик можливості впливу на таких осіб також існує.

Враховуючи вище викладене, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, та вважає за необхідне продовжити останньому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, який зважаючи на категорію складності справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, адже на даний час проведено допит лише частини свідків, та проводиться дослідження письмових доказів по справі, а інші докази не досліджені, судом вживаються всі необхідні дії для розгляду справи в розумні строки, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 строком на два місяці.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 197, ч. 3 ст. 331 , ч. 3 ст. 383 КПК України, суд -

Постановив:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, тобто до 15 червня 2016 року (включно) щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає .

Суддя: