Іллінецький районний суд Вінницької області
П О С Т А Н О В А

І М 'Я М У К Р А Ї Н И

18 січня 2013 року Іллінецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Дєдова М.С.

при секретарі Тетерук Т.В.

за участю прокурора Струся О.Ю.

захисника адвокат ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іллінці при розгляді кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_2 в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України постанову старшого слідчого Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця колгоспу ім. Леніна, Свердловського р-ну, Джамбульської обл, Казахстану, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, вдівця, непрацюючого, інваліда 2 групи, в силу ст.89 КК України не судимого, -

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2010 року близько 22 год. 20хв. ОСОБА_2, перебуваючи в звязку із стаціонарним лікуванням в палаті № 1 травматологічного відділення Іллінецької ЦРЛ, що розташована в м. Іллінці Вінницької області, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, який супроводжувався особливою зухвалістю, тримаючи в руках кухонний ніж, підійшов до медичної сестри даного відділення ОСОБА_3, яка в палаті надавала медичну допомогу інших хворим, безпричинно, із хуліганських спонукань, умисно наніс її удар ножем в область тулуба, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани по задній поверхні грудної клітки справа в проекції 5 міжреберя в проекції по задньо-підпахвинній лінії, які згідно висновку експерта № 310 від 22.11.2010 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя.

Винуватість ОСОБА_2 в скоєнні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України підтверджується такими доказами:

- показами обвинуваченого ОСОБА_2 про те, він дійсно спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження ножем;

- показами потерпілої ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 дійсно спричинив їй-Гринчук Т.П. тілесні ушкодження ножем;

- карткою первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону до Іллінецького РВ УМВС, про те, що 3.11.2010 року в Іллінецькому РТМО в травматологічному відділенні пацієнт відділення ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження медичній сестрі даного відділення ОСОБА_3 (а.с. 3);

- заявою ОСОБА_3, про те, що вона просить прийняти міри до хворого травматологічного відділення ОСОБА_4, який 03.11.2010 року заподіяв їй ножове поранення в область правої половини грудної клітки (а.с. 4);

- протоколом огляду місця події, відповідно до якого в приміщенні палати №1, травматологічного відділення, що в Іллінецькому РТМО., на підлозі виявлено плями бурого кольору схожі на кров,а також вилучено кухонний ніж (а.с. 5);

- висновком судово-медичного обстеження № 301 від 8.11.10 року Немирівського міжрайонного відділення Вінницького обласного бюро СМЕ, згідно якого, у ОСОБА_3 мало місце тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани по задній поверхні грудної клітки справа в проекції 5 міжреберя в проекції по задньо-підпахвинній лінії, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, яке спричинило короткочасний розлад здоровя (а.с. 12-13);

- висновком судово-медичного експерта № 310 від 22.11.2010 року Немирівського міжрайонного відділення Вінницького обласного бюро СМЕ, згідно якого у ОСОБА_3 мало місце тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани по задній поверхні грудної клітки справа в проекції 5 міжреберя в проекції по задньо-підпахвинній лінії, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, яке спричинило короткочасний розлад здоровя (а.с. 38-39).

Своїми діями ОСОБА_2 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, за кваліфікуючою ознакою, якщо воно вчинене із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Прокурор в судовому засіданні просить застосувтиі до ОСОБА_2 примусові заходи медичного характеру.

Захисник та обвинувачений заперечують проти застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_2 і вважають, що кримінальна справа про обвинувачення останнього підлягає закриттю на підставі ст. 421 КПК України (в редакції 1960 р.).

Суд, розглянувши матеріали кримінальної справи, дослідивши представлені докази, заслухавши думки учасників судового розгляду приходть до слідуючого висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст. 420 КПК України (в редакції 1960 р.) суд вирішує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, з приводу якого порушена справа;

2) чи вчинено це діяння особою, щодо якої розглядається справа;

3) чи вчинила особа зазначене діяння в стані неосудності або обмеженої осудності, чи захворіла вона після вчинення злочину на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

4) чи слід застосувати до цієї особи заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

Відповідно до ст. 421 КПК України (в редакції 1960 р.) коли буде встановлено, що дана особа вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності або обмеженої осудності або після вчинення злочину захворіла на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання, суд, коли визнає за потрібне, виносить ухвалу, а суддя - постанову про застосування до цієї особи примусових заходів медичного характеру, з зазначенням яких саме. Коли суд визнає непотрібним застосовувати примусові заходи медичного характеру, справу належить закрити, про що виноситься ухвала (постанова). Якщо неосудність або обмежена осудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння або на час розгляду справи не встановлена, суд виносить ухвалу, а суддя постанову про направлення справи для досудового розслідування в загальному порядку. Якщо вчинення суспільно небезпечного діяння особою, щодо якої розглядається справа, не буде доведене, суд своєю ухвалою, а суддя постановою закриває справу.

Відповідно до висновків експертів, викладених в акті стаціонарної судово-психолого-психіатричної експертизи № 65 від 30.05.2011 року (а.с.а.с.96-101):

1. В період вчинення злочину ОСОБА_4 на хронічне душевне захворювання не страждав, перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності у вигляді алкогольного делірію.

2. В період вчинення злочину ОСОБА_4 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

3. В період вчинення злочину ОСОБА_4 не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

4. В теперішній час ОСОБА_4 на хронічне душевне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності.

5. У ОСОБА_4 виявлено розлади психіки та поведінки, обумовлені вживанням алкоголю.

6. В теперішній час ОСОБА_4 може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

7. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 не потребує. Потребує лікування від хронічного алкоголізму.

8. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_4 не стоять у причинному звязку із характером його протиправних дій.

9. ОСОБА_4 притаманні такі індивідуально-психологічні особливості: дратівливість, зниження рівня особистості та звуження інтересів по алкогольному типу, егоцентризм, низький моральний контроль. В системі направленості особи ОСОБА_4 домінують алкогольні інтереси та мотиви, потреба в соціальних контактах, в яких культивується випивка, визначається вузькість інтересів на прагнень.

10. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_4 не вплинули на його поведінку під час вчинення протиправних дій.

11. Індивідуально-рольовий статус ОСОБА_4 - ведений.

12.14. Враховуючи те, що ОСОБА_4 під час вчинення злочину перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, який супроводжувався розладами свідомості, він не міг правильно сприймати важливі для справи обставини: хронологію, спосіб, інші обставини вчинення злочину, що суттєво вплинуло на характер його показань у справі. Переживання експертного в даному психопатологічному стані визначали його поведінку в період вчинення інкримінованого йому діяння.

13. ОСОБА_4 в період вчинення злочину в стані фізіологічного афекту не перебував.

Оскільки відповідно до висновків акту стаціонарної судово-психолого-психіатричної експертизи № 65 від 30.05.2011 року ОСОБА_4 в період вчинення злочину не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, так як він перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності у вигляді алкогольного делірію, тобто був неосудним, а в теперішній час ОСОБА_4 на хронічне душевне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, може усвідомлювати свої дії та керувати ними та застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, то на підставі ст.ст. 19, 92-94 КК України, ст. 420, ч.1 ст.421 КПК України (в редакції 1960 р.) суд визнає непотрібним застосовувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру, а кримінальну справу про його обвинувачення за ч.4 ст. 296 КК України необхідно закрити на підставі ч.1 ст.421 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст. 420, 421 КПК України суд -

П О С Т А Н О В:

Визнати непотрібним застосовання примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_2.

Закрити кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України на підставі ч.1 ст.421 КПК України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_2 у виді підписки про невиїзд скасувати.

Речовий доказ, - кухонний ніж, - знищити.

Постанова може бути оскаржена протягом пятнадцяти діб до апеляційного суду Вінницької області через Іллінецький районний суд.

Головуючий: :