АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/514/16-к Номер провадження 11-кп/786/807/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія-ч.3ст.187 ОТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 і прокурора у кримінальному провадженні начальника Семенівського відділу Лубенської місцевої прокуратури на вирок Комсомольського міського суду від 25 липня 2016 року ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Романіни, Славуцького району, Хмельницької області, українця, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, неодруженого, проживаючого АДРЕСА_1 , згідно ст.89 КК України не судимого,-

за ч.3 ст.187 КК України на 8 років позбавлення волі.

Задоволено цивільний позов та стягнуто із ОСОБА_7 - 40 000 грн. завданої моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 та судові витрати у сумі 351 грн.84 коп. на користь держави.

Вирішено питання із речовими доказами.

В апеляції засуджений ОСОБА_7 вказує, що органи слідства та суд першої інстанції неправильно кваліфікували його дії за ч.3 ст.187 КК України, оскільки він, не оспорюючи факт заволодіння майном потерпілого, не застосовував до нього насильство небезпечне для його життя та здоров`я, не мав наміру його позбавляти життя чи спричинити більш тяжкі тілесні ушкодження, ніж легкі. Про такі доводи неправильного вироку суду зазначається і в апеляції захисника ОСОБА_8 , який вважає висновки суду про вчинення його підзахисним правопорушення передбаченого ч.3 ст.187 КК України такими, що не відповідають фактичним даним, відсутні докази такої вини. Просять змінити вирок суду і перекваліфікувати дії винного на ч.3 ст.186 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України, зменшити розмір відшкодування завданої моральної шкоди до 5 000 грн. без дослідження доказів у даному провадженні.

В апеляції процесуальний прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини справи, доведеність вини, кваліфікацію дій, просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким призначити винному більш суворе покарання за вчинене у виді 10 років позбавлення волі, оскільки на його думку суд першої інстанції не врахував належним чином тяжкість вчиненого діяння, особу винного, стан його сп`яніння .

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

Як встановив суд, 3.05.2016 о 17 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно з метою незаконного заволодіння чужим майном, прибув до господарства ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , де заздалегідь, приготувавши клейку стрічку (скоч), зненацька напав на потерпілого , звалив його та зв`язав.

У подальшому ОСОБА_7 заштовхав потерпілого до середини будинку та почав вимагати від останнього гроші та інше цінне майно, а коли ОСОБА_9 відмовив йому у цьому, ОСОБА_7 у одній із кімнат помешкання виявив грошові кошти у сумі 327 гривень, планшет «Samsung Tab З ST - 211», вартістю 2695 грн., ноутбук «Samsung R20 plus», вартістю 2500 грн., фотоапарат «Samsung S 760», вартістю 700 грн., мобільний телефон «DONOD», вартістю 400 грн., mp3 плеер «Samsung YV 150», вартістю 250 грн., електрошокер «ТУРЕ 669» та ювілейні значки, ордена та медалі, що не становлять матеріальної цінності, які склав до свого рюкзака та незаконно заволодів.

Далі ОСОБА_7 став погрожувати потерпілому заподіюванням тілесних ушкоджень у виді перелому ніг та хребта, у разі відмови останнього віддати інше цінне майно. З цією метою ОСОБА_7 завдав декілька ударів кулаками в голову ОСОБА_9 і, погрожуючи вбивством, не знайшовши іншого майна, покинув будинок із вищезазначеними речами, спричинивши шкоду на загальну суму 6 872 гривні.

Такими діями потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку експерта, було спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді поверхневих ран на лівому передпліччі, припухлість м`яких тканин в лівій потиличній області та садно по задній поверхні лівого ліктьового суглобу.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про необхідність перекваліфікації дій засудженого на менш тяжкий злочин та призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України і зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, виступ прокурора про необхідність відхилення усіх апеляцій у тому числі і процесуального прокурора, а вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що підстав для їх задоволення відсутні з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог. Перевіряючи вказаний вирок суду, колегія суддів вважає, що він ухвалений у відповідності до вимог ст.370 КПК України і є законним, обґрунтованим та мотивованим, ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням достатніх мотивів і підстав для його ухвалення.

Доводи захисника та засудженого, щодо неправильності висновків суду першої інстанції про вчинення розбою, спростовуються належно дослідженими у суді доказами.

Зокрема сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує того факту, що він з метою заволодіння чужим майном незаконно проник до будинку потерпілого та заволодів указаним вище майном. При цьому він зв`язав руки потерпілого, а коли останній вивільнив руки та став чинити опір він застосував фізичне насильство до потерпілого, стверджує, що не погрожував вбивством та спричиненням більш тяжких тілесних ушкоджень.

Такі твердження засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про відсутність розбійного нападу на потерпілого з метою заволодіння майном з проникненням у житло, спростовується показаннями самого потерпілого ОСОБА_9 , який підтвердив, що до його помешкання прибув обвинувачений і, застосовуючи насильство за допомогою скотча зв`язав йому руки за спиною, таким чином позбавивши можливість опору та заволодів його вказаним майном. Не задовільнившись кількістю викраденого майна, з метою відшукання додаткових цінних речей ОСОБА_7 став погрожувати поламати йому хребет та ноги і продовжив наносити йому удари кулаками по голові, після чого зник.

Згідно із висновком експерта від І0.05.2016 р. ушкодження у вигляді поверхневих ран на лівому передпліччі потерпілого утворилися від дії предметів із загостреними краями. Припухлість м`яких тканин в лівій потиличній області та садно по задній поверхні лівого ліктьового суглобу утворилися від дії тупих предметів або при ударі об такі, вірогідніше за все, при падінні потерпілого з висоти власного зросту і відносяться у цілому до легких тілесних ушкоджень.

Під час затримання у ОСОБА_7 було вилучено окрім речей та грошових коштів, викрадених у помешканні потерпілого і моток клейкої стрічки (скотч), що свідчить про підготовку обвинуваченого до нападу на потерпілого.

Доводи захисника та засудженого про неправильну кваліфікацію його дій, перевірялися у суді першої інстанції і суд на думку колегії суддів правильно їх відкинув, оскільки наявні докази вини обвинуваченого свідчать про вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном та погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Правильно суд відхилив і твердження захисника щодо недопустимості заяви потерпілого, як на доказ, через відсутність часу складання такої заяви, оскільки це аж ніяк не спростовує показання потерпілого про механізм спричинення йому саме таких тілесних ушкоджень обвинуваченим та заволодіння майном. Показання потерпілого у відповідності до ст.23 КПК України правильно безпосередньо досліджено у суді першої інстанції і є стабільними і об`єктивно підтверджуються іншими доказами у справі, як то даними викладеним у протоколі прийняття заяви про вчинений злочин та протоколі слідчого експерименту за його участі, а тому такі докази на думку колегії суддів є належними та допустимими.

Щодо необхідності перекваліфікації дій винного на ч.3 ст.186 КК України, то такі доводи не ґрунтуються на законі. Так, згідно із роз`ясненням, що міститься у п.12 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009р. №10, сама погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі - насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я.

Щодо реальності погроз застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, (погроза убити або заподіяти тяжке тілесне ушкодження) свідчить зокрема поведінка обвинуваченого, який підготувався до нападу і придбав скотч для зв`язування, незаконне проникнення у житло; зв`язування потерпілого; нанесення тілесних ушкоджень, угроза негайно убити, якщо потерпілий не вкаже місце знаходження грошей.

Твердження захисника та засудженого в апеляції, що потерпілий не сприймав реальності погроз застосування насильства, небезпечного для його життя і здоров`я, оскільки вчиняв опір обвинуваченому, зокрема жбурляв в останнього пательню, намагався вдарити його сапкою, а потім і лопатою, але суд першої інстанції правильно не погодившись із ними та спростував такі доводи з посиланням на те, що потерпілий є інвалідом І групи, має обмежені можливості для пересування, знаходження обох у обмеженому пространстві (будинку) звідки обвинувачений не випускав потерпілого, і намагання останнім чинити опір не може свідчити про відсутність погрози вбивством, оскільки, крім цього, нападник повторно повалив потерпілого на підлогу у будинку і застосував насильство, тим сам подавивши опір власника будинку, що свідчить про серйозність протиправних намірів обвинуваченого.

Щодо твердження обвинуваченого та його захисника, про те що умисел в обвинуваченого на викрадення чужого майна виник під час знаходження останнього в середині будинку потерпілого, то колегія суддів їх не приймає , оскільки обвинувачений проник до будинку без відповідного дозволу з метою заволодіння чужим майном.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації вчиненого кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч.З ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаного із проникненням до житла.

Обставини, що пом`якшують йому покарання не було встановлено. Обтяжуючою обставиною покарання правильно визнано, що ОСОБА_7 , перебував у стані алкогольного сп`яніння. Доводи захисту та засудженого, що він не перебував у стані сп`яніння під час вчинення незаконних дій спростовано. Згідно медичного висновку №183 щодо огляду на стан сп`яніння ОСОБА_7 (а.с.153) той безпосередньо після вчиненого знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Посилання процесуального прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок його м`якості, слід визнати безпідставними з наступних мотивів. Призначаючи саме таке покарання обвинуваченому, суд першої інстанції у відповідності до ст. 50,65 КК України правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо-тяжким, особу винного, який злісно не бажає стати на шлях виправлення та вчинив корисливий злочин із застосуванням фізичного насильства, перебування особи у стані сп`яніння, враховано думку потерпілого про необхідність саме такого покарання, а тому воно є необхідним і достатнім для виправлення особи.

Правильно вирішено і питання відшкодування завданої моральної шкоди і доводи захисту та обвинуваченого, що такий розмір є занадто високий є необґрунтовані.

На підставі викладеного, керуючись ст..405,407 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисникав адвоката ОСОБА_8 і прокурора у кримінальному провадженні начальника Семенівського відділу Лубенської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду від 25 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України - без зміни.

Ухвала суду може бути оскаржено протягом 3 місяців у касаційному порядку усіма учасниками судового провадження, а засудженим у той же строк з дня отримання копії судового рішення.

С У Д Д І

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4