АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1052/16 Справа № 204/5419/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7

затриманого ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляцію прокурора на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2016 р. про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком до 20 жовтня 2016 р. відносно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Андіжан, Республіки Узбекистан, громадянина Республіки Узбекистан, який розшукується компетентними органами Республіки Узбекистан у зв`язку зі скоєнням злочинів, передбачених ч. 1 ст. 155, п.п. «а», «б», ч. 3 ст. 159, п. «а» ч. 3 ст. 244-1 та ч. 1 ст. 244-2 кримінального кодексу республіки Узбекистан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
встановила:
22 лютого 2016 року до Генеральної прокуратури України від Генеральної прокуратури республіки Узбекистан надійшов запит про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_8 , який розшукується компетентними органами республіки Узбекистану, у зв`язку зі скоєнням злочинів, передбачених ч. 1 ст. 155 п. п. «а», «б», ч. 3 ст. 159, п. «а» ч. 3 ст. 244-1 та ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан. Проведення екстрадиційної перевірки Генеральною прокуратурою України доручено прокуратурі Дніпропетровської області.

09 серпня 2016 року працівниками УСБУ у Дніпропетровській області на території м. Дніпро, у порядку, передбаченому ст. ст. 208, 582 КПК України, затримано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_8 , який перебуває у міжнародному розшуку у зв`язку зі скоєнням вищезазначених злочинів.
За їх скоєння чинним законодавством Республіки Узбекистан передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років.
Ухвалою Андіжанського міського суду по кримінальним справам 30 листопада 2015 р. відносно ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід тримання під вартою.
Інкриміновані ОСОБА_11 злочини за законодавством України передбачені ч. 1 ст. 258, ч. 3 ст. 109, ст. 295, ч. 1 ст. 258-3 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.
Строки давності притягнення до відповідальності за вчинені ним злочини відповідно до ст. 49 КК України не закінчились.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 23 серпня 2016 р. в задоволенні клопотання заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі ОСОБА_8 відмовлено, та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 20 жовтня 2016 р. з покладанням на останнього відповідних обов`язків.
Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що стороною обвинувачення не доведено існування заявлених ризиків.
Суддею прийнято до уваги, що ОСОБА_11 звернувся до Державної міграційної служби з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує захисту.
Врахував дані про його особу. На думку слідчого судді, той має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, находиться у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою України, має на утриманні малолітню дитину. Сукупність цих даних привела суддю до висновку про застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Прокурор не погодився з вказаним рішенням. В апеляції просить його скасувати, постановити нове, яким задовольнити клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі ОСОБА_11 .
Висновки суду вважає такими, що суперечать фактичним обставинам справи та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Так, судом не встановлено особу цивільної дружини ОСОБА_11 , не перевірено свідоцтво про народження дитини і не встановлено, чи дійсно ОСОБА_11 є батьком дитини.
Зазначає про те, що ОСОБА_11 є нелегальним мігрантом, та незаконно перебуває на території України з 2013 р., і до моменту затримання, до міграційної служби з заявою про надання статусу біженця або особи, яка шукає політичний притулок, не звертався.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_11 не працевлаштований і законних джерел прибутку не має.
Заявлені ризики обґрунтовує тим, що ОСОБА_11 є громадянином іншої держави на території, якої вчинив тяжкий злочин. На даний час переховується та проживає на території України без офіційного дозволу та без місця реєстрації, у зв`язку з чим, саме тримання під вартою забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав доводи апеляції та просив застосувати до ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_11 та його захисник заперечували проти доводів апеляції та просили її залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. Рішення слідчого судді вважають законними та обґрунтованими.
Під час судових дебатів учасники процесу підтримали такі ж позиції.
Заслухав суддю-доповсідача, думки учасників судового процесу, дослідивши та перевіривши надані матеріали екстрадиційної перевірки, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.
При вирішення питання про видачу осіб (екстрадицію), які вчинили кримінальне правопорушення, суд повинен керуватись вимогами ст. ст. 573594 КПК та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» ратифікованої Законом N 240/94-ВР (240/94-ВР) від 10 листопада 1994 р., передбачено міжнародне співробітництво України з Республікою Узбекистан.
Згідно з вимогами ст. 584 ч. 1 КПК, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України, прокурор завертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання її під вартою.
При розгляді клопотання, відповідно до ч. 8 вищевказаної норми процесуального закону, слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.
Відповідно до наданих матеріалів екстрадиційної перевірки, ОСОБА_11 перебуває на території України з 2013 р. З вказаного періоду до моменту затримання, до міграційної служби з заявою про надання статусу біженця або особи, яка шукає політичний притулок, не звертався.
З зазначеного вбачається, що ОСОБА_11 перебуваючи досить триваючий період на території України належної процесуальної поведінки та законів України не дотримувався. До органів державної влади не звертався, а той факт, що останній після фактичного затримання, працівниками УСБУ у Дніпропетровській області 09 серпня 2016 р. звернуся до міграційної служби, не може свідчити про належну процесуальну поведінку останнього та розцінюється колегією суддів, як засіб, задля уникнення від відповідальності та запобіганню екстрадиційному арешту.

Про те, що ОСОБА_11 не надано відповідний статутс біженця, або особи особи, яка потребує додаткового захисту, або що йому надано тимчасовий захист в Україні спростовані даними, які містяться у довідці з ГУ в Дніпропетровскій області державної міграційної служби України від 26 серпня 2016 р. №1201/12315.

Із неї вбачається, що інформація щодо належності громадянина Узбекистана ОСОБА_8 до громадянства України в ГУДМС України в Дніпропетровській області відсутня, з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУДМС України в Дніпропетровській області зареєстрованим за місцем проживання або знятим з реєстрації не значиться. В результаті розгляду заяви управління дійшло до висновку про те, що вона та заява-анкета на ім*я ОСОБА_11 оформлені не належним чином та подані всупереч вимогам про порядок звернення особи та подання нею заяви про визання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту.

Відсутність даного статусу, унеможливлює застосування щодо ОСОБА_11 вимог ч. 2 ст. 589 КПК, про те, що така особа не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана.

Крім того, із вказаного листа вбачається, що така заява на адресу міграційної сліжби надійшла 22 серпня 2016 р.

Тобто, ОСОБА_11 станом на 26 серпня 2016 р. офіційно до державних органів України з приводу надання статусу біженця або з метою політичного притулку не звертався, а отже, доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя врахував дані про особу затриманого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи та проживання, однак вказані висновки суду не підтверджені наданими матеріалами та письмовими доказами.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.
Між тим, в наданих матеріалах відсутні письмові довідки з місця роботи ОСОБА_11 та місця його проживання, дані про офіційні джерела доходу затриманий не надав та такі відсутні в матеріалах, у зв`язку з чим вказані доводи не можуть братись судом до уваги, оскільки належним чином та в установленому порядку не підтверджені.
Доводи захисту про те, що підозрюваний є батьком малолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні не підтверджено даними свідоцтва про її народження, які для огляду надавались в судовому засіданні.
Із них не вбачається, що батьком дитини зареєстровано саме ОСОБА_11 .
Твердження захисту, а також висновку слідчого судді щодо існування міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_11 не знайшли свого підтвердження, оскільки шлюб належним чином в установленому законом порядку не зареєстровано, дані про фактичні шлюбні відносини в порядку цивільного судочинства не встановлені.
Надана стороною захисту довідкахарактеристика відносно ОСОБА_11 не можні визнати офіційним документом, оскільки в останньому не зазначено на підставі якої перевірки інспектором отримані відомості щодо ОСОБА_8 . Печатка для пакетів, якою завірено довідку, ставить під сумнів достовірність даних які в ній містяться, у зв`язку з чим, колегія не може прийняти її до уваги.
Наявність постійного місця проживання, не може свідчити про те, що це не стане перешкодою для його ухилення від слідства, оскільки тяжкість покарання, яке передбачене за злочини, які інкримінуються ОСОБА_11 , можуть спонукати останнього до переховування.
Тим самим, застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчим суддею не дотримано вимог ч. 5 ст. 181 КПК.
Отже, на час постановлення рішення, у слідчого судді не було достатніх даних про те, що ОСОБА_11 за вказаною адресою проживає офіційно та на відповідній правовій підставі.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є необґрунтованим з огляду на тяжкість інкримінуємих злочинів, його особи, що перебуваючи на території України досить тривалий час до державних органів про надання статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту не звертався.
Наведені обставини та дані, які містяться в матеріалах екстрадиційної перевірки, свідчать про неможливість застосування до ОСОБА_11 менш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Сукупність наведених даних приводять колегію суддів до висновку, що рішення слідчого судді не відповідає вимогам процесуального закону, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а клопотання прокурора щодо застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422, 584, 585, 589 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляцію прокурора задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2016 р. про відмову в задоволенні клопотання заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) щодо ОСОБА_10 скасувати.
Постановити нову, якою клопотання заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) щодо ОСОБА_8 задовольнити.
Застосувати щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 28 жовтня 2016р.
Підозрюваного ОСОБА_8 взяти під варту в залі суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4