Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/376/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 190 (83, 86-1, 143) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.05.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000238 за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградській області ОСОБА_6 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2016 року, якою щодо

неповнолітньої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Кіровограда, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, учениці 1 курсу Кіровоградського ВПУ № 14, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
закрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі ст. 105 КК України звільнено від кримінальної відповідальності та застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 1 (один) рік

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_7 вчинила заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) за таких обставин:

06.01.2016 року о 20-45 год. ОСОБА_7 , знаходячись в автомобілі, на вул.. 50 років Жовтня 1а в м. Кіровограді звернула увагу на мобільний телефон, яким користувався ОСОБА_11 та з метою заволодіння його телефоном, попрохала останнього дати їй його, щоб зайти за його допомогою до мережі Інтернет. Отримавши від потерпілого телефон « Самсунг СМ700Н вартістю 6143,48 грн. з чохлом вартістю 122,88 грн. та захисним склом вартістю 171,02 грн. ОСОБА_7 не повернула телефон власнику. З місця пригоди зникла, чим спричинила матеріальну шкоду ОСОБА_11 на загальну суму 6437,38 грн.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичної кваліфікації дій неповнолітньої, просить ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначити у мотивувальній частині ухвали про необхідність застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітньої ОСОБА_7 на підставі ч. 2 ст.97 КК України та виключити з її резолютивної частини положення про закриття кримінального провадження щодо неповнолітньої, обвинуваченої за ч. 1 ст. 190 КК України та про звільнення її від кримінальної відповідальності. Доповнити резолютивну частину ухвали, зазначивши застосування до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру із посиланням на ч. 2 ст. 97, ч. 2 ст. 105 КК України, ст. 498 КПК України.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції застосовуючи до неповнолітньої ОСОБА_7 , примусові заходи виховного характеру керувався положеннями ст. 105 КК України. Разом з тим, питання застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього, який вчинив суспільно небезпечне діяння до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, врегульовано ще й положеннями ч. 2 ст. 97 КК України. Крім того стверджує, що районним судом безпідставно закрите кримінальне провадження, оскільки в даному випадку відсутні підстави передбачені ч. 2 ст. 284 КПК України, відповідно до яких може бути закрито кримінальне провадження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення захисника адвоката ОСОБА_10 , яка не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості неповнолітньої ОСОБА_7 у вчиненні нею суспільно-небезпечного діяння до виповнення віку, з якого настає кримінальна відповідальність та правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 190 КК України, а також обґрунтованість обрання виду примусових заходів виховного характеру, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення в цій частині не переглядає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції застосовуючи до неповнолітньої ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі її під нагляд матері неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, заслуговують на увагу.

Зі змісту ст. 22 КК України слідує, що кримінальній відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося шістнадцять років.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_7 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння виповнилося повних 15 років, що свідчить про те, що остання не досягла віку з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16.04.2004 року „Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх, при провадженні справ про злочини неповнолітніх судам потрібно керуватись як загальними положеннями КПК і КК України, так і спеціальними нормами, які визначають судовий розгляд цих справ (гл. 38 КПК) та особливості кримінальної відповідальності і покарання неповнолітніх (розділ ХV Загальної частини КК).

Так, відповідно до ч.1 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. Як зазначено у пункті 3 частини 2 цієї статті, у цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, зокрема, як передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють.

Крім того, ч. 2 ст. 97 КК України визначено, що примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Однак, суд першої інстанції приймаючи рішення про застосування до неповнолітньої ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі її під нагляд матері ні в мотивувальній, ні в результативній частині не послався на норми ч. 2 ст. 97 КК України.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду щодо неповнолітньої ОСОБА_7 змінити, зазначивши в її резолютивній частині, що на підставі ч. 2 ст. 97, ч. 2 ст.105 КК України застосувати до останньої примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 1 рік.

Разом з тим, посилання прокурора про те, що судом першої інстанції при застосуванні примусових заходів виховного характеру безпідставно закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 190 та звільнив останню від кримінальної відповідальності, є обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності або якщо прокурор відмовився від підтримання обвинувачення. У даному випадку жодна із зазначених в ч. 2 ст. 284 КПК України підстав для закриття кримінального провадження відсутня.

Крім того, положеннями параграфу 2 глави 38 КПК України, якими регламентовано порядок застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності, зокрема в ч. 2 ст. 500 цього Кодексу передбачено, що судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

З вищевикладених норм закону слідує, що судом повинно було застосовано лише примусові заходи виховного характеру до неповнолітньої ОСОБА_7 , яка не досягла віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, без закриття кримінального провадження щодо останньої та без звільнення її від кримінальної відповідальності.

Таким чином, вказані обставини вказують на те, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ст. 413 КПК України для зміни ухвали суду, шляхом виключення з її резолютивної частини посилання суду про закриття кримінального провадження щодо неповнолітньої ОСОБА_7 за ч. 1 ст.190 КК України та про звільнення її від кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає за необхідне апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції щодо неповнолітньої ОСОБА_7 змінити.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2016 року щодо неповнолітньої ОСОБА_7 змінити.

Виключити з резолютивної частини ухвали суду посилання про закриття кримінального провадження щодо неповнолітньої ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК України та про звільнення її від кримінальної відповідальності.

На підставі ч. 2 ст. 97, ч. 2 ст. 105 КК України застосувати до неповнолітньої ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 1 (один) рік.

В решті ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2