АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6763/15-к Номер провадження 11-кп/786/178/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.4 ст.407 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,-

засуджено за ч.4 ст. 407 КК України на 3 роки позбавлення волі.

За змістом вироку суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він під час мобілізації, будучи призваним на військову службу і являючись солдатом військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), всупереч вимог ст.ст. 4, 11, 16, 26, 128, 220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 17 травня 2015 року, без поважних причин, не одержавши дозволу відповідного командира (начальника), в умовах особливого періоду вчасно не з`явився до 21 години зі звільнення у розташування своєї військової частини, та з метою ухилення від виконання обов`язків військової служби вибув за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд до 29 жовтня 2015 року, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду.

У поданій апеляції ОСОБА_8 посилаючись на надмірну суворість призначеного йому покарання просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене районним судом покарання. На обґрунтування своїх вимог посилається на поганий стан свого здоров`я та психічну хворобу свого дядька, який потребує постійного догляду.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляції, думку прокурора ОСОБА_6 про законність і обґрунтованість судового рішення та безпідставність поданої апеляції, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволення, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у самовільному залишенні військовослужбовцем військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, тобто злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України за обставин, викладених у вироку суду та правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Твердження апелянта про те, що районний суд призначив йому за вчинене надмірно суворе покарання, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Матеріали провадження свідчать, що солдат ОСОБА_8 всупереч Указу Президента України №15/2015 «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», отримавши від командира роти військової частини звільнення з розташування, з якого мав того ж дня повернувся, суворо порушуючи свій військовий обов`язок, направився до свого місця проживання, де був затриманий майже через півроку 29 жовтня 2015 року. За місцем проходження служби солдат ОСОБА_8 характеризується як недисциплінований військоговослужбовець, схильний до порушень військової дисципліни (а.с.22).

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, конкретні обставини справи, дані про особу винного, стан його здоров`я, а також щире каяття у вчиненому, що визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, у зв`язку з чим обрав винному мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.4 ст. 407 КК України.

Отже, з урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про надмірну суворість покарання, наявність додаткових обставин та підстав для пом`якшення покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ті обставини, на які посилається апелянт, стороною захисту належним чином не доведені, а його щире каяття враховано при визначенні розміру покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому покарання не знаходить.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2015 року відносно ОСОБА_8 без змін.

На підставі ст.404 КПК України рекомендувати місцевому суду в порядку виконання вироку уточнити початок строку відбуття покарання та вирішити питання про зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання за правилами ч.5ст.72 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ: ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 (підпис) (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом Суддя: ОСОБА_2 .