Справа № 357/3166/16-к/1-кп/357/335/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.04.2016року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заступника прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 обвинувальний акт, який надійшов 11.03.2016 року від військового прокурора Білоцерківського гарнізона у кримінальному провадженні №0000042 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці Чернівецької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, призваного на військову службу під час мобілізації 25 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку проходив у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата запасу, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , іден. код НОМЕР_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи 25 березня 2014 року призваним Чернівецьким ОМВК на військову службу під час мобілізації, та наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 25 березня 2014 року № 62 призначеним на посаду розвідника-снайпера розвідувального взводу механізованого батальйону та зарахованим до списків особового складу частини, а наказом від 29 серпня 2014 року № 137 виведеним в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 , під час проходження військової служби, як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України призваним на військову службу під час мобілізації і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 12 січня 2015 року близько 08 години 00 хвилин самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та вибув до місця свого постійного проживання та у період з 12 січня по 25 березня 2015 року ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

25 березня 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 91 від 3 квітня 2015 року солдата ОСОБА_4 звільнено з військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю, повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину і показав суду, що коли він проходив військову службу по мобілізації, знав, що за ухилення від проходження військової служби існує кримінальна відповідальність, однак у нього помер дядько, мати звільнилась з роботи, а тому він, під впливом свого емоційного стану вирішив поїхати додому, щоб допомогти своїй матері та тітці, які залишились без засобів для існування. Зазначає, що мати перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітна, отримує допомогу по безробіттю, а він займався підробітками за місцем проживання.

У вчиненому щиро розкаюється, просить засудити його до покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, так як повністю усвідомив тяжкість вчиненого.

Визнаючи себе повністю винуватим, не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч.3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності

його позиції.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки своїми умисними діями, які виразились

в умисному, самовільному залишенні військової частини тривалістю понад один місяць особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_4 раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно службової характеристики характеризується посередньо, за місцем проживання позитивно, як такий, що займається спортом, тренерською роботою.

У скоєному ОСОБА_4 щиро розкаюється, з`явився зі зізнанням до органу досудового розслідування,- наведену обставину суд розцінює як пом`якшуючу відповідальність обвинуваченого.

Обтяжуючих відповідальність ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Враховуючи наведене, з врахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який вчинив злочин середньої тяжкості, вперше, суд вважає особу обвинуваченого такою, що не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання в межах санкції ст.407 ч.3 КК України у вигляді позбавлення волі та слід звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України, поклавши на нього обовязки, передбачені ст.76 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження, судові витрати - відсутні, запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався і підстав застосування запобіжного заходу до обвинуваченого не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України , суд

З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 п. 2,3 КК України на засудженого ОСОБА_4 покласти обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на органи кримінально- виконавчої інспекції м.Чернівці.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1