Справа № 375/249/16-к
Провадження № 1-кп/375/29/16
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.07.2016 року Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Житні Гори Рокитнянського району Київської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
24.05.1994 року Білоцерківським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 81, ст. 46-1 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;
18.11.1994 року Білоцерківським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 141, ч. 2 ст. 206, ст.ст. 42, 43 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
26.03.1998 року Білоцерківським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 140 КК України, ст. 43 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;
12.08.2002 року Білоцерківським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;
17.10.2006 року Білоцерківським районним судом Київської області ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст.ст. 70, 71 КК України до 5 років 8 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений умовно-достроково 01.02.2011 року на 1 рік 3 місяці 1 день;
12.08.2011 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільненого 02.07.2015 року по відбуттю строку покарання,
з непогашеною судимістю,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України , -
Будучи раніше неодноразово судимим за скоєння умисних корисливих злочинів, останнього разу 12.08.2011 року Репкінським районним судом Чернігівської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний корисливий злочин.
Так, 28.12.2015 року приблизно о 04:00 год. обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та рухаючись пішком по вул. Поповича у місті Узин Білоцерківського району Київської області, помітив автомобіль марки «Renault Kangoo» та, підійшовши до останнього, виявив за його кермом ОСОБА_5 , який у зв`язку з хворобливим станом по причині серцевого захворювання прийняв ліки та потребував сторонньої допомоги у зв`язку з неможливістю самостійно керувати транспортним засобом.
За таких обставин обвинувачений вирішив заволодіти протиправно з корисливих мотивів вказаним належним потерпілому ОСОБА_6 транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .
З метою виконання такого свого злочинного умислу, ОСОБА_4 увійшов у довіру до ОСОБА_6 , представившись працівником поліції, та запропонував свою допомогу в керуванні автомобілем і на що той погодився.
Сівши за кермо вказаного легкового автомобіля та рухаючись на ньому по вулиці Поповича у місті Узин Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_4 ввів в оману ОСОБА_5 , повідомивши останнього, що за ними здійснює погоню невідомий автомобіль, а тому їм необхідно для уникнення переслідування поїхати у смт. Рокитне Київської області і проти чого потерпілий також не заперечував.
Вже перебуваючи безпосередньо у смт. Рокитне Київської області, а саме біля будинку № 18 по вулиці Леніна, обвинувачений, бажаючи безперешкодно завершити виконання свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом обману, прохаючи потерпілого покликати власника домоволодіння, біля якого вони зупинилися, змусив останнього таким чином вийти із автомобіля і, коли той пішов до будинку, з метою завершення свого злочинного умислу, діючи при цьому умисно та з корисливих мотивів, а саме з метою скористатися автомобілем, поїхав безперешкодно на автомобілі «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , до свого місця проживання у АДРЕСА_2 .
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав себе винним повністю у інкримінованому йому злочині та показав, що обставини злочини відбувалися так, як про це зазначив потерпілий. Зазначив, що дійсно 28.12.2015 року приблизно ближче до ранку він, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, прямував до кіоску з метою придбання сигарет, де побачив автомобіль марки «Renault Kangoo». Він підійшов до автомобіля, за кермом якого сидів чоловік, який мав намір рушити автомобілем, але не міг цього зробити, оскільки мав хворобливий стан. При таких обставинах у нього виник умисел на заволодіння автомобілем і з цією метою він запропонував водієві, яким є потерпілий у справі, відвезти його додому. При цьому він представився останньому працівником міліції. Після того як він сів за кермо та став рухатися автомобілем, він повідомив потерпілого про те, що за ними женеться якийсь невідомий автомобіль, хоча насправді цього не було, та сказав, що з метою уникнення погоні їм необхідно поїхати в смт.Рокитне і що він власне і зробив та проти чого не заперечував потерпілий.
Коли вони приїхали в смт.Рокитне, то він зупинився біля одного з будинків по вулиці Леніна та з метою остаточно заволодіти автомобілем попросив потерпілого піти до будинку та позвати його власника. Коли останній вийшов та зайшов до подвіря будинку, він поїхав автомобілем до свого місця проживання у АДРЕСА_2 , де в лісі заховав автомобіль, на якому приїхав та ліг відпочивати. Вранці його розбудила співмешканка і він усвідомлюючи про скоєний ним злочин, мав намір їхати в смт.Рокитне чи м.Узин з метою відшукати власника автомобіля та повернути йому. Проте йому зателефонував його знайомий з с. Лука Таращанського району і він поїхав до нього, де вони розпивали алкогольні напої і в цей же день пізно ввечері, він прямуючи у селі автомобілем, не справився з керуванням та скоїв дорожно-транспортну пригоду, внаслідок чого автомобіль було пошкоджено. Після цього він залишив автомобіль у одному з сільських подвір`їв, на що погодилися його власники.
Заявлений потерпілим цивільний позов про відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди визнає повністю.
Розкаюється у скоєному, обіцяє більше не повторювати протиправних вчинків та просив суворо не карати.
Прокурором, під час судового розгляду, для встановлення вини ОСОБА_4 в інкримінованому обвинуваченні за ч.2 ст. 289 КК України, наведені та досліджені судом наступні докази:
?показання потерпілого ОСОБА_5 ;
?показання свідка ОСОБА_7 ;
?висновки судових автотоварознавчих експертиз від 18.01.2016 року.
Разом з тим оцінюючи отримані у провадженні докази з позиції їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до пунктів 1.5-1.7 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року № 1950/5) проведення експертиз, експертних досліджень з оцінки майна здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про судову експертизу», з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» щодо методичного регулювання оцінки майна експертними установами або атестованими судовими експертами, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, здійснюються з урахуванням обмежень, передбачених статтею 7 Закону України «Про судову експертизу».
Окрім того, як вбачається зі змісту ст. 69 КПК України експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.
Не містять таких даних на виконання вимоги ст.102 КК України і висновки вказаних експертиз, як не містять даних про попередження особи, яка проводила експертизи, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Відповідно до положень ч. 1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Оскільки, як вбачається із викладеного, отримані у провадженні докази висновки судових товарознавчих експертиз отримані з порушенням встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, останні не можуть бути прийняті судом як допустимі.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
За вимогами ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Підсумовуючи викладене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний отриманий у даному кримінальному провадженні доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у незаконному заволодінні транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , вчиненого повторно. Дане кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив за кваліфікуючої ознаки повторність, оскільки має не зняту та не погашену судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України.
Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, яке завдало значної матеріальної шкоди потерпілому.
Разом з тим, кваліфікуюча ознака завдання значної матеріальної шкоди, підлягає виключенню із пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, як така, що не знайшла свого належного підтвердження у судовому засіданні.
Такого свого висновку суд дійшов, виходячи із наступного.
Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. При цьому за вимогами частини першої статті 92 вказаного Кодексу обов`язок доказування таких обставин, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті (щодо розміру процесуальних витрат), покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.У даному кримінальному провадженні такий обов`язок лежить на стороні обвинувачення.
Проте, як вбачається, в ході оцінки отриманих у провадженні доказів щодо розміру заподіяної злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди, якими являються висновки судових товарознавчих експертиз від 18.01.2016 року (а.с. 42-59), останні визнані судом недопустимими.
Окрім того, така позиція суду узгоджується із положеннями п.17 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 17 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» в тім, що якщо транспортний засіб не зазнав ніяких пошкоджень унаслідок незаконного заволодіння, його технічний стан не погіршився і відновлення він не потребує або сума відповідних витрат менша від зазначеної у п. 3 примітки до ст. 289 КК, така кваліфікуюча ознака, як заподіяння значної або великої шкоди, відсутня.
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд виходить із вимог ст.65 КК України і враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та його суспільну небезпечність, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обвинуваченого обставини, особу винного, відношення винного до скоєного та конкретні обставини справи.
З огляду на зміст ч. 2 ст. 289 КК України та вимоги статті 12 цього Кодексу, вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії тяжких злочинів.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставинами, що обтяжують покарання винного, суд відповідно до ст. 67 КК України визначає рецидив злочинів та скоєння злочину у стані алкогольного спяніння.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищевказане, а саме пом`якшуючу вину обвинуваченого обставину, обтяжуючі його вину обставини, відношення до скоєного (визнав вину, розкаюється у скоєному), обставини вчинення злочину, дані про його особу, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, посередньо характеризується по місцю проживання, повернувшись 02.07.2015 року з місць позбавлення волі, повторно вчинив новий корисливий, що вказує на його стійке небажання виправитися, ОСОБА_4 за вчинений злочин слід призначити покарання, передбачене в санкції ч. 2 ст. 289 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 років. Таке покарання на переконання суду буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та упередження скоєнню ним нових злочинів.
Дані про наявність у обвинуваченого майна, яке може бути конфісковано, в матеріалах кримінального провадження відсутні, а тому підстав для застосування додаткової міри покарання у вигляді конфіскації суд не вбачає.
Однак, суд вважає за необхідне у задоволенні позову ОСОБА_5 щодо стягнення завданих матеріальних збитків відмовити, зважаючи на недоведеність таких вимог, оскільки належних доказів розміру заподіяних потерпілому злочином внаслідок пошкодження належного йому автомобіля марки «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , суду не надано. Надані стороною обвинувачення та досліджені у судовому засіданні висновки судових товарознавчих експертиз, з огляду на які власне і було визначено розмір заподіяних збитків, як вбачається, визнані судом недопустимими доказами.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то на думку суду остання дійсно була заподіяна потерпілому, а заявлений її розмір в сумі 5000.00 грн., зважаючи на обставини провадження та позицію самого обвинуваченого щодо такої вимоги потерпілого, суд вважає розумним та справедливим.
Позов таким чином підлягає частковому задоволенню.
Речовий доказ по справі автомобіль марки «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили залишити у розпорядженні останнього.
Судові витрати у провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 128, 129, 323, 324 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання у вигляді пяти років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднати до призначеного покарання у відповідності до визначених ст. 72 КК України правил невідбуте покарання за вироком Таращанського районного суду Київської області від 23.03.2016 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді п`яти років двох місяців позбавлення волі.
Строк відбування ОСОБА_4 покарання рахувати з 23.03.2016 року.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди 5000.00 грн.
В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.
Речовий доказ по справі автомобіль марки «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили залишити у розпорядженні останнього.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Рокитнянський районний суд.
Суддя ОСОБА_1