АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/3381/15-к
Номер провадження №11-кп/791/531/16 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року травня місяця 31 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000796 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 захисника обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 10 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шестипілля, Н-Покровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, одруженого, освіта повна середня, пенсіонер, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, -
в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком 2 (два) роки.

Звільнено ОСОБА_8 від відбування основного та додаткового покарання за ст. 286 ч.2 КК України, в на підставі п.г ст.1 Закону України "Про амністію у 2014 році", кримінальне провадження закрито.

Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальний збиток в сумі 28 850 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятдесят гривень) і моральний збиток у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч ) грн. В іншій частині позову відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави вартість проведення судово-медичної та авто-технічних експертиз в сумі 1644,36 грн.

Питання з речовими доказами вирішено

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 11.11.2013 року, близько 23.45 год., керуючи технічно справним автомобілем FIAT CROMA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «Велика Лепетиха - Генічеськ», зі сторони с. Партизани у напрямку м. Генічеськ, на 130 км + 69 м вказаної автодороги в с. Фрунзе, Генічеського району, Херсонської області, грубо порушуючи вимоги п.п. та 12.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, під час руху небезпечною ділянкою дороги з поворотами, будучи належним чином проінформованим комплектом дорожніх знаків 1.4.2 (напрямок повороту) не обрав безпечної швидкості руху в результаті чого не впоравшись з керуванням допустив з`їзд автомобіля з проїзної частини з послідуючим наїздом на перешкоду у вигляді дерева. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля FIAT CROMA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм загинув на місці події. Вказані наслідки знаходяться в причинному зв`язку з грубим порушенням з боку водія ОСОБА_8 , вимог Правил дорожнього руху України, а саме: п. 12.1 згідно з яким, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 захисник обвинуваченого ОСОБА_8 просила вирок суду в частині стягнення цивільного позову змінити. Стягнути з ОСОБА_8 на користь цивільного позивача ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 2000 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Вважає, що вирок суду прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства України. В обґрунтування своїх апеляцій посилаються на те, що вирок суду є незаконний в частині стягнення з ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_9 .

Вказує що твердження суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначає що позивачем надано копію квитанції про сплату 2600 грн. за виготовлення та встановлення пам`ятника померлому, що перевищує встановлену Постанови № 45 від 03.10.2008 «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» суму.

Посилається на те що інші докази, надані до позовної заяви в частині відшкодування матеріальної шкоди, не є допустимими в розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України, оскільки в доданих ксерокопіях зазначена інформація містить лише перелік замовлених позивачем послуг при відсутності підтвердження отримання та оплати цих послуг, а саме квитанцій та чеків. Оригінали документів на підтвердження щодо стягнення матеріальної шкоди в судовому засіданні не досліджувались.

Не дана оцінка суду і тому факту, що до матеріалів провадження захисником ОСОБА_8 була долучена копія запиту в ритуальне бюро ПП ОСОБА_12 , копію рахунку-замовлення якого цивільний позивач надала в підтвердження матеріальних збитків, однак відповідь захисник не отримала, про що повідомляла в судовому засіданні.

Вважає, що відшкодуванню матеріальної шкоди підлягає сума 2000 грн., яка документально підтверджена, та узгоджується з вартістю пам`ятника, визначеної в положенні постанови № 45 від 03.10.2008р.

Вважає задовольнивши цивільний позов потерпілої в частині грошового

відшкодування моральної шкоди частково, а саме в сумі 150 000,00 грн.. суд не дотримався вимог закону, сума стягнутої моральної шкоди є невиправдано завеликою, та такою що не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, а тому підлягає зменшенню до 10000 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду змінити, де в резолютивній частині вироку вказати: вважати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за яке призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Звільнити ОСОБА_8 від відбування основного і додаткового покарання на підставі п.п. г, ґ ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році».

Посилається на те що обвинувачений ОСОБА_8 є інвалідом другої групи, а також він є пенсіонером за віком.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, думку прокурора, який підтримав апеляцію прокурор, а апеляцію захисника просив відхилити, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за яким його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, обґрунтовано доказами, які досліджено судом та ніким не заперечується.

Згідно зі ст. 86 ч. 2 КК України, законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Законом України «Про амністію у 2014 році» передбачено підстави для звільнення певної категорії осіб саме від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими до ст. 12 КК України та за злочини вчинення з необережності, які не є особливо тяжкими.

Суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався, де не в повному обсязі застосував положення даного закону до обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 є інвалідом другої групи, а також відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 26.10.2010 та копії паспорту громадянина України є пенсіонером за віком.

У судовому засіданні захисником обвинуваченого заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_8 від покарання та закриття провадження на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році», з тих підстав, що на останнього поширюється дія вказаного закону, зокрема, п.п. г, ґ ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Визнавши ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та задовольняючи клопотання сторони захисту про звільнення від покарання, підставами для звільнення суд у вироку зазначив лише п. г ст. 1 ЗУ «Про амністію», у той же час, п. ґ, згідно з яким звільненню від покарання підлягають особи, які на день набрання чинності цим Законом досягай пенсійного віку - не застосовано.

Згідно з ч.1 ст. 413 КПК України, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню - є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

За ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана злочином може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи вважає що судом обґрунтовано стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілої матеріальну шкоду у розмірі 28 850 гривень оскільки згідно довідок а.с. 34-73 вона витратила вказану суму на поховання, пам`ятник та бровку.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням матеріального становища обвинуваченого, який є пенсіонером та інвалідом другої групи, вважав, що заявлена моральна шкода, заподіяна ОСОБА_9 підлягає задоволенню частково в сумі 150 000 грн., оскільки судом визнано, що діями обвинуваченого, потерпілій було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях викликаних втратою чоловіка що супроводжувалось сильним душевним хвилюванням, стресом, порушенням звичайного способу життя потерпілої, так як вона сама мусить забезпечувати сина інваліда та похилу матір загиблого.

Колегія суддів також вважає що позовні вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди, можуть бути задоволені з урахуванням ступеню вини обвинуваченого у заподіянні шкоди, характеру та обсягу душевних страждань потерпілого, їх тривалості, вимушеності змін в її житті, нормалізації психологічного стану, та зважаючи на надані нею докази, у розмірі 150 000 грн., що, на думку суду, є достатнім для компенсації втрат потерпілого немайнового характеру.

На підставі викладеного та керуючись ст. 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції -задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 10.03.2016 стосовно ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2 КК України змінити в частині (Резолютивна частина) підстав для застосування акту амністії .

Звільнити ОСОБА_8 від відбування основного і додаткового покарання на підставі п.п. г, ґ ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році».

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: (три підписи)