Справа № 743/6/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/440/2016
Категорія - ч.1 ст. 263 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000230 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та зареєстрований у АДРЕСА_1 , фактично проживає у АДРЕСА_2 , розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей, освіта професійно-технічна, не працює, є особою, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), раніше не судимий,

визнаний невинуватим та виправданий за ч.1 ст.263 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Як встановив місцевий суд, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він, не маючи спеціального встановленого законом дозволу на поводження з вибуховими речовинами, усвідомлено, без мети збуту, зберігав за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , порох, який являється вибухонебезпечною речовиною.

18 червня 2015 року при проведенні санкціонованого обшуку в домоволодінні АДРЕСА_1 , де ОСОБА_8 зареєстрований та фактично проживає, працівниками Ріпкинського РВ УМВС України в Чернігівській області було виявлено речовину зовні схожу на порох у чотирьох металевих банках.

Згідно висновку експерта № 77 (Вт), 825 (х) від 27.06.2015 р. надані на експертизу речовини, що містяться: в металевих банках з етикетками «СОКОЛ» (ємність №1, №4) являються сумішами вибухових речовин, а саме димного пороху з нітроцелюлозними порохами вагою 152,6 г та 210,6 г відповідно; в металевій банці з етикеткою «Барс» (ємність №2) являється вибуховою речовиною - двохосновним нітроцелюлозним порохом вагою 346,9 г; в металевій банці з етикеткою «СОКОЛ» (ємність №3) являється вибуховою речовиною, а саме нітроцелюлозним порохом вагою 119,1 г. Загальна маса сумішей вибухових речовин - димного та нітроцелюлозного пороху; вибухових речовин: нітроцелюлозного пороху та двохосновного нітроцелюлозного пороху становить 829,2 г.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, як незаконне зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Виправдовуючи ОСОБА_8 за відсутністю в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, оцінивши всі докази в сукупності, місцевий суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено те, що саме ОСОБА_8 особисто обрав шухляду в кімнаті житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , місцем для зберігання 4 банок з порохом, оскільки не спростовується те, що, за життя, вказане місце для зберігання пороху обрав його батько - ОСОБА_10 , якому, до того ж, належав вказаний будинок, а ОСОБА_8 не являється спадкоємцем після смерті батька.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати виправдувальний вирок місцевого суду та постановити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - в сумі 510 грн. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 судові витрати в кримінальному провадженні в сумі 1537,10 грн. за проведення судової експертизи.

В обґрунтування скарги послався на істотне порушення місцевим судом норм кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що суд у мотивувальній частині керується п.3 ч.1 ст.373 КПК України щодо недоведеності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення та одночасно в резолютивній частині зазначає: визнати невинуватим ОСОБА_8 та виправдати за ч.1 ст.263 КК України, за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, тобто з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України, що істотно суперечить одне одному. Також, місцевим судом не було взято до уваги визнавальні показання обвинуваченого, які він давав у судовому засіданні 19 лютого 2016 року. Крім того, на думку прокурора, вина ОСОБА_8 підтверджується матеріалами кримінального провадження та показами свідків, які суд безпідставно відкинув, не мотивуючи та не надаючи оцінку їх належності та допустимості.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; обвинуваченого та його захисника, котрі просили залишити без змін вирок місцевого суду, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_8 свою вину у незаконному зберіганні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу не визнав та показав, що будинок АДРЕСА_1 належав його батькові - ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та який свого часу займався полюванням. Батько мав важкий характер і за життя суворо забороняв дружині та дітям користуватись його особистими речами, заходити в майстерню, а якщо дозволяв, то обов`язково за ними наглядав. Батьки обвинуваченого за життя тримали велике господарство (5 корів, свині, птиця) та мали сільгосптехніку з необхідним інвентарем для обробітку землі. А тому він з сестрами майже кожного дня приходили допомагати батькам по господарству. Разом з батьками проживав, і на даний час фактично проживає, його рідний брат ОСОБА_11 , який після смерті батька став його єдиним спадкоємцем за заповітом. Сам обвинувачений ночує в батьківській хаті лише після вживання спиртних напоїв, чи коли посвариться з дружиною або коли брат знаходиться на заробітках. Хоча ОСОБА_8 і розлучився з дружиною, але потім вони зійшлися і на даний час разом з дітьми проживають у гуртожитку в АДРЕСА_2 . При проведенні обшуку 18.06.2015 року в будинку АДРЕСА_1 справді було виявлено порох у 4 металевих банках, які знаходились в тумбочці за ящиком. Він пояснив працівникам міліції, що знав про наявність у господарстві вказаних банок з порохом, оскільки батько, за життя, показував йому ці банки. Під час проведення обшуку в будинку знаходився ще його рідний брат ОСОБА_11 , який спав в іншій кімнаті, проте працівники міліції не придали цьому ніякого значення. У місцевому суді він дійсно визнавав свою вину, але лише у тому, що знав про наявність у батьківському будинку вибухових речовин, які батько зберігав за життя.

Свідок ОСОБА_12 , будучи допитаною в апеляційному суді, показала, що вона є сестрою обвинуваченого та донькою покійного ОСОБА_10 . Вона, як і ОСОБА_8 проживають у смт. Замглай на квартирах, але при цьому щодня здійснюють догляд будинку та підсобного господарства свого померлого батька, так як за життя останній тримав велике господарство, мав трактора (до якого допускав лише сина ОСОБА_13 ) та обробляв багато землі. Власником будинку по АДРЕСА_3 був батько, а після його смерті їх брат ОСОБА_11 . При житті, крім батька, в даному будинку постійно проживав брат ОСОБА_14 , коли не був на заробітках. У молодості їх батько займався полюванням. За життя він суворо забороняв дружині та дітям користуватись його особистими речами, не дозволяв заходити в майстерню, а в разі прибирання в будинку обов`язково за ними наглядав. Виявлений порох належить не ОСОБА_8 , а померлому батьку, це знали всі діти. Після смерті останнього вони цілий рік у будинку нічого не чіпали і не прибирали.

Будучи допитаним у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_15 показав, що він проживає в АДРЕСА_4 і добре знає сім`ю ОСОБА_16 . Обвинувачений ОСОБА_8 разом з дружиною та дітьми проживає у гуртожитку в центрі селища Замглай. Як до, так і після смерті ОСОБА_17 , у будинку по АДРЕСА_1 , проживає його старший син ОСОБА_11 .

Допитані в судовому засіданні апеляційного суду свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 показали, що 18 червня 2015 року, вони в якості понятих брали участь під час в обшуку в будинку АДРЕСА_1 , в ході якого у великій кімнаті будинку, в шухляді біля телевізора було виявлено та вилучено в чорному пакеті жерстяні банки з порохом, але скільки не пам`ятають. Крім того, у цьому господарстві працівниками міліції було виявлено та вилучено мисливську рушницю. Присутній при цьому ОСОБА_8 заявив, що порох, а також мисливська рушниця і набої належить не йому, а померлому батьку. Також зазначили, що під час обшуку в будинку знаходився ще один чоловік, який спав в іншій кімнаті, але хто він, їм невідомо.

Будучи допитаним в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_20 показав, що у червні 2015 року, йому, як оперуповноваженому сектору карного розшуку Ріпкинського РВ УМВС, надійшла оперативна інформація про зберігання ОСОБА_8 вогнепальної зброї та боєприпасів до неї без відповідного дозволу за місцем свого проживання: в АДРЕСА_1 . Про це він доповів своєму керівнику - ОСОБА_21 , але в обшуку господарства ОСОБА_8 участі не брав.

Свідок ОСОБА_21 , допитаний в апеляційному суді, показав, що він, як начальник сектору карного розшуку Ріпкинського РВ УМВС, на підставі ухвали слідчого судді Ріпкинського районного суду, брав участь 18 червня 2015 року в санкціонованому обшуку в будинку АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучені рушниця, гільзи та патрони до нарізної зброї, гільзи до мисливської рушниці, а також 4 банки з порохом, які були виявлені у великій кімнаті. Під час обшуку був присутній ОСОБА_8 , який заявив про те, що йому відомо про наявність гільз та те, що рушниця, патрони та порох належали його покійному батькові.

Свідок ОСОБА_22 , допитаний у апеляційному суді, показав, що він, як слідчий Ріпкинського РВ УМВС, на підставі ухвали слідчого судді, 18 червня 2015 року проводив обшук будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_8 . У великій кімнаті будинку, в ящику та шухлядці було виявлено порох у металевих банках, а в сараї ще знайшли мисливську рушницю. За словами ОСОБА_8 , все знайдене належало його покійному батьку. Під час обшуку, в іншій кімнаті спав якийсь п`яний чоловік.

Допитаний у судовому засіданні апеляційного суду в якості свідка експерт-криміналіст НДЕКЦ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_23 дав аналогічні пояснення, що й свідок ОСОБА_22 .

Як убачається з рапорту начальника СКР Ріпкинського РВ УМВС ОСОБА_21 від 10.06.2015 року, останній повідомив, що в ході проведення ОРЗ по ОРС «ЗАХИСТ» його співробітниками встановлено, що мешканець смт. Замглай на ім`я „ ОСОБА_24 зберігає вдома вогнепальну зброю та набої до неї (а.к.п.3).

З протоколу обшуку житлового будинку та прибудов за адресою: АДРЕСА_1 від 18 червня 2015 року, санкціонованого ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду від 17.06.2015 року, слідує, що в ході проведення обшуку будинку було виявлено та вилучено, зокрема, чотири банки з речовиною, схожою на порох (а.к.п.30-31).

Згідно висновку експерта № 77 (Вт), 825 (х) від 27.06.2015 року:

- надані на експертизу речовини, що містяться: в металевих банках з етикетками «СОКОЛ» (ємність №№ 1,4) являються сумішами вибухових речовин, а саме димного пороху з нітроцелюлозними порохами;

- надана на експертизу речовина, що містяться: в металевій банці з етикеткою «Барс» (ємність № 2) являється вибуховою речовиною - двохосновним нітроцелюлозним порохом;

- надана на експертизу речовина, що містяться: в металевій банці з етикеткою «СОКОЛ» (ємність № 3) являється вибуховою речовиною, а саме нітроцелюлозним порохом;

- загальна маса сумішей вибухових речовин - димного та нітроцелюлозного пороху; вибухових речовин: нітроцелюлозного пороху та двохосновного нітроцелюлозного пороху становить 829,2 г. (а.к.п.56-63).

Дослідивши обставини, встановлені в ході апеляційного розгляду, та письмові докази, зібрані у ході досудового розслідування, з точки зору їх належності, допустимості, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Частина 1 статті 263 КК України, передбачає кримінальну відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці.

Отже, кримінальна відповідальність настає за незаконне зберігання вибухових речовин, тобто за умисні дії, які полягають у володінні без відповідного дозволу вибуховими речовинами, що знаходиться не при особі, а в обраному особою місці.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що не маючи спеціального встановленого законом дозволу на поводження з вибуховими речовинами, усвідомлено, без мети збуту, зберігав за місцем свого проживання порох, який являється вибухонебезпечною речовиною.

Зокрема, сторона обвинувачення посилається на те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, підтверджується в першу чергу показами самого обвинуваченого, наданих під час судового розгляду в місцевому суді, де останній визнав свою вину та щиро розкаявся в скоєному. При цьому апелянт вказує на доведеність вини ОСОБА_8 , так як останній знав про існування 4 банок з порохом, та свідомо допускав їх зберігання (непрямий умисел) після смерті батька саме в тому місці, де вони були виявлені під час обшуку працівниками міліції.

В той же час, з показів обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 убачається, що вказаний порох належав їх померлому батьку ОСОБА_10 , і даний порох був виявлений в належному йому, за життя, будинку.

Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений дійсно визнавав свою вину, але лише в тому, що знав про існування банок із порохом, які знаходились у шухлядці в кімнаті житлового будинку його батька, а не в зберіганні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Як зазначалось вище, суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується лише прямим умислом. Крім того, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. А тому, доводи апелянта в цій частині не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеним.

Крім того, згідно довідок виконавчого комітету Замглайської селищної ради Ріпкинського району від 04.11.2015 року № 1161 та від 08.02.2016 року № 123, ОСОБА_8 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.к.п.116).

Як убачається з довідки виконавчого комітету Замглайської селищної ради Ріпкинського району №930 від 10.09.2015 року, у цьому ж будинку зареєстрована та проживає сестра обвинуваченого - ОСОБА_25 (а.к.п.196).

В той же час, з показань свідка ОСОБА_15 слідує, що ОСОБА_8 разом зі своєю родиною фактично проживає у гуртожитку в центрі селища Замглай, а не в батьківському будинку. В будинку померлого ОСОБА_10 проживав постійно його старший син ОСОБА_11 , брат обвинуваченого.

Крім того, із пояснень допитаних в суді апеляційної інстанції в якості свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 вбачається, що під час проведення обшуку у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в одній із кімнат спав якийсь чоловік.

Це повністю узгоджується із показаннями самого обвинуваченого, який стверджував, що на момент проведення обшуку в будинку знаходився його старший брат ОСОБА_11 , який постійно там проживає. Про факт проживання в батьківському будинку саме ОСОБА_11 , а не обвинуваченого, вказує у своїх показаннях і свідок ОСОБА_12 .

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що сама по собі реєстрація в даному помешканні не може свідчити про те, що ОСОБА_8 там проживав і зберігав вибухові речовини. Проте, незважаючи на дані обставини, органи досудового розслідування вибірково підійшли до встановлення особи, яка зберігала порох у вищевказаному будинку.

Крім того, згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 5 вересня 1983 року виконкомом Ріпкинської селищної ради народних депутатів, та з довідок виконавчого комітету Замглайської селищної ради Ріпкинського району від 14.12.2015 року № 1324, № 1325, власником жилого будинку з приналежними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_5 (після зміни нумерації № 37) був ОСОБА_10 та на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проживав там (а.к.п.158, 159, 160).

З копії спадкової справи № 153/2015 вбачається, що єдиним спадкоємцем після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 , за заповітом останнього від 22.12.2014 року, є його син - ОСОБА_11 , який 10 вересня 2015 року подав заяву про прийняття спадщини (а.к.п.184-196).

Проте, про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_8 було повідомлено 15 липня 2015 року, тобто на час, коли ще спадщина не була прийнята і ніхто не знав, як розпорядився нею померлий.

Як зазначалось вище, в ході апеляційного розгляду встановлено, що у батьківському будинку обвинувачений не проживав, а проживав його брат - ОСОБА_11 .

За таких підстав, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_8 особисто не обирав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 місцем для зберігання 4 банок з порохом, оскільки апеляційним судом встановлено, що, за життя, вказане місце для зберігання пороху обрав саме померлий ОСОБА_10 , якому і належав цей будинок.

До того ж, дану обставину, що вибухові речовини належали покійному ОСОБА_10 , не заперечує і сама сторона обвинувачення.

Виходячи з цього, доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеним.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, і це підтверджено в судовому засіданні апеляційного суду, що ОСОБА_8 фактично не проживав за адресою, де зберігався порох, що належав його покійному батьку, і який останній зберігав. Знаючи про те, що вибухові речовини знаходяться в житловому приміщенні, обвинувачений не переносив їх до місця свого проживання ( АДРЕСА_2 ), де мешкає зі своєю родиною, і там їх не зберігав.

Крім того, з тексту судового рішення вбачається, що місцевий суд прийшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, обґрунтувавши своє рішення встановленням підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України, що і виклав у резолютивній частині вироку, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, посилання апелянта на суперечливість висновків суду першої інстанції при встановленні підстав для ухвалення виправдувального вироку щодо обвинуваченого є непереконливими та спростовуються вищенаведеним.

За таких обставин, вирок місцевого суду є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог кримінального та кримінально-процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4