Провадження № 11-кп/779/459/2016
Категорія ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2016 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України,-

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.

Івано-Франківська, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, не працюючого, не судимого,-

засуджено за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено раніше обраний у виді домашнього арешту.

Цивільний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_7 умисно спричинив потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

12 травня 2014 року в період часу з 00.00 годин по 03.00 годину між потерпілою ОСОБА_10 та її чоловіком ОСОБА_7 в приміщенні будинку, який розташований на земельній ділянці, що по АДРЕСА_2 , виник конфлікт.

Під час конфлікту ОСОБА_7 умисно наніс потерпілій ОСОБА_10 три удари молотком по голові, чим спричинив останній тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Вважає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого внаслідок суворості, судом не в повній мірі були взяті до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин, та ряд пом`якшуючих покарання обставин, а саме: він є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на утриманні має малолітню дитину, а також престарілого батька, який знаходиться на диспансерному обліку в дерматолога, оскільки був оперований з приводу раку шкіри та потребує стороннього догляду та фінансової допомоги на вартісне лікування, ту обставину, що обвинувачений добровільно відшкодував збитки потерпілій та повністю усунув заподіяну шкоду, у зв`язку із чим потерпіла жодних претензій матеріального та морального характеру не має, потерпіла просила призначити обвинуваченому покарання, не пов,язане із позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, зазначених у вироку, обґрунтований належно дослідженими доказами, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних досудовим слідством, належно досліджених та правильно оцінених в судовому засіданні доказах.

Подія злочину, доведеність винуватості та кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюються, тому вирок в цій частині не перевіряється.

Відповідно до п.3 ППВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи, склад сім`ї (наявність на утриманні дітей) матеріальний стан.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, зокрема тяжкість вчиненого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, обставини вчинення злочинів, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, врахував обтяжуючі й пом`якшуючі обставини.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування спричиненої шкоди.

Обставин справи, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Як вбачається із заяви потерпілої ОСОБА_11 , у неї відсутні претензії до обвинуваченого, їй повністю відшкодована матеріальна та моральна шкода, також вона просить призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Однак відсутність претензій з боку потерпілої не є безумовною підставою для пом`якшення покарання обвинуваченому, який вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров,я потерпілої. Разом з тим, суд врахував і дану обставину і думку потерпілої, щодо призначення покарання.

Крім того, суд із урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців, застосував ст.69 КК України, оскільки санкція ч.1 ст.121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Покликання захисника на ту обставину, що обвинувачений має престарілого батька, який знаходиться на диспансерному обліку в дерматолога, оскільки був оперований з приводу раку шкіри та потребує стороннього догляду та фінансової допомоги на вартісне лікування, суд розцінює як намагання обвинуваченого уникнути покарання, пов`язаного із позбавленням волі.

Таким чином суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 неможливе без його ізоляції від суспільства, а призначення менш суворої міри покарання не матиме достатнього виховного і виправного впливу на обвинуваченого, що суперечить основним завданням кримінального покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2016 року у кримінальному провадженні щодо засудженого ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4