Справа № 461/6187/16-к
Провадження № 1-кс/461/4663/16
в с т а н о в и в :
В обґрунтування внесеної скарги покликається на те, що правочини про перехід до ПАТ АКБ «Львів» права грошової вимоги за облігаціями, емітованими Компанією SPB та правочин щодо проведення вказаного зарахування, а відтак і списання грошових коштів з депозитних рахунків Компанії SPB суперечать вимогам чинного законодавства. Крім цього, правочин щодо проведення вказаного зарахування суперечить нормам законодавства Ісландії, яке, на його думку, підлягає застосуванню.
Вказує, що посадові особи ПАТ АКБ «Львів» та пов`язані з ними особи вчинили протиправні дії, в тому числі шляхом укладення договорів, які суперечать законодавству та справжньою метою яких було протиправне заволодіння грошовими коштами Компанії SPB. Вважає, що Договір застави цінних паперів №93/200722012 від 08 серпня 2012 року був укладений не з метою забезпечення вказаних у ньому зобов`язань, а для отримання ПАТ АКБ «Львів» права за облігаціями Компанії SPB для подальшого використання їх з метою незаконного заволодіння грошовими коштами Компанії шляхом обману.
Покликається на те, що в матеріалах кримінального провадження рішення про набуття права власності на предмет застави відсутнє, що вказує на те, що або таке рішення взагалі не приймалось всупереч положенням закону, або воно може містити інформацію, яку посадові особи ПАТ АКБ «Львів» намагаються приховати.
Вказує, що посадові особи ПАТ АКБ «Львів» і Компанія Фалона Ентерпрайзис Інк, майже два місяці приховували від Компанії SPB інформацію про прийняття ПАТ АКБ «Львів» рішення про набуття права за облігаціями Компанії SPB, що на його думку, вказує на те, що заволодіння грошовими коштами Компанії SPB відбулось шляхом обману, який виразився у приховуванні від Компанії факту вчинення дій, направлених на списання цих коштів відразу після того, як вони будуть зараховані на її депозитні рахунки.
Вважає, що досудове розслідування проведено не повно, оскільки слідчим не допитано як свідка т.в.о. начальника Західного територіального управління ОСОБА_6 з приводу операцій з облігаціями, емітованими Компанією SPB.
Вказує на те, що посилання слідчого на рішення господарських судів не можуть бути підставою для закриття кримінального провадження, оскільки чинний КПК України не містить посилань на преюдиційність судових рішень для кримінального провадження.
Також вказує, що 25 травня 2016 року представником Компанії SPB подано до Львівської місцевої прокуратури №1 заяву про вчинення шахрайства за ч.4 ст.190 КК України, яка залишена без прийняття відповідного процесуального рішення.
Вважає, що висновки слідчого в оскаржуваній постанові про відсутність складу кримінального правопорушення не ґрунтуються на конкретних матеріалах кримінального провадження і не відповідають отриманим у ньому доказам; при прийнятті оскаржуваної постанови слідчим без законного вирішення були залишені клопотання та заяви представника Компанії SPB; слідчим не виконано всі вказівки прокурора, що свідчить про необґрунтованість та передчасність закриття кримінального провадження.
В судовому засіданні представник скаржника підтримав внесену скаргу, надав пояснення, аналогічні до викладених у такій та просив скаргу задоволити.
Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги, надав пояснення про те, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, на підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Скаржник адвокат ОСОБА_3 представляє інтереси Компанії Ес Пі Бі ейч еф, яка визнана потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні, а відтак, є належним носієм права на оскарження постанови слідчого про закриття даного кримінального провадження.
В ході проведення досудового розслідування допитані в якості свідків: начальник управління правового захисту ПАТ АКБ «Львів» ОСОБА_8 , начальник управління по роботі з проблемною заборгованістю ПАТ АКБ «Львів» ОСОБА_9 , заступник начальника управління правового захисту ПАТ АКБ «Львів» ОСОБА_10 , начальник Центрального відділення ПАТ АКБ «Львів» ОСОБА_11 , голова правління ПАТ АКБ «Львів» ОСОБА_12 , які надали покази про те, що відносини із ПП «Мієр» та компанією «Фалона Ентерпрайзес Інк.» вчинені з дотриманням вимог Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та вимогами Національного банку України. Ініціатором укладення договору застави цінних паперів була компанія «Фалона Ентерпрайзес Інк.», яка мала намір вкладати інвестиції в ПП «Мієр». Про такий договір застави службовим особам ПП «Мієр» було відомо. Предметом договору були не самі облігації, а право вимоги за ними. Загальна сума таких вимог була визначена за угодою сторін та становила 4 млн. гривень. Банківська інформація про стан рахунків компанії «Ес Пі Бі ейч еф» (SPB hf.) була надана на підставі п. 3 ст. 38 ГПК України. Правова оцінка діям службових осіб ПАТ АКБ «Львів» була надана ухвалою Господарського суду Львівської області від 25 березня 2014 року у справі № 5015/4165/12, якою було встановлено правомірність та законність дій ПАТ АКБ «Львів». Вказана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.
Як вбачається із протоколу допиту в якості свідка колишнього директора ПП «Мієр» ОСОБА_13 , останній повідомив, що після призначення його на посаду директора даного підприємства ним було з`ясовано, що таке має кредитну заборгованість за кредитним договором, укладеним з ПАТ АКБ «Львів». Така заборгованість становила близько 16 млн. грн. Дослідивши та проаналізувавши документи було з`ясовано, що підприємство не в змозі погасити дані кредитні кошти самостійно. У зв`язку із цим, ним та власниками товариства було прийнято рішення вжити заходів до пошуку інвесторів. Приблизно до початку літа 2012 року на підприємство приїхав ОСОБА_14 . Даний чоловік представився представником іноземної фірми «Фалона». Даний чоловік запропонував допомогу у вигляді інвестицій, однак йому було повідомлено, що підприємству необхідне заставне майно, яке можливо було б передати в заставу банківській установі для реструктуризації кредитної заборгованості. На це ОСОБА_15 погодився та повідомив, що сам поспілкується із банківською установою на предмет можливості передачі у заставу. Приблизно у липні 2012 до ОСОБА_16 зателефонували службові особи ПАТ АКБ «Львів», які повідомили, що вони можуть взяти у заставу право грошової вимоги на цінні папери іноземної компанії «Фалона Ентерпрайзес Інк.» та зможуть реструктуризувати кредитний борг ПП «Мієр». В подальшому, між ПП «Мієр» та ПАТ АКБ «Львів» було укладено договір про реструктуризацію кредитного боргу. При цьому, між компанією «Фалона Ентерпрайзес Інк.» та ПАТ АКБ «Львів» було укладено договір застави на право грошової вимоги на цінні папери на загальну суму 4 млн гривень. В подальшому підприємством не було виконано своїх зобов`язань за кредитним договором, однак приблизно у вересні 2012 року сума кредитного боргу ПП «Мієр» була зменшена на суму зазначеного вище заставного майна.
Допитаний з даного приводу представник іноземної компанії «Фалона Ентерпрайзес Інк.» ОСОБА_15 , повідомив, що в середині 2012 року до нього звернувся директор іноземної компанії «Фалона» з пропозицією представляти господарські інтереси на території України. Після зустрічей та обговорення всіх деталей з керівництвом компанії, останні на ОСОБА_17 виписали довіреність на представництво інтересів компанії на території України, в тому числі з правом підпису документів. Листування між ними відбувалось виключно поштовим зв`язком. Першим його завданням було відшукання на території України будь-якого майна «Ес Пі Бі ейч еф» (SPB hf.), яка заборгувала компанії «Фалона» грошові кошти, що підтверджувалось письмовими документами. Другим його завданням було відшукання інвестиційно привабливих проектів на території України. На виконання другого завдання ОСОБА_15 було знайдено інвестиційно привабливий проект, а саме ПП «Мієр», яке займалось паперовим виробництвом. Ним було проведено зустріч із керівником даного підприємства, в ході якої ОСОБА_15 ознайомився із фінансовою документацією суб`єкта господарювання. Після цього ОСОБА_15 довів керівництву компанії «Фалона» про фінансово-господарський стан даного підприємства. Керівництвом компанії «Фалона» було прийнято рішення про фінансування цього проекту і відповідно, ОСОБА_15 було уповноважено на укладення угоди по забезпеченню зобов`язань ПП «Мієр» перед ПАТ АКБ «Львів», оскільки підприємство мало кредитну заборгованість перед даною банківською установою. В подальшому в кінці літа 2012 року між ним як представником компанії «Фалона» та ПАТ АКБ «Львів» був укладений договір застави права вимоги по цінних паперах компанії «Ес Пі Бі ейч еф» (SPB hf.), а саме облігацій в кількості 30 штук. Ціна за даним договором була визначна взаємно в розмірі 4 млн гривень. В подальшому ПП «Мієр» не було виконано своїх зобов`язань за кредитним договором, про що ним було повідомлено керівництво компанії «Фалона». Останні прийняли рішення та уповноважили ОСОБА_17 звернутись до Господарського суду у Львівській області із позовом про стягнення боргу з компанії «Ес Пі Бі ейч еф» (SPB hf.), який випливав із облігацій. Після того, приблизно на початку вересня 2012 року він звернувся із позовною заявою в суд. В позовній заяві він зазначив, що на території України компанія «Ес Пі Бі ейч еф» (SPB hf.) має банківські рахунки. Дану інформацію він отримав від керівництва компанії «Фалона». Під час першого судового засідання суддя прийняв ухвалу про відкриття провадження, в якій вимагалось надати ПАТ АКБ «Львів» інформацію про наявність у компанії «Ес Пі Бі ейч еф» (SPB hf.) рахунків в даній банківській установі. Водночас у зв`язку із тим, що право вимоги за даними облігаціями перейшло до ПАТ АКБ «Львів» у справі відбулась процесуальна заміна позивача з компанії «Фалона Ентерпрайзес Інк.» на ПАТ АКБ «Львів».
Поряд із цим у відповідності до висновків Західного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України № 04-1/03/169 від 31 січня 2014 року вказані вище права вимоги на цінні папери компанії «Ес Пі Бі ейч еф» (SPB hf.) могли бути предметом цивільно-правових договорів, сторони яких за взаємною згодою мають право самостійно визначити вартість даних прав вимоги на цінні папери.
Таким чином, на підставі вищенаведених даних і доказів, слідчий прийшов до правильного висновку про те, що вчинення кримінального правопорушення службовими особами компанії «Фалона Ентерпрайзес Інк.» та ПАТ АКБ «Львів» стверджується лише доводами ОСОБА_18 у своєму зверненні, які спростовуються показами службових осіб ПАТ АКБ «Львів», представників ПП «Мієр» та «Фалона Ентерпрайзес Інк.», висновками Західного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України.
Як вбачається із наявних в матеріалах кримінального провадження документів щодо правовідносин, які виникли між ПАТ АКБ Львів з одного боку та Ес Пі Бі ейч еф. (SPB hf.), Оранж Інтернешнл Інвестментс (ЮК) Лімітед, ПП «Мієр» та компанією «Фалона Ентерпрайзес Інк.» з іншого, зарахування коштів з депозитних рахунків Ес Пі Бі ейч еф. (SPB hf.) на рахунок ПАТ АКБ Львів здійснено на підставі колегіального рішення, оформленого протоколом №85 засідання Правління ПАТ АКБ «Львів» від 03 жовтня 2012 року, що під час допитів підтверджено також показами свідків, а саме показами голови правління ПАТ АКБ «Львів» ОСОБА_19 , членів Правління ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , секретаря засідання ОСОБА_21 .
Слідчим встановлено, що прийняттю вказаного управлінського рішення передували ряд правочинів, законність яких була предметом розгляду у судах різних інстанцій, якими встановлено, що ПАТ АКБ «Львів» та Оранж Інтернешнл Інвестментс (ЮК) Лімітед та SPB hf., 02 жовтня 2012 року укладено Додатки до Договорів про депозитний вклад нерезидента №№243/11-В, 244/11-В, 245/11-В, 246/11, 247/11, 248/11, 249/11, 250/11, 251/11-В, згідно із якими Договори про депозитний вклад нерезидента були викладені у новій редакції із зазначенням того, що вони укладаються лише між Банком та SPB hf. як Вкладником і за якими Банк відкриває Вкладнику депозитний рахунок у гривнях на відповідний строк (п. 1.1, 1.2). Відсоткова ставка та строк розміщення визначені в п. 2.1. Договорів.
ПАТ АКБ «Львів» заявою про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог від 08 жовтня 2012 року, вчиненою на підставі ст. 601 ЦК України, повідомлено Ес Пі Бі ейч еф. ( ОСОБА_22 ) про часткове зарахування певних зустрічних однорідних грошових вимог, що виникли із вимог ПАТ АКБ «Львів», як кредитора за зобов`язаннями щодо погашення 30 облігацій, що були емітовані Ес Пі Бі ейчеф (SPB hf.) (ЕсПіБі) (колишній Айсбанк хф.) з номером за ISN 000009983, як боржника за цими зобов`язаннями; вимог Ес Пі Бі ейчеф (SPB hf.) (ЕсПіБі), як кредитора за зобов`язаннями щодо виплати коштів за Депозитними договорами №№ 243/11-В, 244/11-В, 245/11-В, 246/11, 247/11, 248/11, 249/11, 250/11, 251/11-В укладеними з ПАТ АКБ «Львів», як боржника за цими зобов`язаннями.
Господарським судом Львівської області розглянуто справу № 5015/4165/12 за позовом ПАТ АКБ «Львів» до Ес Пі Бі ейчеф (SPB hf.), за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Фалона Ентерпрайзис Інк. (Falona Enterprises Inc.) про стягнення 3709284,40 Євро (38169278,31 грн.).
Ухвалою від 25 березня 2013 року, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, встановлено, що 01 грудня 2004 року ОСОБА_22 (стара назва Icebank hf.) емітовані боргові зобов`язання індексованої ціни із встановленням річної відсоткової ставки боргу та строком погашення 01 грудня 2011 року. Строк сплати коштів по облігаціях (борговим зобов`язанням) настав 01 грудня 2011 року, однак, такі оплачені не були. Продавці облігацій листами від 09 вересня 2009 року подали претензію на суму 440265853 ісландські крони, яка була визнана боржником в сумі 428343882 ісландські крони (без врахування судових втрат). Ці вимоги були включені в реєстр заявлених претензій.
Окрім цього, встановлено, що між ПАТ АКБ «Львів» та Оранж Інтернешнл Інвестментс (ЮК) Лімітед та SPB hf. були укладені Додатки до Договорів про депозитний вклад нерезидента №№243/11-В, 244/11-В, 245/11-В, 246/11, 247/11, 248/11, 249/11, 250/11, 251/11-В, згідно із якими Договори про депозитний вклад нерезидента були викладені у новій редакції із зазначенням того, що вони укладаються лише між банком та SPB hf. як вкладником і за якими банк відкриває вкладнику депозитний рахунок у гривнях на відповідний строк. Відсоткова ставка визначена в п. 2.1. договорів. Зобов`язання банку по поверненню депозитних коштів може наступити раніше вказаного строку за ініціативою Вкладника та згодою Банку, або за ініціативою Банку, або у випадку існування інших невиконаних між сторонами зобов`язань. У разі ініціювання Банком дострокового повернення депозитних коштів, Банк зобов`язаний без попереднього повідомлення Вкладника повернути йому депозитні кошти протягом двох днів з моменту прийняття відповідного рішення, якщо інше не передбачено цим Договором. У випадку наявності інших невиконаних між сторонами зобов`язань, строк виконання яких настав, повернення банком грошових коштів здійснюється з урахуванням розміру таких невиконаних зобов`язань (п. 1.4.).
Строк виконання за Договорами №№243/11-В, 244/11-В, 251/11-В настав 03 жовтня 2012 року, у зв`язку із закінченням терміну розміщення вкладу, а за рештою договорів - 03 жовтня 2012 року, згідно пункту 1.4. Договорів.
Згідно поданого позивачем конкретизованого розрахунку, сума зобов`язання ПАТ АКБ «Львів» щодо повернення відповідачу суми депозитів та сплати нарахованих відсотків за депозитами з врахуванням сплаченого податку з доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України, що існували до моменту часткового зарахування зустрічних однорідних вимог, становила загальну суму еквівалентну 30077067,12 грн.
Все вищезазначене відображено в ухвалі господарського суду Львівської області від 25 березня 2013 року по справі № 5015/4165/12, якою припинено провадження по справі на підставі пункту 1-1 частини 1 ст. 80 ГПК України, відповідно до якого господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Зазначена ухвала суду є процесуальною формою закінчення провадження по справі, набрала законної сили в день її винесення та сторонами не оскаржувалась. Як вбачається із вказаної ухвали, підставою для припинення провадження у вказаній справі стало те, що 19 жовтня 2012 року, тобто в процесі розгляду даної господарської справи, відбулось правомірне зарахування частини зустрічних однорідних вимог ПАТ АКБ «Львів» та компанією SPB hf. в порядку статті 601 ЦК України всього на суму 2922884,60 Євро (що еквівалентно 30077067,12 грн.). Таке зарахування та припинення зустрічних зобов`язань, як зазначено в ухвалі, SPB hf. не заперечувалось.
Однак, вважаючи недійсними правочини, якими обумовлено перехід до ПАТ АКБ «Львів» прав грошової вимоги до Компанії SPB hf. та правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог між Компанії SPB hf. та ПАТ АКБ «Львів», представники Компанії SPB hf. стверджують, що внаслідок такого зарахування зустрічних однорідних вимог, ПАТ АКБ «Львів» протиправно (за відсутності підстав) списало вказані кошти та нараховані на них проценти на свою користь, чим порушило право власності Компанії SPB hf. на такі грошові кошти.
У суді представники Компанії SPB hf., як позивача, просили повернути винесенням рішення про задоволення позову у даній справі: стягнути з відповідача на користь позивача 2393059,12 доларів США, з яких 1800000,00 доларів США суми безпідставно списаних вкладів та 593059,12 доларів США процентів по таким вкладам за період з 11 вересня 2011 року по 23 жовтня 2015 року включно та 19754979,46 грн., з яких 13220966,90 грн. суми безпідставно списаних вкладів, 6534012,56 грн. процентів по таким вкладам за період з 11 вересня 2011 року по 23 жовтня 2015 року включно.
Разом з тим судами встановлено, що відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.
В силу приписів частини 1 та 3 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Підстави припинення зобов`язання визначено у ст.598 ЦК України, у якій, зокрема, зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1). Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається (ч.4).
Зокрема, відповідно до ст.601 ЦК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Відповідно до частини 1 ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За приписами частин 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частини 1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За встановлених обставин та враховуючи вищенаведені законодавчі приписи, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що зобов`язання ПАТ АКБ «Львів» перед позивачем щодо виплати коштів за Депозитними договорами №№243/11-В, 244/11-В, 245/11-В, 246/11, 247/11, 248/11, 249/11, 250/11, 251/11-В припинилися зарахуванням зустрічних однорідних вимог, в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України, на підставі вчиненого ПАТ АКБ «Львів» одностороннього правочину (заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08 жовтня 2012 року). При цьому, недійсність такого правочину не встановлена законом та такий правочин не визнаний недійсним у судовому порядку, а отже правочин, оформлений заявою ПАТ АКБ «Львів» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08 жовтня 2012 року є правомірним та свідчить про припинення зобов`язань за депозитними договорами, і як наслідок, про припинення дії відповідних договорів, згідно з пункту 4.2 кожного із них. Отже, припинення таких договорів вказує на відсутність правових підстав проводити будь які нарахування відсотків на суми депозитних вкладів після їх припинення.
Разом з тим, представники Компанії SPB hf. посилалися на недійсність та нікчемність Договору застави цінних паперів № 93/200722012 від 08.09.2012 та Договору про задоволення вимог заставодержателя (уступки прав) від 08.10.2012, на підставі, яких до ПАТ АКБ «Львів» перейшло право вимоги до Компанії SPB hf., а отже і відсутність правових підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог. Свої вимоги вони обґрунтували тим, що цінні папери (облігації) за якими у ПАТ АКБ «Львів» виникло право вимоги до Компанії SPB hf. стали предметом спірних договорів з порушення частини 1ст.37 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» (в редакції, яка діяла до 07.08.2011) та Положення про порядок реєстрації акцій та облігацій іноземних емітентів в Україні, затвердженим Рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 42 від 20.11.1997, за якими не допускався обіг облігацій на території України без їх реєстрації. Згідно даних Державного реєстру випусків цінних паперів, реєстрація випуску(ів) цінних паперів, емітентом яких є компанія Ес Пі Бі ейч еф. (SPB hf.) або компанії Спарісйодабанкі Ісландс хф. (Sparisjodabanki Islands hf.), Комісією не здійснювалось, у зв`язку з чим, на думку позивача, Облігації Компанії SPB hf. не були допущені до обігу на території України, а отже не допускалось і вчинення правочинів щодо переходу прав на них, а отже зазначені договори є недійсними з огляду на положення частини 1 ст.203, частини 1 ст.215 Цивільного кодексу України, з урахуванням частини 1 ст.37 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», ст. 178 Цивільного кодексу України, частин 1 та 2 ст.4 Закону України «Про заставу».
В той же час, судом вказані доводи були відхилені, оскільки недійсність вказаних договорів прямо не встановлено законом і такі договори не визнані недійсними у судовому порядку, Договір застави цінних паперів № 93/200722012 від 08 серпня 2012 року та Договір про задоволення вимог заставодержателя (уступки прав) від 08 жовтня 2012 року правомірними. При цьому, суд вказав на те, що правочин щодо переходу прав на цінні папери і прав за цінними паперами становитиме обіг цінних паперів на території України лише за умови їх фізичної поставки на територію України (для документарних цінних паперів) або обліку в рамках національної депозитарної системи (для бездокументарних цінних паперів). За відсутності наведеної кваліфікуючої ознаки висновки про обіг відповідних цінних паперів на території України є безпідставними, що свідчить про відсутність порушень при укладенні спірних договорів, і зокрема, частини 1 ст.37 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», ст.178 ЦК України, частин 1 та 2 ст.4 Закону України «Про заставу».
Щодо нікчемності Договору застави цінних паперів № 93/200722012 від 08серпня 2012 року, Договору про задоволення вимог заставодержателя (уступки прав) від 08 жовтня 2012 року, рішення про набуття ПАТ АКБ «Львів» прав за Облігаціями Компанії SPB hf., правочину про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог від 08 жовтня 2012 року, в силу приписів ст. 228 ЦК України, оскільки такі порушують публічний порядок, та були спрямовані на незаконне заволодіння грошовими коштами Компанії SPB hf., суд вирішив, що приписами ст.228 ЦК України визначено, що нікчемними є правочини, які порушують публічний порядок, і зокрема, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, а усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.
Крім цього, судом надано оцінку тим обставинам, що правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог між Компанією SPB та ПАТ АКБ «Львів», оформлений заявою останнього від 08 жовтня 2012 року, суперечить імперативним нормам Ісландського законодавства, зокрема, ст.100 Закону Ісландії «Про банкрутство», якою заборонено проводити зарахування зустрічних вимог у процедурі банкрутства, та в силу частини 2 ст. 14 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст.203, 215 ЦК України.
Так, згідно з висновками суду, зроблена ПАТ АКБ «Львів» заява про зарахування зустрічних однорідних вимог, дійсність якої оспорюється, є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (ч.3 ст.202 ЦК України). Отже, перш ніж встановлювати відповідність чи невідповідність змісту такого правочину законодавству Республіки Ісландія, необхідно з`ясувати, чи підлягає застосуванню право Республіки Ісландія при регулюванні вчинення оспорюваного правочину.
Відповідно до частини 2 ст. 14 Закону України «Про міжнародне приватне право», суд, незалежно від права, що підлягає застосуванню відповідно до цього Закону, може застосовувати імперативні норми права іншої держави, які мають тісний зв`язок з відповідними правовідносинами, за винятком, встановленим частиною першою цієї статті. При цьому суд повинен брати до уваги призначення та характер таких норм, а також наслідки їх застосування або незастосування.
Водночас, судом зауважено, що відповідно до частини 2 та 3 ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право», які регулюють саме колізійні норми щодо правочинів у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.
ПАТ АКБ «Львів» є юридичною особою, зареєстрованою та такою, що має своє місцезнаходження в Україні. Крім того, вирішальне значення для змісту правочину в даному випадку є саме вчинення правочину, оскільки такий правочин як заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином і не потребує вчинення іншою стороною будь яких дій, в тому числі таких як схвалення чи заперечення.
Окрім того, у пункті 1.4. кожного із Додатків до Договорів про депозитний вклад нерезидента №243-11В, 244/11-В, 245/11-В, 246/11, 247/11,248/11, 249/11, 250/11, 251/11-В, визначено порядок виконання банком зобов`язання по поверненню депозитних коштів. Так, при підписанні вказаних договорів сторони, серед іншого, дійшли згоди про те, що у випадку наявності інших невиконаних між сторонами зобов`язань, строк виконання яких настав, повернення банком грошових коштів за цим договором здійснюється з урахуванням розміру таких невиконаних зобов`язань. Отже, враховуючи дані положення, сторони фактично задекларували можливість проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.
Крім того, посилаючись на положення частини 2 ст.14 Закону України «Про міжнародне приватне право», представниками компанії ОСОБА_22 не взято до уваги норму, закріплену в частини 1 ст.14 вказаного Закону, в якій встановлено, що правила цього Закону не обмежують дії імперативних норм права України, що регулюють відповідні відносини, незалежно від права, яке підлягає застосуванню.
Вчинений ПАТ АКБ «Львів» правочин, спрямований на здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, є, як вже зазначалось, одностороннім, тому судом також враховано норми, зафіксовані у ст. 25 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до яких особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави. За відсутності таких умов або якщо їх неможливо встановити, застосовується право держави, у якій знаходиться виконавчий орган управління юридичної особи.
Вказані висновки підтверджуються рішенням господарського суду Львівської області від 18 грудня 2015 року по справі № 914/3594/15, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 14 червня 2016 року.
Враховуючи наведене, слідчим зроблено правильний висновок про те, що оскільки рішення голови правління ПАТ АКБ «Львів» ОСОБА_19 , членів Правління ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , про зарахування коштів Компанії SPB hf. в рахунок погашення однорідних зобов`язань, оформлене протоколом №85 засідання Правління ПАТ АКБ «Львів» від 03 жовтня 2012 року визнано судами законним та таким, що відповідає вимогам законодавства України, а тому в їх діях відсутня об`єктивна сторона кримінального правопорушення передбаченого ст.191 КК України, яка полягає у незаконному привласненні, розтраті або заволодінні чужим майном.
Що стосується доводів заявника, представників Компанії SPB hf. про вчинення службовими особами ПАТ АКБ «Львів» кримінального правопорушення, передбаченого 232 КК України, то допитані в ході досудового розслідування службові особи банку та представник компанії «Фалона Ентерпрайзес Інк.» ОСОБА_25 таку інформацію не підтвердили. Крім того, вказана інформація, що становить банківську таємницю була відома не тільки ПАТ АКБ «Львів», а й Оранж Інтернешнл Інвестментс (ЮК) Лімітед та самому SPB hf., на яких зберігання банківської таємниці в даному випадку не поширюється. Враховуючи, що компанія Орандж Інтернешнл Інвестментс (ЮК) Лімітед знаходиться на Віргінських островах, що під юрисдикцією Великобританії, допитати її представників не видається можливим, оскільки між Україною та Великобританією відсутній договір про надання міжнародно-правової допомоги у кримінальних провадженнях.
Щодо покликання представника скаржника на те, що відомості, викладені у заяві представника Компанії SPB від 25 травня 2016 року про вчинення шахрайства за ч.4 ст.190 КК України, яка була подана до Львівської місцевої прокуратури №1 не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий суддя роз`яснює право заявника на оскарження бездіяльності службової особи прокуратури, уповноваженої на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань до слідчого судді в порядку ст.303 КПК України, шляхом подання окремої скарги.
Стосовно покликання скаржника на те, що клопотання, подані 17 березня 2016 року в порядку ст.220 КПК України не розглянуті, то такі спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки містять постанови про відмову в задоволенні таких клопотань, які заявник має право оскаржити до слідчого судді шляхом подання окремих скарг.
Слідчий суддя не приймає до уваги покликання представника скаржника на те, що рішення судів не можуть слугувати доказами у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ст.129-1 Конституції України, яка є Основним Законом України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
Крім цього, в судовому засіданні спростовані покликання представника скаржника стосовно невиконання слідчим вказівок прокурора, оскільки встановлено, що слідчим виконані вказівки прокурора від 06 червня 2016 року та від 20 серпня 2016 року, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Не зважаючи на зазначені положення КПК України скаржником під час розгляду такої у суді не надано відомостей та доказів, які б підтверджували доводи, викладені у скарзі, доводи щодо незаконності прийнятого рішення про закриття кримінального провадження не знайшли свого підтвердження та спростовані матеріалами кримінального провадження.
Згідно ч.1 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, з урахуванням положень цієї глави.
Відповідно до ч.1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статті може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
З огляду на викладене, а також враховуючи, що обставин, які б викликали сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови від 08 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження, не встановлено; висновки та процесуальне рішення слідчого відповідають вимогам кримінального процесуального закону і ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження; у скарзі не наведено переконливих доводів, які б стверджували б про те, що шляхом проведення додаткових дій, будуть встановлені достатні дані, які б виключали підстави для закриття кримінального провадження, а відтак приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 22, 303, 304, 306, 307, 318-380 КПК України, ст.129-1 Конституції України, слідчий суддя, -
у задоволенні скарги відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом 5 днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1