Справа № 572/2385/13-к
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року

Сарненський районний суд Рівненської області у складі одноособово головуючий суддя ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представників потерпілої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни кримінальну справу про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, інваліда 2 групи, не одруженого, не судимого, за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України,

В С Т А Н О В И В :

14 жовтня 2010 року близько 16 год. на околиці смт.Степань Сарненського району Рівненської області суб`єктом суспільно-небезпечного діяння щодо малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було вчинено насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням щодо неї фізичного насильства шляхом неодноразового вставляння в піхву цієї малолітньої тупого твердого предмету із обмеженою, дещо загостреною контактуючою поверхнею, чим було спричинено потерпілій ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Органом досудового слідства кваліфіковане вказане діяння за ч. 3 ст. 153 КК України та стверджено, що вчинення цього суспільно-небезпечного діяння здійснено ОСОБА_8 , і цей факт, на думку органу досудового слідства, підтверджується зібраними по справі доказами.

З огляду на наявність у ОСОБА_8 багаторічного хронічного психічного захворювання у формі параноїдальної шизофренії, безперервного типу перебігу, яким ОСОБА_8 тривалий час постійно страждав, в тому числі, і станом на 14 жовтня 2010 р., коли мала місце подія суспільно-небезпечного діяння відносно малолітньої ОСОБА_4 , то за цих обставин органом досудового слідства доводилось необхідність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, оскільки, за доводами органу досудового слідства, ОСОБА_8 вчинив це суспільно-небезпечного діяння і перебував він при цьому у стані неосудності.

Дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх в сукупності, керуючись законом, суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 420 КПК України 1960 р. визначені питання, які вирішуються судом у справах про застосування примусових заходів медичного характеру, а саме:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, з приводу якого порушена справа;

2) чи вчинено це діяння особою, щодо якої розглядається справа;

3) чи вчинила особа зазначене діяння в стані неосудності або обмеженої осудності, чи захворіла вона після вчинення злочину на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

4) чи слід застосувати до цієї особи заходи медичного

характеру і якщо слід, то які саме.

Вирішуючи перше питання суд констатує, що суспільно небезпечне діяння, з приводу якого органом досудового слідства порушена ця кримінальна справа, дійсно мало місце і це об`єктивно підтверджується сукупністю доказів, зібраними і дослідженими під час досудового та судового слідства.

Ця обставина підтверджується: повідомленням зі Степанської лікарні (Т.1 а.с.10, 11), яким підтверджується факт і дата отримання потерпілою зазначених ушкоджень; висновком експерта судово-медичної експертизи № 427Е/357 від 25.12.2010 року (Т.2 а.с.79-81) та висновоком експерта додаткової судово-медичної експертизи № 24Е від 13.01.2011 року (Т.1 а.с.86-87), згідно яких у малолітньої ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді рваної рани промежними з розривом анального сфінктера, передньої стінки прямої кишки, бокової стінки піхви зліва до заднього склепіння, бокової стінки до заднього склепіння, бокової стінки праворуч на протязі 2-х сантиметрів, та які виникли внаслідок травматичних дій тупим, тупим твердим предметом із обмеженою, дещо загостреною контактуючою поверхнею; показаннями потерпілої ОСОБА_4 , які вона давала під час досудового слідства (Т.2 а.с.185-187, Т.2 а.с.179-182), де потерпіла показана про зазначену вище подію відносно неї, а також в суді 13.05.2014 р. де вона це підтвердила; показаннями батька малолітньої потерпілої ОСОБА_4 , які він дав під час досудового слідства, (Т.2 а.с.103-105) та в наступнму підтвердив їх в суді; рештою показань і письмовими доказами, які містяться у матеріалах справи.

Крім того, та обставина, що відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_4 14.10.2010 р. мало місце суспільно небезпечне діяння, в результаті якого вона одержала вищезазначені тяжкі тілесні ушкодження, з приводу чого була порушена кримінальна справа, ніким не оспорювалась і не заперечувалась.

Вирішуючи питання про те, чи вчинено це діяння ОСОБА_8 , щодо якого розглядається ця справа, суд приходить до наступих висновків.

В матеріалах справи наявні первинні показання малолітньої потерпілої ОСОБА_4 (Т.2 а.с. 93-94), і саме вони органом досудового слідства оцінені як правдиві показання, та які і були покладені органом досудового слідства в основу висновку про причетність ОСОБА_8 до події суспільно-небезпечного діяння.

Проте відразу після лікування в обласній лікарні, малолітня потерпіла на досудовому слідстві була ретельно допитана і дала слідчому показання, за змістом яких ОСОБА_8 це не та особа, яка її згвалтувала. Також, малолітня потерпіла повідомила про справжнє місце скоєння щодо неї суспільно-небезпечного діяння, яке хоча і на околиці смт.Степань, але знаходиться в зовсім іншому місці, а саме неподалік бетонного мосту через річку Горинь, на якому вона зустріла, як вона зазначала, «поганого дядька, який вів велосипед».

За показаннями малолітньої ОСОБА_4 суб`єкт суспільно-небезпечного діяння зустрів її на мосту, взяв її за руку, погрожуючи вбивством її батьків завів в описане нею місце, після чого вчинив щодо неї насилля, пішов до річки, помив руки, але у воду не кидався, повернувся, застібнув їй куртку та вивів потерпілу ОСОБА_4 на міст, а сам сів на велосипед і поїхав (Т.2 а.с.185-187).

В судовому засіданні представник малолітньої потерпілої та її батько ОСОБА_4 повідомив, що його донька ОСОБА_9 після лікування розповіла йому, що чоловік, якого вона упізнала на фото, це не той чоловік, який її згвалтував, і що подія суспільно-небезпечного діяння відбулась зовсім в іншому місці, ніж за версією слідства. Після отримання медичної допомоги і розповіді своєї шестирічної дитини про дійсні обставини злочину батько малолітньої потерпілої вказував слідчому, що ОСОБА_10 непричетний до згвалтування його дочки та просив не притягувати його до відповідальності.

Орган досудового розслідування у постанові про направлення кримінальної справи відносно ОСОБА_8 до суду для вирішення питання про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру зазначив: «...досудове слідство до змінених показань малолітньої потерпілої відноситься критично та як доказ у справі вказані показання не сприймаються.»

Отже, відкидаючи наступні показання потерпілої ОСОБА_4 орган досудового слідства виходив з того, що потерпіла ОСОБА_4 була відразу після події суспільно-небезпечного діяння належним чином допитана в обласній лікарні, і за цими показаннями слідство прийшло до висновку про причетність ОСОБА_8 до суспільно-небезпечного діяння, наявність в нього мокрого одягу.

За матеріалами справи шестирічна потерпіла ОСОБА_4 на час відбирання в неї цих показань мала тяжкі тілесні ушкодження та перебувана в Рівненській обласній дитячій лікарні у відділенні гнійної хірургії (Т.1 а.с.73, Т.2 а.с.93, де значиться місце її допиту).

За цим протоколом, допит тривав 1 год. і 45 хв., та відбувся в палаті обласної дитячої лікарні за місцем лікування малолітньої потерпілої з участю педагога ОСОБА_11 .

В той же час, згідно дослідженого судом листа служби у справах дітей виконкому Рівненської міської ради №01-7/291 від 15.02.2011, який міститься в матеріалах справи (Т.3 а.с.102), участь у допиті малолітньої ОСОБА_12 , яка на той час знаходилася у відділі гнійної хірургії Рівненської обласної дитячої лікарні, у жовтні 2010 року було доручено взяти головному спеціалісту ОСОБА_13 , а не педагогу ОСОБА_11 , як те доводить орган досудового слідства, та згідно якого потерпіла ОСОБА_4 відповіла лише на кілька запитань відносно її сім`ї та відмовилась далі будь-що розповідати і допит було припинено.

Допитані в суді як свідки працівники служби у справах дітей виконкому Рівненської міської ради, жителі м.Рівне ОСОБА_14 та ОСОБА_15 об`єктивно дали показання, що вищезазначений допит у палаті відділення гнійної хірургії Рівненської обласної дитячої лікарні взагалі не відбувася, що в цій слідчій дії фактично брала участь в якості педагога зовсім інша особа, аніж та, що значиться в протоколі допиту.

Так, ОСОБА_14 підтвердила і дала показання, що саме їй було доручено взяти участь і саме вона фактично брала участь в цьому допиті малолітньої потерпілої ОСОБА_4 у відділі гнійної хірургії Рівненської обласної дитячої лікарні.

Свідок ОСОБА_14 дала показання, що малолітня ОСОБА_4 лише відповіла на кілька запитань, що стосувались її сім`ї і жодних питань стосовно подій та дня, коли щодо ОСОБА_4 було вчинено злочин, малолітній потерпілій не було задано і ОСОБА_12 про це не говорила.

ОСОБА_16 вказала, що, як такий, допит і не було розпочато, лише запитали де проживає, з ким проживає, чи є брат та сестричка. Жодних показань ОСОБА_9 щодо того, що з нею сталося, не надала і абсолютно нічого дитина про подію не говорила.

Після цього за показаннями ОСОБА_14 , потерпілій ОСОБА_12 дали заспокійливий укол, і дитина відмовилась говорити посилаючись на сонливість, допит тривав кілька хвилин, свідок уточнила і показала, що малолітній ОСОБА_4 ніхто нічого не давав підписувати. Цей свідок дала показання, що вона не є педагогом, що жодних документів стосовно цього допиту вона під час допиту та після нього також не підписувала.

Свідок ОСОБА_14 ствердно, об`єктивно дала показання, що жодних показань про те, що з нею сталося, малолітня ОСОБА_12 не казала і недала жодних показань про подію злочину. Також ОСОБА_14 підтвердила, що допит по суті не був розпочатий і тривав лише до 10 хвилин, оскільки після прийняття ліків дитина відмовилась розмовляти посилаючись на втому і сонливість, а тому допит було припинено.

Свідок ОСОБА_14 також вказала, що при цьому допиті були лише малолітня ОСОБА_12 , вона (тобто ОСОБА_14 ) слідчий і тато ОСОБА_9 . Як зазначила свідок, більше нікого не було в палаті.

Показання допитаного в суді свідка ОСОБА_14 узгоджуються із показаннями допитаного в суді свідка ОСОБА_15 , яка також дала показання, що вона, як колега по роботі свідка ОСОБА_14 , знає, що дійсно, спеціалісту ОСОБА_14 в жовтні 2010 р. було доручено керівництвом взяти участь в допиті малолітньої ОСОБА_4 , яка на той час знаходилась в Рівненській обласній дитячій лікарні, і показала суду, що дійсно ОСОБА_14 брала участь в цьому допиті, однак, зі слів ОСОБА_14 , яка того ж дня ще повернулась на роботу, цьому свідку відомо, що допит не відбувся у зв`язку із відмовою потерпілої будь-що розповідати.

Цей свідок, як і ОСОБА_14 , дала показання про місце проведення цієї слідчої дії, час його проведення, про те, що ОСОБА_14 ще після цього повернулася на роботу на продовжувала працювати.

Ці показання свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , будь-якими належними та допустимими доказами, представленими органом досудового слідства, не спростовані.

Вищезазначені показання свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 узгоджуються із письмовими доказами, здобутими під час досудового слідства і наявними у матеріалах кримінальної справи.

Отже, на підставі отриманих в суді показань свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , листа служби у справах дітей виконкому Рівненської міської ради №01-7/291 від 15.02.2011 (Т.3 а.с.102), суд прийшов до висновку, що первинний допит шестирічної малолітньої потерпілої ОСОБА_4 у жовтні 2010 р. в приміщеннні Рівненської обласної дитячої лікарні, який покладено слідством в основу своєї версії про причетність ОСОБА_8 до суспільно-небезпечного діяння відносно ОСОБА_4 , фактично невідбувся, потерпіла ОСОБА_4 не дала на ньому жодних показань відносно події суспільно-небезпечного діяння і її таких питань не було поставлено, оскільки вона в лікарні після прийняття ліків відмовилась відповідати на запитання і допит було припинено.

З цих підстав, до взаємовиключаючих із вищенаведеними показань жителя ОСОБА_11 про те, що в жовтні 2010 р. в м.Рівне він в приміщенні Рівненської обласної дитячої лікарні брав участь у допиті потерпілої ОСОБА_4 , а не ОСОБА_14 , як те об`єктивно встановлено судом на підставі вищезазначеної сукупності, суд ставиться критично і не сприймає такі показання ОСОБА_11 як правдиві, позаяк вони спростовані в суді вищезазначеною сукупністю доказів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 168 КПК України 1960 р. допит неповнолітнього свідка віком до чотирнадцяти років, а за розсудом слідчого віком до шістнадцяти років проводиться за правилами статті 167 цього Кодексу в присутності педагога, а при необхідності - лікаря, батьків чи інших законних представників неповнолітнього.

Згідно ч.5 ст.170 КПК України 1960 р.протокол підписують свідок, слідчий і особи, що були присутні при допиті. Якщо протокол написаний на декількох сторінках, свідок підписує кожну сторінку окремо.

Відповідно до змісту ст.171 КПК України 1960 р.допит потерпілого здійснюється за правилами допиту свідка. Згідно цього протоколу допиту малолітньої потерпілої (Т.2 а.с. 93-94) підписи потерпілої чи його представника у відповідних рядках про роз`яснення перед допитом положень ст.63 Конституції України, статей 49, 50 КПК України відсутні.

При цьому, в ході судового розгляду встановлено, що фактично допит малолітньої потерпілої ОСОБА_4 в обласній дитячій лікарні в жовтні 2010 р. не відбувся, а на тій початковій його частині, на якій впровдож лише кількох хвилин слідчим допоки потерпіла не відмовилась від його проведення було задано декілька запитань, які не стосувалися події суспільно-небезпечного діяння, брала участь особа ( ОСОБА_14 ), яка не була педагогом.

Крім того, враховуючи шестирічний вік потерпілої, отримані нею тяжкі тілесні ушкодження і безспірну психотравмуючу травму внаслідок згвалтування, та безпосереднього отримання в процесі початку такого допиту медичної допомоги, суд констатує, що була необхідність на виконання приписів ст.168 КПК України 1960 р. залучити до участі в цьому допиті лікаря, однак такий лікар за цим протоколом допиту також не був залучений.

Необхідність залучення лікаря узгоджується і з показаннями ОСОБА_14 , яка дала показання, що «...Марина була в лежачому стані...».

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, на підставі вищенаведеного, оцінюючи усі вищезазначені здобуті органом досудового слідства докази, які наявні у матеріалах кримінальної справи, та оцінюючи отримані в суді показання свідків, суд прийшов до висновку про те, що первинний допит малолітньої потерпілої ОСОБА_4 в м.Рівне в приміщенні Рівненської обласної дитячої лікарні в жовтні 2010 р., відомості з якого органом досудового розслідування покладені в основку версії про причетність ОСОБА_8 до вчинення суспільно-небезпечного діяння, по суті не відбувся, показань, які значаться в цьому протоколі допиту (Т.2 а.с. 93-94) потерпіла ОСОБА_4 слідчому не давала, а впродовж тих кількох хвилин, в ході яких потерпілій було задано лише кілька запитань відносно її сім`ї, участь в ньому не брали педагог і лікар, натомість була присутня інша особа ( ОСОБА_14 ), яка не розписувалась в протоколі як учасник, а замість неї розписався у протоколі ОСОБА_11 , який участі в цій слідчій дії не брав.

Тому, суд констатує, що доказове значення мають лише наступні показання малолітньої потерпілої ОСОБА_4 (Т.2 а.с.185-187), які однак орган досудового розслідування необгрунтовано оцінив критично, та які доводять цілковиту непричетність ОСОБА_8 до згвалтування потерпілої, оскільки ті первинні показання, які містяться в матеріалах справи (Т.2 а.с.93-94), потерпіла ОСОБА_4 не давала і допит цей фактично не відбувся.

Відтак, на підставі показань свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 ; листа служби у справах дітей виконкому Рівненської міської ради №01-7/291 від 15.02.2011 (Т.3 а.с.102) спростовано наявність та доказове значення первинних показань малолітньої ОСОБА_4 , які вона нібито дала слідчому в жовтні 2010 р. під час її перебування в Рівненській обласній дитячій лікарні в присутності педагога ОСОБА_11 , а з ними, і спростовано версію про те, що суб`єкт суспільно-небезпечного діяння після цього діяння відносно потерпілої ОСОБА_4 кинувся і річку і пішов на інший берег.

Крім того, суд враховує і ту обставину, що навіть в цьому протоколі допиту неповнолітнього потерпілого за жовтень 2010 р., яким орган досудового слідства доводить вчинення ОСОБА_8 відносно ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, значиться опис одягу особи, яка вчинила це діяння із ОСОБА_4 , який повністю неузгоджується із вилученим слідчим та дослідженим в суді як речові докази одягом ОСОБА_8 .

Так, в цьому протоколі допиту потерпілої (Т.2 а.с.93-94) значиться: «...Чоловік був вдягнутий в чорну куртку порвану в двох місцях зі страшним малюнком на спині...». Однак за матеріалами справи, та що ніким не оспорювалось під час судового розгляду цієї справи, ОСОБА_8 в день вчинення відносно малолітньої ОСОБА_4 зазначеного діяння перебував впродовж всього дня у вилученій слідчим куртці із клаптиків шкіри чи то шкірозамінника, що стверджено нижчезазначеними в цій постанові доказами, яка не містить жодного малюнка та є однотонною, в чому суд переконався дослідивши цей одяг в суді.

В той же час, ще на досудовому слідстві у своїх подальших показаннях, а по суті, з огляду на фактичне непроведення допиту у відділі гнійної хірургії Рівненської обласної дитячої лікарні у жовтні 2010 року, у своїх єдино існуючих показаннях, які дійсно дала малолітня ОСОБА_4 під час досудового слідства, вона описувала зовнішність іншої особи, ніж ОСОБА_8 , і на це вже зауважив у своїй ухвалі апеляційний суд Рівненської області в ухвалі від 21 травня 2013 року. Також, малолітня потерпіла ОСОБА_4 на досудовому слідстві описала зовсім інший одяг, в якому була одягнута особа, котра згвалтувала її, в порівнні з тим, в якому перебував ОСОБА_8 впродовж всього дня 14.10.2010р., та який був вилучений слідчим (Т.2 а.с.179-182, Т.2 а.с.185-187).

Так, потерпіла ОСОБА_4 дала показання, що вона «...зустріла поганого дядька на мості...», «...він вів ровера, він був у куртці чорного кольору, ця куртка була з тканини...на куртці був невеличкий малюнок білого кольору...був намальований дядько з палкою і маленькі дядьочки..», «...він тільки мив руки...», «...взяв мене за руку і вивів на верх мосту, а сам поїхав на велосипеді в бік ОСОБА_17 ...», «...це був велосипед зеленого кольору, темно-зеленого кольору, темнішого за траву...», «...в нього волосся, як у дядька ОСОБА_18 ...», «...на нашого сусіда ОСОБА_19 він схожий лицем, однак це не він...» (Т.2 а.с.185-187).

Отже, за єдиними показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_4 даними нею на досудовому слідстві, отриманими відповідно до норм КПК 1960 р. та в допустимий спосіб, але які орган досудового розслідування оцінив критично, вважаючи їх зміненими і неправдивими, ОСОБА_8 як за описом його зовнішньості, так із за чітким, беззапереченим описом його одягу, а також за іншими описаними потерпілою обставинами, а саме, що особа, яка згвалтувала малолітню потерпілу, була з велосипедедом і поїхала після події на велосипеді; що сама подія мала місце неподалік бетонного мосту що через річку Горинь, а не на ділянці лугу на околиці смт.Степань, де слідчим вилучено дерев`яний кілок, що суб`єкт суспільно-небезпечного діяння вводу не кидався, а лише помив руки, а отже його одяг не мав бути мокрим, не є тією особою, яка вчинила відносно малолітньої ОСОБА_4 суспільно-небезпечне діяння.

Крім того, допитана в суді за участі педагога та законного представника малолітня потерпіла ОСОБА_4 дала показання, які узгоджуються із її показаннями, котрі вона давала під час досудового слідства щодо непричетності ОСОБА_8 до вчинення суспільно-небезпечного діяння, та у правдивості яких суду немає підстав сумніватися, оскільки вони прямими і достатніми доказами не спростовуються. Потерпіла ОСОБА_4 дала показання, що особа, яка скоєла з нею суспільно-небезпечне діяння була з волоссям коричневого кольору, волосся було коротке; на куртці особи, яка її згвалтувала, був малюнок білого кольору, велисипед у цієї особи був темно-зеленого кольору.

Малолітня ОСОБА_4 також дала показання, що ніколи раніше того дядька, який 14.10.2010 р. робив їй боляче і мучив її, не бачила, а от щодо ОСОБА_8 , якого вона упізнала при пред`явленні їй фотокарток, потерпіла ОСОБА_4 дала показання, що вона його раніше бачила в смт.Степань Сарненського району Рівненської області, але ствердно зазначила, що це не він вчинив з нею це діяння, і це не він робив їй боляче, а робила інша особа.

Потерпіла ОСОБА_4 вказала, що після того, як та особа завдала їй болю, ця особа сказала, щоб вона (потерпіла ОСОБА_4 ) нікому нічого не розказувала, бо інакше він вб`є її тата, маму і її саму. Малолітня ОСОБА_4 також вказала, що після цього суспільно-небезпечного діяння особа, яка вчинила з нею це діяння, вивела її за руку на міст і в річці він не купався.

Отже, висновки органу досудового розслідування про вчинення цього суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_8 , який прововж всього дня 14.10.2010 р. за матеріалами кримінальної справи перебував у вилученій в нього куртці із клаптиків шкіри (шкірозамінника), а не тканини, і яка взагалі не містить малюнка, та що буцімто ця подія відбулась в зовсім іншому місці, аніж в тому, де показала потерпіла ОСОБА_4 , суперечать показанням малолітньої потерпілої ОСОБА_4 , даних нею на досудовому слідстві та в суді.

Крім того, вирішуючи питання про те, чи вчинено відносно ОСОБА_4 суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_8 , про що доводив орган досудового розслідування, і оцінюючи здобуті під час досудового і судового слідства докази в сукупності суд бере до уваги здійснене 13.05.2014 р. в суді пред`явлення потерпілій ОСОБА_4 для впізнання вилученої слідчим куртки ОСОБА_8 із клаптиків шкіри, яка прилучена до справи як речовий доказ, що взагалі не було зроблено під час досудового слідства.

Так, в ході цієї процесуальної дії в суді малолітня потерпіла ОСОБА_12 дала відповіді на поставлені їй запитання, згідно яких пред`явлена їй для впізнання вилучена слідством у ОСОБА_8 куртка, в якій впродовж всього дня перебував ОСОБА_8 14.10.2010р., це не та куртка, в якій був справжній суб`єкт суспільно-небезпечного діяння, і на ній, як показала ОСОБА_12 , немає того малюнка, який був на куртці в дійсного злочинця, і ця пред`явлена куртка не з такого матеріалу, як та, що була на особі, котра била малолітню ОСОБА_12 , робила їй боляче 14.10.2010 р.

Таким чином, за показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_4 , які вона дала на досудовому слідстві та в суді, ОСОБА_8 це не та особа, яка її згвалтувала, натомість спражній злочинець мав вигляд та був вдягнутий в куртку, які повністю відрізняються від зовнішньості ОСОБА_8 і від вилученої в нього куртки, в котрій він перебував увесь день, в який трапилась ця подія із потерпілою ОСОБА_9 , а сама подія за показаннями потерпілої ОСОБА_9 відбулась зовсім в іншому місці і за інших обставин, ніж ті, про які зазначено у постанові органу досудового розслідування.

Отже, за вищенаведеною сукупністю доказів, ОСОБА_8 не причетний до скоєнання 14.10.2010 р. відносно малолітньої ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння.

Крім того, із цією сукупністю доказів, котрі спростовують доводи сторони обвинувачення про скоєнання ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, узгоджується і проведене в суді пред`явлення для впізнання особи ОСОБА_8 по фотознімках.

Так, спочатку на досудовому слідстві 20.10.2010 р. малолітній потерпілій ОСОБА_4 було пред`явлено для впізнання фотознімки, що оформлено відповідним протоколом (Т.2 а.с.95), згідно якого ОСОБА_4 заявила що впізнає особу зображену на фото №4 (де зображено обличчя ОСОБА_8 ), однак вона не зазначила і протокол цього не містить, де та за яких обставин вона бачила цю особу, котру впізнала.

Натомість, в суді 13.05.2014 р. за участі педагога та законного представника малолітній потерпілій ОСОБА_4 в порядку ст.ст. ч.5 ст.174, 309 КПК України 1960 р. було пред`явлено для впізнання особу ОСОБА_8 по фотознімках, які містяться в матеріалах кримінальної справи (Т.2 а.с.95) та які пред`являлись під час досудового слідства 20.10.2010 р.

Під час проведеного в суді впізнання потерпіла ОСОБА_4 також, як і раніше, впізнала фото №4, на якому зображено особу ОСОБА_8 , але на запитання суду звідки їй відома ця особа, тобто на запитання, яке під час досудового слідства не ставилось потерпілій, малолітня ОСОБА_4 відповіла, що вона знає цю особу, бо зустрічала в його селі, але ствердно показала суду, що це не той дядько, який її ображав, дослівно вказавши так: «...ні, не той... цей не ображав».

Беручи до уваги за тих обставин вчинення суспільно-небезпечного діяння здатність ОСОБА_4 запам`ятати обличчя справжнього суб`єкта діяння, суд враховує, що подія трапилась у світлу пору доби, суб`єкт суспільно-небезпечного діяння певний період ішов разом з нею, з її показань повчав її як вірно відповідати на ймовірні запитання односельців, а отже у ОСОБА_4 є об`єктивна здатність категорично відмежувати непричетну до суспільно-небезпечного діяння особу в силу того, що вона мала об`єктивну можливість запам`ятати дійсного винуватця діяння і за обставинами справи вона його запам`ятала, оскільки чітко описувала його зовнішність, та одяг, в якому він був вдягнутий.

Отже, згідно здобутих внаслідок проведеного в суді впізнання даних ОСОБА_8 непричетний до вчинення відносно малолітньої ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, так як потерпіла ОСОБА_4 чітко та об`єктивно заявила, що ОСОБА_8 вона зустрічала в селі раніше, але це не той чоловік, який вчинив злочин.

Тож у цій справі є два результати впізнання особи ОСОБА_8 проведеного під час досудового слідства (20.10.2010 р.) та в суді (13.05.2014 р.).

При оцінці цих доказів суд виходить з того, що здобуті дані в результаті проведеного впізнання під час досудового слідства немають доказового значення і цей протокол від 20.10.2010 р. є недопустимим доказом, оскільки як доведено вище, пред`явлення для впізнання було здійснено без попереднього допиту малолітньої потерпілої, оскільки той допит в обласній дитячій лікарні, за наслідками якого малолітній ОСОБА_4 пред`явлено фотокартки для впізнання, не відбувся, натомість згідно ч.1 ст.174 КПК України при необхідності пред`явлення якої-небудь особи для впізнання свідкові, потерпілому, обвинуваченому або підозрюваному слідчий спочатку допитує їх про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, при яких впізнаючий бачив цю особу, про що складає протокол допиту.

Як встановлено судом, такого допиту всупереч нормам ч.1 ст.174 КПК України 1960 р., із малолітньою потерпілою ОСОБА_4 перед пред`явленням для впізнання не було проведено.

Більше того, навіть в тому протоколі допиту неповнолітнього потерпілого (Т.2 а.с.93-94), якого, як з`ясовано не було проведено, відсутні відомості про ставлення слідчим питання про зовнішній вигляд і прикмети злочинця, окрім з`ясування про те, в що був одягнутий злочинець.

Крім того, згідно цього протоколу пред`явлення для впізнання (Т.2 а.с.95) на запитання слідчого, чи впізнає вона серед пред`явлених осіб на фотознімках особу, яка наказала її роздягнутись, била її, мучила її потерпіла ОСОБА_4 заявила що впізнає особу зображену на фото №4, так-як запам`ятала вказану особу, при цьому впевнено та неодноразово вказала на дану особу, однак при цьому, як видно із змісту цього протоколу, потерпіла не зробила жодної заяви стосовно того, що саме упізнана нею особа вчинила щодо неї вказане насильство, і у протоколі не міститься даних про те, звідки вона запам`ятала цю особу і по яких ознаках.

Тобто суд на підставі дослідження і оцінки в суді цього протоколу пред`явлення для впізнання констатує, що запитання слідчого стосувалось одних обставин (...чи впізнає потерпіла особу, яка наказа їй....била її, мучила її...), а відповідь малолітньої потерпілої була зовсім про інше (...впізнаю особу зображену на фото так-як запам`ятала її...).

Зазначене повністю узгоджується із здобутими судом даними в ході проведеного в суді 13.05.2014 р. пред`явлення малолітній потерпілій ОСОБА_4 для впізнання особи ОСОБА_8 по фотокартках, в ході якого малолітня ОСОБА_4 знову ствердно зазначила, що упізнає особу, зображену на фотокатці під № 4, де зображено ОСОБА_8 , однак на запитання суду, та в подальшому на уточнюючі запитання учасників процесу, малолітня ОСОБА_4 чітко і ствердно показала і зазначила, що бачила цю особу в селі, однак це не той чоловік, що вчинив відносно неї насилля.

Отже, із урахуванням вищенаведених доказів і обставин суд констатує, що пред`явлення малолітній потерпілій ОСОБА_4 для впізнання особи ОСОБА_8 по фотокартках під час досудового розслідування було здійснено з грубими, істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, без попередньо проведеного допиту, без з`ясування питання про зовнішній вигляд і прикмети особи, яку передбачалось впізнати, і взагалі фактично без проведеного допиту перед впізнанням, і допит понятих цієї слідчої дії ОСОБА_20 та ОСОБА_21 та їх показання як свідків не усувають цих недоліків і не надають доказового значення отриманим в такий спосіб органом досудового слідства відомостям, а саме впізнання малолітньою фото № 4 під час досудового розслідування не вирішило поставлених завдань на слідчій дії.

Проте, в суді 13.05.2014 р. вказані порушення були усунені, малолітній потерпілій в належний спосіб і в порядку було пред`явлено для впізнання особу ОСОБА_8 по фотокартках, за результатами чого здобуто беззаперечні докази непричетності ОСОБА_8 до події суспільно-небезпечного діяння, яка мала місце в 2010 р. відносно потерпілої ОСОБА_4 .

Крім того, цей результат пред`явлення малолітній потерпілій в суді для впізнання особи ОСОБА_8 по фотокартках, який доводить його непричетність до події суспільно-небезпечного діяння, узгоджується із показаннями потерпілої ОСОБА_4 даними нею під час судового слідства та в суді, а також із результатами пред`явлення їй для впізнання вилученої у ОСОБА_8 куртки, що не було здійснено під час судового слідства та на необхідність проведення чого вказав апеляційний суд направляючи цю справу на новий розгляд.

Також, оцінюючи зібрані під час досудового і судового слідства докази, які були досліджені судом, суд не погоджується із версією органу досудового слідства про місце вчинення суспільно-небезпечного діяння відносно малолітньої ОСОБА_4 , і як наслідок, суд і з цих підстав також констатує непричетність ОСОБА_8 до вчинення цього суспільно-небезпечного діяння за таких обставин, натомість судом встановлено, що суспільно-небезпечне діяння відносно малолітньої ОСОБА_4 було вчинено зовсім в іншому місці, а саме в тому, на яке вказали малолітня потерпіла ОСОБА_4 та її батько ОСОБА_4 , котрі й доводили в суді, що ОСОБА_8 це не та особа, яка вчинила це суспільно-небезпечне діяння.

Так, за версією органу досудового слідства і представленими ними доказами, суспільно-небезпечне діяння було вчинено відносно ОСОБА_4 14.10.2010 року на ділянці лугу річки Горинь на околиці смт.Степань Сарненського району Рівненської області, де слідством згідно протоколу огляду при обстеженні на наступний день 15.10.2010 р. огородженої території на березі річки поблизу куща лози серед рослин череди виявлено дерев`яний кілок із загостреним кінцем, що оформлено відповідним протоколом огляду місця події (Т.1. а.с. 22-28).

Тож версія сторони обвинувачення зводиться до того, що цей кілок, на якому в послідуючому при проведенні експертизи були виявлені відповідні нашарування, був знаряддям вчинення відносно малолітньної потерпілої суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.153 КК України, а сам цей кілок, за логікою слідства, подібний до тих загострених кілків із рибальською жилкою, які були вилучені слідчим напередодні виявлення такого ж кілка 14.10.2010 р. із будинку ОСОБА_8 та його матері матерчастої сумки з двома ручками, в якій знаходились дерев`яні патики (саморобні рибальскі знаряддя), з однієї сторони загострені, а з іншої до них прив`язана рибальська жилка (Т.1 а.с. 12-21).

Однак, за показаннями батька потерпілої ОСОБА_4 , даними ним під час досудового слідства, які наявні у матеріалах справи, які несприйняло за правдиві слідство, та які все ж він знову підтримав в суді, його малолітня донька потерпіла ОСОБА_4 , після лікування пояснила йому, що ОСОБА_8 це не та особа, яка вчинила відносно неї суспільно-небезпечне діяння, і погодилась показати місце події, і це місце за наполяганням ОСОБА_4 було оглянуто слідчим і зафіксовано відповідним протоколом (Т.2 а.с. 111-114).

Згідно цього протоколу огляду місця події, це є ділянка місцевості, що розташована ліворуч від початку бетонного мосту через річку Горинь, що між с.Калинівка та смт.Степань Сарненського району, якщо дивитись вздовж мосту в напрямку до смт.Степань, яка поросла кущами та різними деревами, де знаходиться старе русло річки Горинь, та де слідчим згідно із цим протоколом виявлено і вилучено дитячі трусики з тканини білого кольору, на яких був бруд та плями коричнево-бурого кольору, а на відстані 1,2 м. виявлено дитячі колготки білого кольору, на яких також були плями бурого кольору.

Згідно даних в суді показань, зокрема, слідчого ОСОБА_22 , який розслідував цю кримінальну справу та свідка ОСОБА_23 , це місце виявлення дитячих колготок і дитячих трусиків, та на яке як на справжнє місце події вказали потерпіла ОСОБА_4 і представник потерпілої (її батько) ОСОБА_4 , це місце (Т.2 а.с. 111-114) знаходиться від місця, яке орган досудового слідства трактує як місце вчинення суспільно-небезпечного діяння (Т.1 а.с. 12-21) на відстані близько два кілометри, і ця обставина ніким не заперечувалась в суді.

Вказані обставини вказують на вчинення суспільно-небезпечного діяння відносно ОСОБА_4 у тому місці, на яке вказала потерпіла і її батько законний представник ОСОБА_4 , коли вони зазначали про непричетність ОСОБА_8 до цього діяння, та де було виявлено і вилучено слідчим дитячі колготки і дитячі трусики, про що складено відповідний протокол (Т.2 а.с. 111-114), та які, як встановлено в суді і що ніким не заперечувалось, належали малолітній потерпілй ОСОБА_4 , котра в день вчинення відносно неї суспільно-небезпечного діяння була в них вдягнута.

Ці обставини також підтверджуються наявними у матеріалах кримінальної справи показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_4 , даними нею під час досудового розслідування (Т.2 а.с.185-187, Т.2 а.с.179-182), а також її показаннями, даними нею 13.05.2014 р. в суді, згідно яких суспільно-небезпечне діяння відносно неї було вчинене саме біля бетонного мосту через річку Горинь, що між с.Калинівка та смт.Степань. При цьому як вже встановив суд, щодо так-званих первинних показань малолітньої потерпілої, які нібито дані нею в обласній дитячій лікарні (Т.2 а.с. 93-94), то таких показань малолітня потерпіла не давала, оскільки цей допит по суті не відбувся. Крім того, суд зауважує, що навіть в цих письмових показаннях, (Т.2 а.с. 93-94) описане потерпілою місце події не відповідає тому місцю, яке орган досудового розслідування вважає дійсним місцем вчинення суспільно-небезпечного діяння. Так, в цих первинних показаннях потерпілої описане місце події в наступний спосіб: «...там біля річки ростуть різні дерева, великі та малі...», проте згідно із протоколом огляду місця події та складеної до нього схеми (Т.1 а.с.22-28), на ділянці лугу річки Горинь на околиці смт.Степань, де виявлено дерев`яний кілок із загостреним кінцем, жодних дерев не виявлено і не зафіксовано; речовими доказами, виявленими саме у вказаному потерпілою і її батьком місці, що оформлено протоколом огляду місця події від 11.11.2010 р. (Т.2 а.с.111-114), та де було виявлено дитячі трусики з тканини білого кольору, на яких був бруд та плями коричнево-бурого кольору, а на відстані 1,2м. виявлено дитячі колготки білого кольору, на яких також були плями бурого кольору, котрі належать потерпілій.

Тому, логічними, послідовними, несуперечливими показаннями малолітньої потерпілої, даними нею під час досудового слідства (Т.2 а.с.185-187, Т.2 а.с.179-182) та в суді спростовується доводи і версія органу досудового слідства про вчинення суспільно-небезпечного діяння відносно потерпілої на ділянці лугу річки Горинь на околиці смт.Степань, де було виявлено дерев`яний кілок.

При цьому, судом також взято до уваги і той факт, що знаходження цих речових доказів у виді знайденого і вилученого одягу малолітньої потерпілої ОСОБА_4 саме як у справжньому місці вчинення суспільно-небезпечного діяння відносно ОСОБА_4 об`єктивно узгоджується із усіма іншими матеріалами справи та показаннями свідків, оскільки за матеріалами кримінальної справи, а саме показаннями батьків малолітньої потерпілої, решти свідків малолітня ОСОБА_4 в день вчинення відносно неї суспільно-небезпечного діяння була одягнута саме у виявлених на зазначеному місці колготках білого кольору.

Так, у своїх показаннях свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 дали показання, що коли вони їхали з м.Сарни, то бачили як ішла ОСОБА_9 без колгот.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_26 , який за його показаннями доставляв малолітню потерпілу ОСОБА_9 із смт.Степань в Сарненську ЦРЛ також показав суду, що ОСОБА_9 в цей період була без колгот.

Отже, виявлені у вказаному малолітньою потерпілою місці речові докази, на яке нею вказано як на справжнє місце події, та яке за показаннями свідків у справі та законного представника потерпілої знаходиться на відстані близько 2 км. від місця, де виявлено дерев`яний кілок, об`єктивно узгоджуються із показаннями свідків у справі, показаннями самої малолітньої потерпілої про зняття з неї суб`єктом діяння колгот на місці події та про наявність на місці події дерев, що також встановлено і зафіксовано слідчим в протоколі огляду цього місця і схемі до нього, де значиться «...вказана місцевість поросла кущами та різними деревами...» (Т.2 а.с.111-114); показаннями свідка ОСОБА_23 , який є акушером-гінекологом в смт.Степань і оглядав дитину, які узгоджуються із показаннями потерпілої ОСОБА_4 та показаннями свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ; показаннями двох допитаних як свідків осіб, які у протоколі огляду місця події від 15.10.2010 р. (Т.1 а.с.22-28) значаться як поняті. Так, допитаний судом як свідок понятий ОСОБА_22 показав суду, що «...як приїхали, вже там була міліція. Там вони знайшли якусь палку. Вилучили один кілок». На поставлене цьому свідку уточнююче запитання про те, в який момент і де саме він вперше побачив цей кілок, який вилучили за його участю, свідок чітко і ствердено дав показання, що вперше кілок побачив в руках працівника міліції як відходив від куща, який і сказав що він знайшов кілок. При цьому, свідок повідомив, що не бачив як піднімали цей кілок із землі.

Отже, із показань допитаного в суді свідка, який значиться у протоколі слідчої дії понятим, видно, що цього понятого вже доставили працівники міліції на місце, де на той час знаходились працівники міліції, один з яких повідомив, що він знайшов у кущі кілок, проте момент виявлення цього кілка, його місце розташування та момент його вилучення із цього місця події понятий не бачив, натомість вперше помітив на цій слідчій дії кілок, на якому будується вся версія органу досудового розслідування, лише в руках працівника міліції, який був на цьому місці задовго до приїзду понятого, а на передодні цієї слідчої дії аналогічні кілки були вилучені із будинку, в якому проживав ОСОБА_8 .

Інший допитаний в суді як свідок понятий, який брав участь в огляді місця біля річки Горинь, де було вилучено кілок, дав показання, що він ішов із маршрутного таксі до хати, біля селищної ради його покликали поїхати на луг до річки. Цей свідок повідомив, що не пам`ятає, де побачив кілок в руках чи на землі, а також не пам`ятає один чи кілька кілків вилучали.

Отже, за показаннями допитаних в суді як свідків понятих дерев`яний загострений кілок не був виявлений на березі річки Горинь серед рослин череди, як те зазначено в протоколі огляду місця події від 15.10.2010 р., оскільки поняті спростували факт описаного виявлення кілка у вказаному місці, а понятий ОСОБА_22 показав суду про виявлення цього кілка «в руці працівника міліції», який вже перебував на цьому місці до його приїзду.

Згідно матеріалів кримінальної справи, вищезазначеному виявленню 15.10.2010 р. загостреного кілка на березі річки Горинь передувало вилучення днем раніше 14.10.2010р. працівниками міліції із будинку ОСОБА_8 та його матері ОСОБА_27 матерчастої сумки з двома ручками, в якій знаходились дерев`яні патики (саморобні рибальскі знаряддя), з однієї сторони загострені, а з іншої до них прив`язана рибальська жилка (Т.1 а.с. 12-21).

Із урахуванням вищенаведеного суд прийшов до переконання про те, що версія і доводи сторони обвинувачення про вчинення суспільно-небезпечного діяння відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_4 на околиці смт.Степань на ділянці лугу берегу річки Стир, де працівником міліції понятому в руці продемонстровано нібито виявлений тут загострений дерев`яний кілок, сумку з аналогічними якому кілками напередодні було слідчим вилучено у буднку ОСОБА_8 , не відповідає дослідженим в суді доказам, спростовується виявленими в іншому місці речовими доказами, які, як об`єктивно встановлено, були залишені потерпілою на місці події при вчиненні щодо неї суспільно-небезпечного діяння, в яких вона в день вчинення щодо неї цього діяння була вдягнута, а також спростовується показаннями потерпілої і показаннями свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ОСОБА_26 ..

Натомість, на підставі вищеприведених доказів і їх оцінки вбачається, що суспільно-небезпечне діяння відносно малолітньої ОСОБА_4 було скоєно на іншій околиці смт.Степань, а саме на оглянутій слідством ділянці місцевості, що розташована ліворуч від початку бетонного мосту через річку Горинь, що між с.Калинівка та смт.Степань Сарненського району, якщо дивитись вздовж мосту в напрямку до смт.Степань, яка поросла кущами та різними деревами, де знаходиться старе русло річки Горинь, та де було виявлено дитячі трусики та дитячі колготки білого кольору, на яких також були плями бурого кольору, що зафіксовано відповідним протоколом огляду місця події (Т.2 а.с. 111-114).

Крім того, роблячи на підставі оцінки усіх доказів у справі в їх сукупності висновок про невчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння відносно малолітньої ОСОБА_4 , суд також виходить із об`єктивної неспроможності вчинення ОСОБА_8 цього діяння за описаних органом досудового розслідування обставин.

Так, органом досудового розслідування у постанові про направлення кримінальної справи відносно ОСОБА_8 до суду для вирішення питання про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру доводиться про те, що ОСОБА_10 вчинив вищезазначене діяння приблизьно о 16 год. на околиці смт.Степань Сарненського району і перебував він в цей час із велосипедом, оскільки про це показала малолітня потерпіла ОСОБА_4 як у так-званих первинних показаннях, які оцінені слідством як правдиві, так і в наступних показаннях, які не сприйняті слідством за правдиві.

При цьому, допитана в суді 25.04.2016 р. як свідок ОСОБА_28 також показала суду, що у жовтні 2010 року вона працювала оперуповноваженим у Сарненському РВ УМВС, і за дорученням слідчого відбирала пояснення у малолітньої потерпілої ОСОБА_4 , яка їй давала пояснення на поставлені запитання. Цей свідок показала суду, що як пояснила малолітня ОСОБА_4 , чоловік, який вчинив щодо неї насилля, був із велосипедом.

Орган досудового розслідування вилучив у будинковолодінні ОСОБА_8 два велосипеди, прилучив їх до справи як речові докази, із чого, як вбачається із доводів органу досудового слідства, має слідувати про підтвердження можливості перебування ОСОБА_8 у вищезазначений часовий інтервал із велосипедом, яким він повернувся після події суспільно-небезпечного діяння додому.

Однак, доводи органу досудового розслідування і представлені ними докази про перебування ОСОБА_8 із велосипедом у часовий інтервал вчинення відносно ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, про що зазначено слідчим у постанові про направлення цієї справи до суду, спростовуються сукупністю наступних доказів:

- показаннями допитаних свідків ОСОБА_29 і ОСОБА_30 , які показали, що коли їхали в село Калинівка, то в попутному їм напрямку ішов ОСОБА_8 , він ішов в напрямку села Калинівка Сарненського району, ОСОБА_30 вказала, що ОСОБА_31 йшов пішки близько 13 год 30 хв. Куртка в нього була коричнева, без візерунків;

- показаннями допитаного під час досудового слідства свідка ОСОБА_32 (Т.2 а.с.136), який показав, що ОСОБА_8 був без велосипеда, без сумки та поруч з ним ніхто не йшов;

- показаннями свідка ОСОБА_33 , яка дала показання, що 14.10.2010 р. вона бачила ОСОБА_8 , це було приблизно в проміжку часу з 17 до 18 год. Вона зустріла його на вул. Дорошенка в смт Степань Сарненського району Рівненської області неподалік кладовища він ішов в напрямку від школи. Чи був у ОСОБА_8 мокрий одяг відповісти свідок не змогла, вказала що він був без велосипеда. Куди після того, як свідок з ним розійшлась, пішов ОСОБА_34 , свідок не побачила;

- показаннями свідка ОСОБА_35 , яка дала показання, що в неї в центрі смт.Степань Сарненського району Рівненської області є магазин, і перебуваючи там через вікно вона у період із 14 год. до 14 год. 30 хв. бачила як ОСОБА_8 повертався до дому із сторони с.Калинівки, і був без велосипеда;

- показаннями свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які чітко і категорично ствердили і показали про перебування ОСОБА_8 без велосипеда.

Зокрема свідок ОСОБА_24 дала показання, що біля 5-ї год. йшов ОСОБА_8 , був без велосипеда. Зауважила, що вони вже проїхали міст, а ОСОБА_8 тільки на нього піднімався. Вказала, що майже одночасно побачила дівчинку ОСОБА_4 . Додала, що там на мосту завжди багато людей. Кілька разів уточнила і категорично відповіла, що ОСОБА_8 точно був без велосипеда;

показаннями свідка ОСОБА_36 , який дав показання, що він керував автомобілем в якому перебували ОСОБА_24 і ОСОБА_25 і повертались цим автомобілем в смт.Степань приблизьно о 17 год., що узгоджується із показаннями свідків ОСОБА_24 та і ОСОБА_25 ;

показаннями свідка лікаря ОСОБА_23 , який підтвердив показання малолітньої потерпілої ОСОБА_4 і показав, що дитина говорила, що той дядько мав при собі велосипед.

Тож на підставі сукупності вищезазначених показань свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_35 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_36 суд констатує перебування ОСОБА_8 у період вчинення відносно малолітньої ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння без велосипеда, і за цією сукупністю доказів не можуть бути сприйняті судом як об`єктивні і правдиві показання одного із учня, на той час у 2010 році, ОСОБА_37 , які як свідок на досудовому слідстві переповіла з його слів і свідок ОСОБА_38 , яка працює заступником директора школи, і підтримала їх в суді про те, що вона будучи педагогом при допиті учнів школи чула, як говорив цей учень, що він бачив у день вчинення злочину відносно малолітньої ОСОБА_4 жителя смт.Степань ОСОБА_8 , який був з велосипедом і торбинкою. Суд відкидає з цих підстав ці показання ОСОБА_39 та які переповіла з чужих слів свідок ОСОБА_38 , адже вони спростовуються достатньою сукупністю об`єктивних показань свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_35 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_36 , в яких з огляду на зазначені ними обставини сприйняття свідками цих обставин в суду немає підстав сумніватися в їх правдивості, і які, як показання вісьми свідків, суд оцінює як об`єктивні і правдиві проти показань вищезазначеного одного свідка, повідомлені ним за таких суперечливих обставин.

Отже, у період вчинення відносно потерпілої ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_8 ішов пішки та немав при собі велосипеда, в той час як дійсний, справжні суб`єкт суспільно-небезпеченого діяння, у цей період, та після вчинення цього діяння, за доводами органу досудового розслідування та усіма показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_4 , у тому числі й тими, які оцінені як правдиві слідчим, перебував із велосипедом.

Крім того, непричетність ОСОБА_8 до вчинення 14.10.2010 р. відносно малолітньої ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння підтверджується ще й наступним.

Так, за усіма наявними у матеріалах кримінальної справи протоколами допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_4 , в тому числі як тих, що покладені слідством в основу висновку про причетність ОСОБА_8 до цього діяння (Т.2 а.с. 93-94), так і тих, які органом досудового розслідування були оцінені критично (Т.2 а.с.185-187, Т.2 а.с.179-182), та що було підтверджено потерпілою під час її допиту в суді 13.05.2014р., особа, яка дійсно вчинила відносно потерпілої ОСОБА_4 суспільно-небезпечне діяння була одягнута:

«... Чоловік був вдягнений в чорну куртку порвану в двох місцях зі страшним малюнком на спині, темні штани, светр коричневого кольору та майку» (Т.2 а.с.93-94);

«...він був у куртці чорного кольору, ця куртка була з тканини, була застебнута, на куртці на спині був невеликий малюнок білого кольору, був намальований дядько і маленькі дядьочки» (Т.2 а.с.185-187, Т.2 а.с.179-182).

В той же час, як встановлено судом за матеріалами справи, ОСОБА_8 протягом всього дня 14.10.2010 року у період, коли відносно ОСОБА_4 було вчинено суспільно-небезпечене діяння, був одягнутий у зовсім інший верхній одяг, а саме куртку, яка разюче відрізняється від описаної на усіх стадіях процесу потерпілою ОСОБА_4 куртки, в якій був одягнутий справжній суб`єкт суспільно-небезпечного діяння, і яка за цим описом є несумісною із курткою ОСОБА_8 .

Згідно протоколу огляду, за яким було оглянуто та вилучено речі ОСОБА_8 (Т.1а.с.42-52), постанови про прилучення цього вилученого одягу як речових доказів та довідки про речові докази, про цивільний позов, про заходи, вжиті до забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна курткою ОСОБА_8 є куртка чорного кольору із шкірозамінника (з клаптиків шкірозамінника чорного кольору).

Та обставина, що ОСОБА_8 впродовж дня 14.10.2010 р. був одягнутий саме в цю чорну куртку із клаптиків шкірозамінника підтверджується наступними доказами.

Під час допиту потерпілої ОСОБА_4 в суді, потерпіла ОСОБА_4 дала показання, що із речей одягу особи, яка вчинила щодо неї суспільно-небезпечне діяння, на даний час пам`ятає лише куртку цієї особи.

Судом було пред`явлено для впізнання прилучені слідчим до матеріалів справи речові докази, які значаться як речі одягу ОСОБА_8 , а саме чоловічу куртку з клаптиків шкіри (шкірозамінника) чорного кольору.

Оглянувши пред`явлену потерпілій куртку ОСОБА_4 дала показання, що це не та куртка, в якій перебувала особа, котра вчинила щодо неї насилля.

Крім того, ретельно оглянувши в суді цей речовий доказ куртку, в якій перебував ОСОБА_8 у часовий період, коли щодо ОСОБА_4 було вчинено суспільно-небезпечне діяння, суд констатує, що вилучена у ОСОБА_8 куртка не з того матеріалу (із шкірозамінника, а не із тканини як в суб`єкта суспільно-небезпечного діяння), і ця куртка взагалі немає жодного малюнку.

Отже, зібрані під час досудового слідства та в суді докази про безспірне перебування ОСОБА_8 14.10.2010 р. у куртці із клаптиків шкірозамінника, та яка не містить малюнків, і перебування його без велосипеда в часовий період коли відносно ОСОБА_4 було вчинено суспільно-небезпечне діяння особою, із велосипедом і яка перебувала у куртці із тканини з малюнком на спині, також об`єктивно доводять непричетність ОСОБА_8 до вчинення відносно ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння за зазначених органом досудового слідства обставин, при котрих трапилась ця подія, оскільки ОСОБА_8 в цей час був одягнутий в зовсім інший одяг, аніж той, про який запам`ятала і про який об`єктивно показала потерпіла під час досудового слідства та в суді. А також ОСОБА_8 перебував в цей час без велосипеда, про що дали показання ряд свідків, а справжня особа, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, була із велосипедом, і на цьому побудована версія слідства, яка спростована за наслідками судового слідства і оцінки наявних у справі доказів.

Також, орган досудового слідства доводив, що це саме ОСОБА_8 вчинив відносно малолітньої ОСОБА_4 суспільно-небезпечне діяння ще й такими доказами, які наявні у матеріалах справи і досліджені судом:

- протоколом огляду від 14.10.2010 року, згідно якого оглянуто та вилучено одяг малолітньої ОСОБА_4 в ході огляду якого виявлено плями крові та волосся. Оглянутий одяг та волосся прилучені до матеріалів кримінальної справи, як речові докази.(Т.1 а.с. 29-41, 215, 216);

- протоколом огляду місця події від 14.10.2010 року, згідно якого оглянуто господарство ОСОБА_8 , що в АДРЕСА_1 , в ході огляду якого вилучено велосипед та сумку з саморобними рибальськими снастями та дерев`яними кілками, які в подальшому прилучені до матеріалів справи, як речові докази.(Т.1 а.с. 12-21, 222);

- протоколом огляду від 14.10.2010 року, згідно якого оглянуто та вилучено одяг ОСОБА_8 , в ході огляду якого на рукавах та в передній частині светра виявлено плями крові, а також волосся (Т.1 а.с. 42-52, 214,216)

- протоколом огляду місця події від 15.10.2010 року, згідно якого оглянуто ділянку місцевості, що на лузі річки Горинь на околиці смт.Степань Сарненського району, неподалік від вулиці Надгоринської, в ході огляду якої виявлено та вилучено: загострений кілок з фрагментом рибальської волосіні, саморобну рибальську донку на дерев`яному кілку, та дерев`яний кілок з фрагментом рибальської волосіні на загостреному кінці якого наявне нашарування крові (Т.1 а.с, 22-28, 217);

- висновком експерта (судово-імунологічна експертиза № 159 від 10.11.2010 року) згідно якого на речах одягу ОСОБА_4 , а саме на светрі, сарафані, туфлях, блузці, майці та куртці, виявлено плями крові, які можуть походити від потерпілої ОСОБА_4 , походження вказаної крові від ОСОБА_8 виключається. Слідів сперми на представленому одязі не виявлено, (Т.1 а.с.115-126);

- висновком експерта (судова експертиза волосся № 160 від 07.12.2010 року) згідно якого волосся, вилучене з одягу ОСОБА_8 являється волоссям людини. Встановлено його схожість за основними морфологічними ознаками, а саме: довжиною, товщиною, формою, кольором, тілом коркової речовини, кількістю та будовою пігменту, оптичним краєм, малюнком кутикули, а також будовою серцевини з волоссям ОСОБА_4 . Походження виявленого волосся від ОСОБА_8 виключається. (Т.1 а.с. 179-187);

- висновком експерта (судова експертиза волосся № 161 від 08.12.2010 року) згідно якого волосся вилучене з одягу ОСОБА_4 являється волоссям людини. Встановлено схожість волосини вилучених з светра Мельник за основними морфологічними ознаками, а саме: довжиною, товщиною, формою, кольором, тілом коркової речовини, кількістю та будовою пігменту, оптичним краєм, малюнком кутикули а також будовою серцевини з волоссям ОСОБА_4 . Походження виявленого волосся від ОСОБА_8 виключається. А також встановлено схожість волосин вилучених з блузки та светра ОСОБА_4 за тими ж ознаками з волоссям ОСОБА_8 . Походження вказаного волосся від ОСОБА_4 виключається, (Т.1 а.с.192-204);

- висновком експерта (судово-цитологічна експертиза № 78 від 12.11.2010 року) згідно якого на дерев`яному кілку вилученому в ході огляду місця події від 15.10.2010 року на ділянку місцевості, що на лузі річки Горинь на околиці смт.Степань Сарненського району, знайдено кров жіночої генетичної статі, поодинокі епітеліальні клітини та елементи калових мас. Регіональну і статеву належність епітеліальних клітин встановити не вдалось через відсутність в препаратах клітинних елементів, придатних для цитологічного обліку. При визначенні групової належності крові з кілка виявлені антигени А і Н та ізогемаглютинін анти-В ізосерологічної системи АВ0, що не виключає походження вищевказаної крові від жінки (жінок) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н, в тому числі від потерпілої ОСОБА_4 і виключає від підозрюваного ОСОБА_8 (Т.1 а.с. 149-151);

- висновком експерта (судово-цитологічна експертиза № 280 від 12.11.2010 року) згідно якого в піднігтьовому вмісті пальця лівої руки ОСОБА_8 знайдені епітеліальні клітини, регіональну та статеву належність яких встановити не вдалось через відсутність в препаратах епітеліоцитів, придатних для цитологічного обліку. Крові та елементів калових мас в даному об`єкті не знайдено. (Т.1 а.с 156-157);

- висновком експерта (судово-цитологічна експертиза №79 від 12.11.2010 року) згідно якого на змивах з обох рук ОСОБА_8 крові, елементів калових мас, клітин піхвового епітелію та прямої кишки не знайдено (Т.1 а.с.162-163);

- висновком експерта (судово-цитологічна експертиза № 81 від 12.11.2010 року) згідно якого у мазку-відбитку зі статевого члена ОСОБА_8 та тампонах-змивах з його лобка клітин піхвового та ректального епітелію та елементів калових мас не знайдено. На тампонах змивах з лобка ОСОБА_8 наявність крові не встановлено (Т.1 а.с. 168-169);

- висновком експерта судово-імунологічна експертиза № 90 від 01.12.2010 року) згідно якого на речах одягу трусиках та колготках, що вилучені в ході огляду від 11.11.2010 року поруч з мостом через річку Горинь встановлено кров людини, наявність сперматозоїдів не встановлена. У разі походження крові від декількох осіб домішок крові ОСОБА_8 не виключається (Т.2 а.с. 124-126);

- висновком експерта (стаціонарна судово-психолого-психіатрична експертиза №283 від 01.12.2010 року) згідно якого ОСОБА_8 за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також перебував в хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом. (Т.3 а.с.30-32).

Оцінюючи ці докази як кожен з них окремо, так і в сукупності із вищезазначеними, суд констатує наступне.

Щодо стаціонарної судово-психолого-психіатричної експертизи №283 від 01.12.2010 року, то необхідність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру можливе лише у разі доведення вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_8 . Оскільки такого в суді не доведено, то і правових підстав для цього немає.

29.04.2016 р. судом було проведено допит експерта Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», члена комісії, який проводив стаціонарну судову психолого-психіатричну експертизу ОСОБА_8 , та який був згідно акту експертизи доповідачем у цій комісії.

Роз`яснюючи виявлені при стаціонарному обстеженні у підекспертного ОСОБА_8 характерні для шизофренічного процесу грубі зміни мислення (непослідовність, непродуктивність, розірваність), емоційно-вольової сфери (збіднення, неадекватність емоцій, зниження вольових процесів), виражені ознаки аутизму, відірваності від реальності, що зазначено у дослідній частині цього акту стаціонарної експертизи, експерт ОСОБА_40 роз`яснив, що хворий при такому діагнозі втрачає зв`язок з оточуючим середовищем, він відірваний від зовнішнього світу, заглиблений у свій внутрішній світ. Експерт додав, що підекспертницй ОСОБА_8 в цілому логічно мислити не може, за час перебування на стаціонарному дослідженні протягом 27 днів жодних агресивних дій не вчиняв, сексуальної розгальмованості в нього не спостерігалось. Однак, за роз`ясненнями експерта, наявність у ОСОБА_8 діагностованих при проведенні експертизи грубих змін мислення не виключає того, що ОСОБА_8 міг висловлюватись до малолітньої потерпілої типу: «Пішли зі мною....Якщо не підеш, то я вб`ю твоїх маму та тата... Якщо хтось буде питати, то щоб ти говорила, що я твій тато», «..нікому не розказуй, бо вб`ю тебе і твоїх батьків....».

Тому, оцінюючий цей доказ разом із роз`ясненнями експерта в сукупності із рештою матеріалів справи суд зазначає, що з огляду на недоведення вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння відносно потерпілої ОСОБА_4 , а по суті, встановлену в суді на підставі вищеприведених доказів непричетність ОСОБА_8 до цього діяння, сам по собі цей акт стаціонарної експертизи і можливість ОСОБА_8 , як така, вчинити це діяння, не доводить що це ОСОБА_8 скоїв дане діяння, лише у разі чого є можливим застосування судом у порядку кримінально-процесуального закону примусових заходів медичного характеру.

Щодо вищезазначених протоколів оглядів, вилучених в їх ходів речей одягу ОСОБА_8 і потерпілої ОСОБА_4 , виявлених на них крові і волосся, і щодо висновків експертів, в ході яких досліджувались і порівнювались ці виявлені зразки, та внаслідок чого було встановлено їх схожіть, суд, виносячи цю постанову, зазначає наступне.

Ці самі по собі висновки експертів про дослідження одягу та виявлених на них крові і волосся напряму не доводять причетність ОСОБА_8 до скоєння відносно малолітньої ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, оскільки спростовуються вищенаведеною достатньою сукупністю доказів у виді показань потерпілої ОСОБА_4 , проведеним в суді пред`явленням потерпілій для впізнання особи ОСОБА_8 по фотокарткам, куртки ОСОБА_8 , за якими ОСОБА_41 це не та особа, яка вчинила насилля відносно ОСОБА_4 і показаннями вказаних вище свідків.

До того ж, стверджуючи, що ці висновки експертиз самі по собі не доводять вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, і відкидаючи ці матеріали, як докази причетності ОСОБА_8 до вчинення 14.10.2010 р. суспільно-небезпечного діяння відносно малолітньої ОСОБА_4 суд, зазначає наступне.

Під час досудового слідства в цій кримінальній справі слідчим було призначено низку судових експертиз, в тому числі і молекулярно-генетичні, в ході проведення яких досліджувалися виявлені на оглядаємому в приміщенні службового кабінету №11 Сарненського РВ УМВС одязі ОСОБА_8 зразки крові і волосся, та в ході яких ці виявлені на одязі зразки порівнювалися із зразками крові і волоссям, відібраними у малолітньої потерпілої ОСОБА_4 , за результатами чого було встановлено їх подібність (можливість походження виявлених на одязі ОСОБА_8 слідів крові і волосся від малолітньої ОСОБА_4 ); а також, згідно висновку експрерта №161 від 08.12.2010 р. (Т.1 а.с.192-204) було встановлено, що вилучені із блузки та светра ОСОБА_4 волосини, схожі із волоссям ОСОБА_8 .

Тобто за логікою органу досудового рослідування, оскільки за висновками проведених судових експертиз виявлені на речах вилученого в ОСОБА_8 одягу зразки крові і волосся схожі із досліджуваними зразками крові і волосся, які взяті для дослідження від потерпілої ОСОБА_4 і можуть походити від останньої, і оскільки волосини із блузки ОСОБА_4 схожі іх волоссям ОСОБА_8 , то на думку органу досудового слідства це саме ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечне діяння.

В той же час, згідно ч.2 ст.323 КПК України 1960 р. суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Сукупність вищезазначених у цій постанові доказів та доводів доводить непричетність і об`єктивну неможливість вчинення ОСОБА_8 цього діння з огляду на те, що дійсний суб`єкт цього суспільно-небезпечного діяння був вдягнутий в інший верхній одяг, аніж той, в якому знаходився ОСОБА_8 в день вчинення цього діння, ОСОБА_8 в результаті належного пред`явлення для впізнання був категорично відмежований потерпілою від дійсної особи суб`єкта цього діяння, а саме діяння, як встановлено судом, було вчинене у зовсім в іншому місці і за інших обставин, аніж при тих, як це трактує орган досудового слідства.

Також, у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.97 р. роз`яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати, зокрема: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Згідно ч.3 ст.67 КПК України 1960 р. ніякі докази для суду, прокурора, слідчого і особи, яка провадить дізнання, не мають наперед встановленої сили.

Висновок експерта для особи, яка провадить дізнання, слідчого, прокурора і суду не є обов`язковим, але незгода з ним повинна бути мотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку (ч.4 ст.75 КПК 1960 р.).

Відповідно до абз.2 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 р. № 8 порушення вимог закону щодо участі захисника при проведенні слідчих дій може бути підставою для визнання недопустимими тих доказів, що були зібрані під час виконання таких дій.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до змісту п.2 ч.1 ст.45 КПК України у справах про злочини осіб, які через свої фізичні або психічні вади (німі, глухі, сліпі тощо) не можуть самі реалізувати своє право на захист участь захисника при провадженні дізнання, досудового слідства і в розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції є обов`язковою з моменту затримання особи чи пред`явлення їй обвинувачення або з моменту встановлення цих вад.

Суспільно-небезпечне діяння відбулось 14 жовтня 2010 року, і цього ж дня було порушено кримінальну справу, що підтверджується відповідною постановою (Т.1 а.с.1).

Фактичне затримання ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні злочину було здійснено працівниками міліції також 14 жовтня 2010 року, що підтверджується показаннями працівників міліції, які затримували ОСОБА_8 , а саме: ДІМ Сарненського РВ УМВС ОСОБА_42 , оперуповноваженого СКР Сарненського РВ УМВС ОСОБА_43 , та ОСОБА_44 , які підтвердили, що вони затримували ОСОБА_8 .

Допитаний в суді як свідок працівник міліції ОСОБА_45 вказав, що саме він затримував ОСОБА_8 , дав показання, що ОСОБА_8 одягли наручники, провели в службовий автомобіль.

При чому судом встановлено, що слідчо-оперативній групі у складі якої були заступник начальника Сарненського РВ УМВС, начальник слідства та інші працівники міліції, яка затримувала ОСОБА_8 , ще до виїзду для його затримання та на під час затримання було достеменно відомо, що ОСОБА_8 є психічно хворим і лікувався в обласній психіатричній лікарні.

Так, свідок ОСОБА_45 підтвердив, що знав про те, що ОСОБА_8 психічно хворий, оскільки раніше допомагав доставляти ОСОБА_8 в обласну психіатричну лікарню на лікування та підтвердив, що слідчо-оперативна група їхала в смт.Степань Сарненського району Рівненської області для того, щоб затримати ОСОБА_8 .

Допитаний як свідок оперуповноважений карного розушку ОСОБА_43 підтвердив, що було здійснено виїзд слідчо-оперативної групи в смт.Степань Сарненського району у складі його, відповідального від керівництва райвідділу міліції ОСОБА_46 , оперуповноваженого ОСОБА_47 , слідчого ОСОБА_48 , 1-го заступника начальника РВ міліції ОСОБА_49 . Він повідомив, що їм, як працівникам міліції, стало відомо, що згідно опису потерпілої ОСОБА_4 невідома особа, яка згвалтувала малолітню ОСОБА_4 схожа на жителя смт.Степань Сарненського району ОСОБА_8 , який є психічнохворим та неодноразово лікувався в психіатричній лікарні. Свідок ОСОБА_43 також дав показання, що як їм сказав дільничний інспектор, ОСОБА_8 є психічно хворим.

Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_50 .

Свідок перший заступник Сарненського РВ УМВС ОСОБА_51 дав показання, що на той час ОСОБА_8 був абсолютно неадекватний, в смт.Степань Сарненського району Рівненської області було майже 20 працівників міліції. ОСОБА_8 примусово припровадили в селищну раду а потім у м.Сарни. На той час були підстави вважати, що саме ОСОБА_8 вчинив злочин, і показав, що потім він і керівник міліції прийняли рішенння відправити ОСОБА_8 в обласну психіатричну лікарню.

Допитаний в суді як свідок слідчий ОСОБА_52 , який провадив слідство у цій справі ОСОБА_22 дав показання, що бачив ОСОБА_8 коли у судово-медичного експерта 14.10.2010 р. проводилося його освідування. ОСОБА_8 освідували, а далі ОСОБА_8 був в Сарненському РВ УМВС в службовому кабінеті № 11, де вилучався його одяг.

Свідок ОСОБА_53 дав показання, що він і працівники міліції приїхали до дому ОСОБА_8 в смт.Степань, спробували його затримати. ОСОБА_8 чинив опір. Вони його скрутили і завезли в селищну раду. Коли вони приїхали, то ОСОБА_8 говорив про якісь несенітниці, машинки. ОСОБА_8 добровільно не хотів сідати в машину, вони його тримали під руки. ОСОБА_8 заламували руки по двох осіб за кожну, він лежав на землі. Тоді посадили в машину лише після чого ОСОБА_8 заспокоївся.

15 жовтня 2010 р. працівники міліції ще й одержали документальне підтвердження наявності у ОСОБА_54 психічнимх вад (Т.1 а.с. 67, 68, 224).

Таким чином, на підставі вищеприведених показань свідків і письмових матеріалів, досліджених судом про психічний стан здоров`я ОСОБА_8 , суд приходить до висновку, що фактичне затримання психічного хворого ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні злочину працівниками міліції дійсно мало місце 14.10.2010 р., хоча таке затримання і не було документально оформлене, як те вимагає процесуальний закон.

За цих обставин згідно із імперативними вимогами п.2 ч.1 ст.45 КПК України 1960 р. та статті 106 КПК України 1960 р. ОСОБА_8 , який мав фізичні вади, з моменту його затримання 14.10.2010 р. повинен був бути забезпечений захисником, а про його затримання слідчим мав бути складений відповідний протокол, однак, в порушення вимог ст.45 КПК України 1960 року, участь захисника було забезпечено слідчим ОСОБА_8 не 14 жовтня 2010 року, як це вимагає норма ст.45 КПК України за цих обставин, а лише 21 жовтня 2010 р., тобто лише на сьомий день після затримання ОСОБА_8 , що підтверджується дослідженою в судовому засідання постановою слідчого від 21.10.2010 р. (Т.3 а.с. 3, 4).

Щодо протоколу про затримання, то за матеріалами справи і вищезазначеними показаннями він взагалі не був складений, натомість після фактичного затримання ОСОБА_8 , останнього було за рішенням ОСОБА_46 і керівника міліції відправлено в ОПЛ с.Орлівка, де, за матеріалами справи, останній утримувався до забезпечення його захисником через сім днів, після чого ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення та обрано запобіжний захід у виді взяття під варту.

Ці показання ОСОБА_46 про доставлення ОСОБА_8 в обласну психіатричну лікарню с.Орлівка за рішенням його та керівника міліції узгоджуються із показаннями допитаної в суді 18.07.2013 р. лікаря ОПЛ. с.Орлівка ОСОБА_55 , яка дала показання, що ОСОБА_8 доставила в психіатричну лікарню працівники міліції вночі і там він лишився. Свідок показала, що бачила в лікарні працівників міліції, які стерегли ОСОБА_8 .

Тому суд робить висновок, що із вищеприведених показань керівництва та інших учасників слідчо-оперативної групи, яка затримувала ОСОБА_8 , та лікаря обласної психіатричної лікарні ОСОБА_56 видно, що працівники міліції, слідчий та представники керівництва райвідділу затримали психічнохворого ОСОБА_8 14.10.2010 р. у смт.Степань по підозрінню у вчиненні щодо ОСОБА_4 , особливо тяжкого злочину, доставили спочатку його у селищну раду, потім у м.Сарни в Сарненську ЦРЛ, пізніше в райвідділ міліції м.Сарни, а наостанок, без рішення суду і без дійсного на це волевиявлення ОСОБА_8 його було примусово доставлено в ОПЛ с.Орлівка, де ОСОБА_8 утримувався до залучення захисника і пред`явлення йому обвинувачення.

При чому, за вищенаведеними показаннями працівників міліції, в них були достатні безспірні дані перед фактом затримання ОСОБА_8 про те, що останній має психічні вади.

Таким чином, органом досудового слідства було порушено вимоги статті 45 КПК України 1960 р. щодо моменту обов`язкової участі у цій справі захисника, та норми ст.ст.106 і 43-1 КПК України 1960 р.щодо складення протоколу про затримання та ознайомлення підозрюваного із правом мати захисника.

Однак, як встановлено судом за матеріалами кримінальної справи із психічнохворим ОСОБА_8 після затримання 14.10.2015 р. без участі захисника було проведено ряд слідчих дій (зокрема, освідування та вилучення одягу в службовому кабінеті Сарненського РВ № 11).

Згідно дослідженого судом протоколу огляду місця події від 14 жовтня 2010 р. (Т.1 а.с.42-52) місцем огляду є приміщення службового кабінету №11 Сарненського РВ УМВС, а об`єктом огляду є речі одягу ОСОБА_8 , а саме: чоловіча куртка з клаптиків шкірозамінника чорного кольору, светр, майка, штани і інші речі.

Отже, одяг було вилучено у ОСОБА_8 без участі захисника.

Таким чином, згідно із положеннями ч.3 ст.62 Конституції України, п.2 ч.1 ст.45, ст.43-1, ст.106 КПК України 1960 р., роз`ясненнями абз.2 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 р. № 8, рішенням Коснтистуційного Суду України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011 у справі № 1-31/2011 протокол огляду місця події від 14 жовтня 2010р. (Т.1 а.с.42-52), а також вилучені при цій слідчій дії речові докази у виді речей одягу ОСОБА_8 , а саме: чоловіча куртка з клаптиків шкірозамінника чорного кольору, светр, майка, штани і т.ін., є недопустимими доказами причетності ОСОБА_8 до вчинення суспільно-небезпечного діяння, оскільки вони одержані органом досудового розслідування із істотними порушеннями кримінально-процесуального закону, які виявились в порушення права психічнохворого ОСОБА_8 на захист з моменту затримання і з моменту встановлення психічних вад ОСОБА_8 , про що було відомо працівникам міліції до моменту його затримання, які і їхали в смт.Степань у складі слідчого-оперативної групи з метою затримати психічно-хворого ОСОБА_8 , оскільки з`явилась версія про те, що саме хворий ОСОБА_8 міг вчинити це суспільно-небезпечне діяння.

З цих підстав суд констатує, що речі одягу ОСОБА_8 , які значаться при цій кримінальній справі як речові докази, не мають доказового значення щодо причетності ОСОБА_8 до події описаного вище діяння, оскільки вони були здобуті слідчим під час слідчої дії, проведеної із порушенням вимог закону щодо участі захисника.

Як наслідок, усі вищезазначені висновки судових експертиз, в тому числі і судова молекулярно-генетична експертиза якою встановлено генетичну схожість ознак досліджуємих ознак волосся, в ходів якої досліджувався протиправно вилучений та із істотним порушенням права на захист фактично затриманого за підозрою у вчиненні злочину ОСОБА_8 його одяг і виявлені на ньому зразки волосся, а також висновок судово-імунологічної експертизи №158 від 27.10.2010 року, та висновок судової експертизи волосся №160 від 07.12.2010 року, в яких встановлено схожість виявлених у незаконно здобутих речах одягу ОСОБА_8 плям крові і волосся із зразками крові і волосся потерпілої ОСОБА_4 , є недопустимими доказами, оскільки вони грунтуються на об`єктах дослідження, отриманих усупереч процесуальному порядку, встановленого законом.

Крім того, за доводами органу досудового слідства та дослідженим в суді протоколом огляду речі одягу ОСОБА_8 , на яких було виявлено кров і волосся, котрі в подальшому були зразками дослідження ряду призначених слідчим судових експертиз, були вилучені слідчим 14.10.2010 р. під час огляду місця події за участю понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_57 , а саме огляду приміщення службового кабінету №11 Сарненського РВ УМВС, про що у матеріалах справи наявний досліджений судом протокол огляду (Т.1 а.с.42-52).

В цьому протоколі, як досліджено судом, значиться про вилучення речей одягу ОСОБА_8 , а саме: чоловічої куртки з клаптиків шкірозамінника чорного кольору, светра, майки, штанів і інших речей, і виявлення на них трьох волосин і плям темно-бурого кольору.

В той же час, допитаний судом як свідок ОСОБА_11 , який значиться як понятий у вищезазначеному протоколі слідчої дії, дав показання, що три роки тому назад його запросили міліціонери, з якими він приїхав до приміщення Сарненського РВ УМВС, де йому показали запакований одяг, який лежав на столі слідчого, про що він і розписався там, де йому показали. ОСОБА_11 вказав, що волосся на момент його приходу в кабінет слідчого вже було запаковане. ОСОБА_11 вказав, що це був одяг ОСОБА_8 , оскільки так сказав йому слідчий ОСОБА_22 , який вже лежав на столі слідчого, був запакований, був обмотаний плівкою і на ньому була бірка. За показаннями допитаного як свідка понятого ОСОБА_11 він не бачив ОСОБА_8 в кабінеті слідчого. ОСОБА_11 також дав показання, що він ставив підпис вже на запакованих кульках і не мав можливості оглянути одяг, слідчий лише демонстрував йому запакований одяг в упакованому прозорому матеріалі. В кабінеті слідчого був він, слідчий ОСОБА_22 , і ще двоє міліціонерів, а ОСОБА_8 там точно не було. ОСОБА_11 підтвердив, що не знає хто і за яких обставин вилучав і запаковував речі одягу ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_57 , який значиться як понятий у протоколі огляду службового кабінету № 11 Сарненського РВ УМВС, дав показання, що в той день в Сарненській ЦРЛ у відділенні травматології лежав його друг ОСОБА_58 , якого навідував він ( ОСОБА_57 ). ОСОБА_57 підтвердив, що їхав із лікарні із ОСОБА_11 і працівники міліції попросила його бути понятим. За показаннями цього понятого свідка ОСОБА_57 , він бачив ОСОБА_8 , якого роздягли, а саме казали знімай одяг, він знімав і ложив, а йому давали інший одяг. При цьому, свідок ОСОБА_57 дав показання, що вилучали одяг в Сарненській ЦРЛ, а не у райвідділі міліції м.Сарни. Відповідаючи на поставлені свідку питання ОСОБА_57 відповів, що огляд був у лікарні, одяг ОСОБА_8 був сухий, а волосся точно вилучали із зеленої кофти, а не з куртки.

Ці дані в суді показання свідка ОСОБА_57 узгоджуються із показаннями допитаного в суді як свідка судово-медичного експерта ОСОБА_59 , яка дала показання, що в жовтні 2010 року вона за направленням органу міліції у Сарненській центральній районній лікарні проводила судово-медичне освідування ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_60 підтвердила, що дійсно одяг в ОСОБА_8 вилучали працівники міліції за участю двох понятих в її робочому кабінеті.

При цьому, свідок ОСОБА_60 25.04.2016 р. об`єктивно дала показання, що після того, як ОСОБА_8 зняв одяг, працівники міліції ОСОБА_8 дали інший одяг переодягтись, і відразу забрали цей вилучений в її кабінеті одяг ОСОБА_8 і вийшли з цим одягом з кабінету.

За змістом ст.85 КПК України 1960 р. протокол складається про кожну слідчу дію, в якому і зазначаються передбачені цією статтею відомості про проведення слідчої дії.

Згідно ч.1 ст.127 КПК України 1960 р. при провадженні обшуку, виїмки, огляду, пред`явленні осіб і предметів для впізнання, відтворенні обстановки і обставин події,

опису майна обов`язкова присутність не менше двох понятих.

Відповідно до ч.1 ст.191 КПК України 1960 р. огляд проводиться в присутності не менше двох понятих і, як правило, удень.

Таким чином, протокол огляду місця події від 14 жовтня 2010 р. (Т.1 а.с.42-52) - приміщення службового кабінету №11 Сарненського РВ УМВС, в ході якого нібито оглядались і вилучались речі одягу ОСОБА_8 немає доказового значення і є недопустимим доказом, оскільки цей протокол складений слідчим про недійсну слідчу дію, яка насправді у приміщенні службового кабінету слідчого райвідділу міліції за показаннями допитаних судом свідків ОСОБА_59 , ОСОБА_11 та ОСОБА_61 , не проводилась.

З цих підстав нібито вилучені у ОСОБА_8 в приміщенні райвідділу міліції речі його одягу, які в подальшому були прилучені до справи як речові докази, і виявлені в послідуючому на цих вилучених всупереч процесуальному порядку за недійсною слідчою дією речах одягу кров і волосся, які в подальшому досліджувались різними експертизами, на переконання суду не мають доказового значення, як і висновки експертів, які досліджували цей одяг і виявлені на ньому кров та волосся, порівнювали їх із зразками крові і волосся потерпілої ОСОБА_4 , оскільки цей одяг і наявні на ньому зразки не є належними об`єктами дослідження, які б були б отримані у встановлений процесуальним законом спосіб.

Допитаний в суді як свідок слідчий ОСОБА_22 , який провадив досудове слідство в цій кримінальній справі, дав показання, що він бачив ОСОБА_62 в той час, коли ОСОБА_8 був в судово-медичного експерта, коли проводилось його освідування. І далі бачив ОСОБА_62 в своєму службовому кабінеті № 11 в приміщенні Сарненського РВ УМВС, де вилучали одяг.

Про проведення судово-медичного освідування ОСОБА_8 за направленням органу міліції дала показання і допитана в суді експерт ОСОБА_60 , яка за її показаннями і проводила це освідування.

Відповідно до ч.2 ст.193 КПК України 1960 р. якщо необхідно провести судово-медичне освідування обвинуваченого, підозрюваного, потерпілого або свідка, то таке освідування за вказівкою слідчого проводить судово-медичний експерт або лікар.

Згідно ч.4 ст.193 КПК України 1960 р. про результати освідування, проведеного слідчим, складається протокол, який підписують слідчий та освідуваний. При судово-медичному освідуванні складають акт, а коли освідування проводить лікар, він видає довідку.

Згідно із вищезазначеними нормами КПК України 1960 р. освідування є слідчою дією. Слідчий, який провадив досудове розслідування у цій справі, вказав, що судово-медичний експерт провадила освідування ОСОБА_8 .

Про перебування ОСОБА_8 в Сарненській ЦРЛ показав і свідок ОСОБА_57 та допитаний в суді як свідок перший заступник Сарненського РВ УМВС ОСОБА_63 .

Отже, із порушенням імперативних вимог процесуального закону по забезпеченню психічнохворому ОСОБА_8 захисника з моменту затримання, після фактичного затримання ОСОБА_8 в смт.Степань із ОСОБА_8 було проведено без участі захисника дві слідчі дії по вилученню у ОСОБА_8 одягу і його огляду, та судово-медичне освідування. При цьому, огляд і вилучення одягу у ОСОБА_8 у приміщенні Сарненського РВ УМВС України, по суті, із урахування показань допитаних судом як свідків осіб, які значаться понятими при цій слідчій дії, та експерта ОСОБА_59 , не було проведено, і не відповідало тому, що відображено у протоколі огляду службового кабінету слідчого райвідділу міліції.

Щодо висновку експерта № 78 (т.1 а.с.149-151), оформленого за результатами проведення експертизи дерев`яного кілка, вилученого під час проведення огляду місця події, та на якому при проведенні експертизи знайдено кров жіночої генетичної статі, поодинокі епітельні клітини та елементи калових мас, походження яких не виключається від потерпілої ОСОБА_4 , то цей висновок експерта не спростовує вищенаведених безспірних доказів непричетності ОСОБА_8 щодо діяння відносно ОСОБА_4 .

Крім того, цей висновок експерта не є категоричним.

Також, свідок ОСОБА_22 , який значиться в протоколі огляду місця події як понятий у слідчій дії по огляду ділянки лугу річки Горинь, де за доводами органу досудового розслідування було вилучено кілок (Т.1 а.с.22-28), дав показання, що як вони приїхали на це місце, то там вже була міліція, і вони знайшли там якусь палку. ОСОБА_22 показав суду, що не бачив, як піднімали кілок із землі, і показав що вперше побачив кілок в руках працівника міліці.

Відтак, висновок експерта № 78 (т.1 а.с.149-151), не має доказового значення і є недопустимим доказом, оскільки в ході проведення цієї експертизи досліджувався об`єкт (дерев`яний кілок), отриманий усупереч процесуальному порядку.

Щодо висновку експрерта №161 від 08.12.2010 р. (Т.1 а.с. 192-204), яким було встановлено, що вилучені із блузки та светра ОСОБА_4 волосини, схожі із волоссям ОСОБА_8 , то суд зазначає, що на переконання суду, висновкок експрерта № 161 від 08.12.2010 не спростовує усієї вищезазначеної достатньої сукупності безспірних прямих доказів непричетності ОСОБА_8 до суспільно-небезпечного діяння відносно ОСОБА_4 , та через вчинення цього діяння відносно малолітньої ОСОБА_4 , як те встановлено судом, у зовсім іншому місці і за інших обставин, аніж за обставин, про які доводив орган досудового розслідування у постанові про направлення кримінальної справи відносно ОСОБА_8 до суду для вирішення питання про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру.

Крім того, як встановлено судом, ОСОБА_8 було фактично затримано у позапроцесуальний спосіб, його, як особу із такими грубими психічними вадами і захворюваннями, про що органу досудового слідства було відомо в момент затримання та навіть ще до затримання, адже працівники міліції приїздили 14.10.2010 року в смт.Степань Сарненського району Рівненської області саме для затримання цієї психічно-хворої особи, не було забезпечено захисником, але з ним проведено ряд слідчих дій, в тому числі вилучено в лікарні його одяг, однак оформлено недостовірний протокол про вилучення цього одягу нібито у приміщенні райвідділу міліції.

При цьому, як встановлено судом, після вилучення в ОСОБА_8 одягу у кабінеті експерта ОСОБА_59 в приміщенні лікарні, слідчі забрали цей одяг, і до поміщення його в службовий кабінет у приміщенні райвідділу міліції, та до опечатування його, працівники міліції мали до цього одягу в цей час, а з ним і до волосся ОСОБА_8 на цьому одязі, безконтрольний і позапроцесуальний доступ.

Згідно ст.421 КПК України 1960 року якщо вчинення суспільно небезпечного діяння особою, щодо якої розглядається справа, не буде доведене, суд своєю ухвалою, а суддя постановою закриває справу.

Таким чином, оцінивши усі вищеперелічені в цій постанові та наявні у матеріалах кримінальної справи здобуті під час досудового та судового слідства і досліджені судом докази за своїм внутрішнім переконанням, в їх сукупності суд прийшов до висновку про недоведення в суді вчинення ОСОБА_8 14.10.2010 р. відносно малолітньої ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.153 КК України.

Тому, цю кримінальну справу відносно ОСОБА_8 слід закрити.

Справу, закриту у зв`язку з недоведеністю участі особи у вчиненні суспільно небезпечного діяння (злочину), суд після набрання постановою законної сили відповідно до ст. 421 КПК України 1960 р. надсилає прокуророві для вжиття заходів щодо встановлення особи, яка вчинила це діяння (злочин).

Керуючись ст.ст.420, 421 КПК України 1960 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальну справу відносно ОСОБА_8 за фактом вчинення 14.10.2010 року щодо малолітньої ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.153 КК України та по застосуванню до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру закрити у зв`язку із не доведенням вчинення цього суспільно небезпечного діяння ОСОБА_8 .

Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, обраний раніше ОСОБА_8 , скасувати.

Після набрання постановою законної сили надіслати справу прокуророві для вжиття заходів щодо встановлення особи, яка вчинила це діяння (злочин).

Речові докази два велосипеди, вилучені в будинку матері ОСОБА_8 , повернути його матері ОСОБА_27 , усі інші докази по справі передати прокуророві для вирішенні їх долі під час вжиття заходів щодо встановлення особи, яка вчинила це діяння (злочин).

На постанову може бути подана апеляція до Апеляційного суду Рівненської області через Сарненський районний суд Рівненської області протягом 15 діб з моменту проголошення судом цієї постанови.

Суддя :