Справа № 183/3380/16
№ 1-кп/183/645/16
В И Р О К
іменем України
15 червня 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нова Борова Володарсько-Волинського району Житомирської області, громадянина України, розлученого, із середньою освітою, працюючого машиністом насосних установок в ТОВ «Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :
18 березня 2015 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 68 старшину ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду водія 2 відділення інженерно-саперного взводу 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 . Старшина ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII в Україні з 20.01.2015 року діє особливий період.

04 червня 2015 року старшина ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 25 травня 2016 року старшина ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе. 27 травня 2016 року наказом № 38-РС командира військової частини НОМЕР_1 , старшину ОСОБА_5 звільнено з військової служби в запас.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 25 травня 2016 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 .

Відповідно до вказаної угоди ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, визнав, сторони узгодили призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди, встановлені ст. 473 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро кається та висловився про затвердження угоди і призначення йому узгодженого покарання.

Захисник ОСОБА_4 висловився про затвердження угоди і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами в угоді покарання.

У обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та невиконання угоди, відповідно до ст. ст. 473, 476 КПК України. На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним. Суд також вважає, що угода відповідає вимогам КПК України та закону.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 . Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває, працює і за місцем роботи характеризується позитивно. Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття обвинуваченого, з`явлення із зізнанням, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, особу обвинуваченого і його ставлення до вчиненого, суд вважає за можливе призначити узгоджене між прокурором та обвинуваченим покарання при укладанні угоди про визнання винуватості, застосувати положення ст. 69 КК України та перейти до призначення іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України. При цьому суд враховує, що призначення покарання у виді штрафу буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, статтями 374, 474, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 25 травня 2016 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положення ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 12 750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його оголошення лише з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1