У Х В А Л А

5 липня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_2, розглянувши заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд судових рішень щодо нього,

в с т а н о в и в:

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 квітня 2012 року ОСОБА_1 засуджено за частиною п'ятою статті 27, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК) на вісім років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, з конфіскацією 1/4 частини майна, яке є його власністю.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25 червня 2015 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2016 року судові рішення щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У своїй первинній заяві ОСОБА_1 вказував на неоднакове застосування касаційним судом норм кримінального та кримінального процесуального права, порушував питання про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо нього й просив скасувати їх та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 10 травня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про невідповідність його заяви вимогам статей 448, 449 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) і встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - до 10 червня 2016 року.

Зокрема, серед іншого зазначалося, що заявнику належить конкретизувати зміст заяви щодо передбачених статтею 445 КПК підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, вказати, яка норма закону касаційною інстанцією застосована неоднаково, і надати належним чином завірені копії оскаржуваних рішень та копії порівнюваних судових рішень із загальнодоступного Інтернет ресурсу - сайту Єдиного державного реєстру судових рішень.

13 червня 2016 року від ОСОБА_1 на виконання вимог цієї ухвали надійшла нова заява, зі змісту якої вбачається, що заявник знову ставить питання про перегляд судових рішень Верховним Судом України щодо нього в порядку статті 446 КПК, яка, як йому раніше вказувалось, передбачає коло осіб, які вправі звернутися із заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України. У своїй заяві він повторно не визначився з передбаченими статтею 445 цього Кодексу підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, а лише одночасно зазначив про неоднакове застосування касаційним судом норми права щодо кваліфікуючої ознаки складу злочину вимагання хабара, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, та про невідповідність оскаржуваного рішення касаційного суду висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2016 року щодо застосування зазначеної кваліфікуючої ознаки. При цьому копію постанови із загальнодоступного Інтернет ресурсу - сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, заявник не долучив.

Враховуючи, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК, Верховний Суд України не вправі самостійно визначати підстави для перегляду судових рішень.

Наведене свідчить, що зазначені в ухвалі судді від 10 травня 2016 року недоліки ОСОБА_1 не усунуто в повному обсязі, у зв'язку із чим згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 450 КПК заява підлягає поверненню.

Відповідно до частини п'ятої статті 450 КПК повернення заяви на підставах, передбачених у частині четвертій цієї статті, не перешкоджає повторному зверненню у разі належного оформлення заяви або з інших підстав, ніж ті, які були предметом розгляду.

Керуючись статтею 450 КПК України,

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 про перегляд судових рішень щодо нього повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_2

З оригіналом згідно

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_2