Справа № 333/4359/16-к
Справа №333/4359/16-к
Провадження №1-в/333/395/16
ПОСТАНОВА
Іменем України
13 вересня 2016 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю скаржника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку касаційного оскарження постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 липня 2012 року і ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 13 серпня 2012 року, -

В С Т А Н О В И В:
Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 липня 2012 року скаргу ОСОБА_3 на постанови Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 29.11.2004 року, 03.03.2005 року, 23.03.2005 року, 04.04.2005 року, 05.04.2005 року, 27.04.2005 року, 19.04.2007 року, 01.06.2007 року, повідомлення прокурора Комунарського району м.Запоріжжя про відмову у порушенні кримінальної справи від 08.06.2004 року, 23.02.2005 року, від 11.04.2006 року, 02.06.2006 року, 13.06.2007 року, повідомлення прокуратури Запорізької області про відмову у порушенні кримінальної справи від 12.07.2006 року, 25.04.2008 року, 15.03.2010 року, 22.11.2011 року, 21.02.2012 року, 12.04.2012 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13 серпня 2012 року апеляцію ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 липня 2012 року без змін.

Постановою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2013 року відмовлено ОСОБА_3 у витребовуванні справи за його скаргою. В мотивувальній частині постанови зазначено, що касаційна скарга на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 липня 2012 року, яка набула законної сили 13 серпня 2012 року, подана з порушенням строку, встановленого ч.2 ст.386 КПК України, а отже не може бути прийнята до розгляду.

17 серпня 2016 року до Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку касаційного оскарження.

У судовому засіданні заявник підтримав подане клопотання. В обґрунтування поважності пропуску строку касаційного оскарження зазначив, що ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 13 серпня 2012 року отримав лише після написання повторної заяви 15 квітня 2013 року, тобто вже після закінчення трьохмісячного строку на касаційне оскарження. Вказати точний строк отримання постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2013 року не зміг, зазначив лише, що дізнався про відмову у витребуванні справи лише після додаткових звернень із скаргами до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ і Верховного Суду України.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання заявника з огляду на відсутність поважних причин пропуску строку касаційного оскарження.

Вивчивши клопотання і додані до нього документи, матеріали справи за скаргою на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи (справа №812/5434/2012), заслухавши доводи заявника і думку прокурора, суд приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.8. ч.2 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.386 КПК України (в ред. 1960 року) строк на касаційне оскарження може бути відновлений у випадках і в порядку передбаченому ст. 353 КПК України (в ред. 1960 року). Згідно зі ст. 353 КПК України у разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову, про відновлення пропущеного строку.

Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду, тобто суди зобов`язані застосовувати рішення Європейського суду з прав людини» як джерело права на всіх етапах провадження нарівні з Законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейський суд з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави - учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст.6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини).

Відповідно до п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року та п. 122 у справі «Кудла проти Польщі» від 26 жовтня 2000 року однією з гарантій, що містяться в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, є зокрема право на забезпечення ефективного доступу до судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «прав та обов`язків».

Як встановлено у судовому засіданні ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 13 серпня 2012 року ОСОБА_3 отримав лише після написання повторної заяви 15 квітня 2013 року. Про зазначений факт він наголошує і в касаційній скарзі, яка була спрямована до суду касаційної інстанції 05 травня 2013 року. Постановою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2013 року відмовлено ОСОБА_3 у витребовуванні справи за його скаргою. У досліджених у судовому засіданні матеріалах скарги на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи (справа №812/5434/2012), клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження, відсутня інформацію про дату отримання ОСОБА_3 постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2013 року.

Таким чином, враховуючи порушення права ОСОБА_3 на отримання рішення суду апеляційної інстанції в належний строк, невизначеність дати отримання ОСОБА_3 постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2013 року, необхідність забезпечення конституційного права на касаційне оскарження, суд вважає причини пропуску строку на касаційне оскарження постанови суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції поважними і такими, що дають підстави для поновлення цього строку.

Керуючись ст.ст.349, 353 КПК України в редакції 1960 року, підпунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку для касаційного оскарження постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 липня 2012 року і ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 13 серпня 2012 року задовольнити повністю.
Строк для касаційного оскарження постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 липня 2012 року і ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 13 серпня 2012 року ОСОБА_3 поновити.
Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_1