АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/990/16 Справа № 208/477/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року щодо його засудження за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянство України, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , неодноразово судимий,

- 29.07.1996 р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 141 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, згідно ст. 45 КПК України умовно з іспитовим строком 1 рік;

- 04.08.1998 р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 215-3,ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 194, ст. 42 КК України на 1 рік 8 місяців позбавлення волі. Звільнений 23.12.1999 р. по відбуттю строку покарання;

- 03.11.2000 р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 140 КК України на 2 роки позбавлення волі, згідно ст. 45 КПК України умовно з іспитовим строком 2 роки та штрафом 680 грн.;

- 28.09.2001 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 206, ст. 43 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 10.10.2006 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.187 КК України на 4 роки 9 місяців позбавлення волі. Звільнений 29.01.2011 року по відбуттю строку покарання;

засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Стягнені витрати на проведення експертизи.

ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він діючи повторно, 15.10.2015 р. приблизно о 03.00 годині, перебуваючи біля магазину «Техно», розташованого по проспекту Аношкіна, 26 «А» в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, уламком тротуарної плитки розбив скло вітрини та проник до приміщення зазначеного магазину, звідки умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав:

- відеокамеру JVC GZ-MG275EZ, вартістю 11500 грн.,

- відеокамеру JVC GZ-MG255EZ, вартістю 11330 грн.,

- відеокамеру JVC GR- D20E, вартістю 4920 грн.,

- відеокамеру JVC GR- MG177ER, вартістю 10950 грн.,

- відеокамеру SONY DCR-SR220E, вартістю 14760 грн.,

- відеокамеру SONY DCR-DVD403E, вартістю 14080 грн.,

- відеокамеру SONY DCR-DVD405E, вартістю 10970 грн.,

- відеокамеру SONY DCR-DVD408E, вартістю 10800 грн.,

- відеокамеру SONY DCR-DVD508E, вартістю 12530 грн.,

- відеокамеру SONY DCR-SR82E, вартістю 11000 грн., тим самим завдавши потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 112 840 грн.

Заволодівши вказаним майном та прагнучи розпорядитись ним на власний розсуд, ОСОБА_10 намагався залишити місце вчинення кримінального правопорушення, однак злочин до кінця не довів з причин які не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці злочину працівниками поліції.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, внаслідок суворості. Обґрунтовує свої доводи тим, що він скоїв злочин під впливом тяжких сімейних обставин, визнав вину та розкаюється, що на його думку є пом`якшуючими покарання обставинами. Крім того зазначає про наявність у нього хронічних захворювань, у зв`язку з чим просить призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України (а.п. 45-46).

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів своєї апеляційної скарги, виступ захисника, який просив задовольнити апеляцію, думку прокурора та потерпілої, які просили апеляцію обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість ОСОБА_10 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, колегії суддів виходить із наступного.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, випливає, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Також, слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, суд врахував тяжкість вчиненого ним злочину, дані про особу, всі обставини провадження, з урахуванням чого призначив ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

На думку колегії суддів, не дивлячись на те, що обвинувачений після вчинення злочину сприяв його розкриттю, каявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, має хронічні захворювання, він вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким, у зв`язку з чим рішення суду щодо міри покарання, призначеної обвинуваченому, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і є мінімальним передбаченим санкцією ст. 185 КК України.

У зв`язку з вищевикладеним, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого колегія суддів розцінює, як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. Підстав для застосування ст. 69 КК України не вбачається, оскільки згідно з нормами цієї статті, - лише за наявності декількох обставив, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Твердження обвинуваченого про вчинення ним злочину під впливом тяжких сімейних обставин не знайшло свого підтвердження в ході апеляційного перегляду провадження, тому підстави для призначення більш м`якого покарання згідно норм ст. 69 КК України відсутні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року щодо ОСОБА_10 - без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 06 січня 2016 року по 24 травня 2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду: