Справа № 465/7379/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/742/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луганськ, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , без фактичного місця проживання, раніше судимого:

1) 26 квітня 2007 року вироком Жовтневого районного суду м.Луганська за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі, вирок змінено постановою Апеляційного суду Луганської області від 18 вересня 2007 року позбавлено волі на 3 роки;

2) 28 листопада 2011 року вироком Ленінського районного суду м.Луганська за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 2 роки,

з участю прокурора ОСОБА_8

та обвинуваченого ОСОБА_9

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Франківського районного суду м.Львова від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Франківського районного суду м.Львова від 21 квітня 2016 року ОСОБА_10 засуджений за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахується з 22 жовтня 2015 року з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу продовжено ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирішено питання з речовими доказами.

Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що 19 жовтня 2015 року в 20 годині 30 хвилин, перебуваючи поблизу магазину «МТС» по вул. Володимира Великого, 59-в у м.Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом ривка, зірвав з шиї потерпілого ОСОБА_11 золотий ланцюжок із золотим хрестиком загальною вагою 10,5 грамів, заподіявши останньому матеріальну шкоду на суму 6.000 грн. З місця події ОСОБА_10 втік, однак в подальшому був затриманий свідками події ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поблизу бокового входу у ТЦ «Новий ЦУМ», що по вул. Княгині Ольги, 106 у м.Львові.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію своїх дій, просить змінити вирок в частині призначеного покарання та застосувати до нього ст. 69 КК України, призначивши менш суворе покарання. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що потерпілий просив суворо його не карати та зазначив, що, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спровокував його на вчинення злочину.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, прокурора про залишення вироку без змін, а апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Доведеність винуватості та кваліфікація дій обвинуваченого останнім в апеляційній скарзі не оспорюється.

Судом вірно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України.

Щодо покарання, з яким обвинувачений ОСОБА_10 не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КПК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; обране з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше притягався до відповідальності, ніде не працює; розкаюється у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, добровільно відшкодував шкоду.

Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.
Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається обвинувачений як на підставу зміни вироку, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.
Підстав для призначенні ОСОБА_10 більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнення його від відбування покарання в порядку ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинене кримінальне правопорушення, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього правопорушення, з урахуванням особи винного.
Визнавши ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, суд призначив обвинуваченому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією цієї статті КК, і таким чином врахував особу обвинуваченого та усі пом`якшуючі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в апеляційній скарзі.
З урахуванням в сукупності усіх обставин справи та особи обвинуваченого колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування щодо ОСОБА_10 положень ст. 69 КК України.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за тяжкі злочини, колегія суддів вважає, що досягнення встановленої ч.2 ст. 50 КК України мети виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого.
Призначаючи покарання ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, суд вірно врахував характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, каяття у вчиненому, відшкодування завданих потерпілому шкоди.
Суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_10 виконав вимоги ст. 374 КПК України, яка передбачає обов`язок суду у мотивувальній частині вироку обґрунтувати прийняте ним рішення із наведенням відповідних підстав, вірно застосував норму права вимоги ч.2 ст. 186 КК України.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, колегія суддів визнає апеляційну скаргу обвинуваченого необґрунтованою і приходить до висновку, що судом вірно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України та призначене обвинуваченому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.
Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Франківського районного суду м.Львова від 21 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_14 рахувати з 19 жовтня 2015 року, тобто з дня фактичного затримання.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_15 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з часу фактичного його затримання до вступу вироку у законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 19 жовтня 2015 року по 01 серпня 2016 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :

ОСОБА_3 ОСОБА_16 ОСОБА_17