Справа № 755/4217/16-к
В И Р О К
іменем України
"22" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт за №0000647 від 17 січня 2016 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2012 року за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з матеріальною відповідальністю, строком на 2 роки, звільненого із Бориспільської виправної колонії №119 на підставі ухвали Бориспільського міського суду Київської області від 31 жовтня 2013 року, замінивши невідбуту частину строку покарання на виправні роботи строком на 1 рік 4 місяці 21 день з утриманням 20 % заробітку, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року звільненого від покарання у вигляді виправних робіт та додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з матеріальною відповідальністю, умовно-достроково на 4 місяці 9 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що 16 січня 2016 року близько 19 години 30 хвилин ОСОБА_4 знаходився в приміщенні магазину «PUMA», який знаходиться на другому поверсі ТРЦ «Скаймол», розташованого по пр. Генерала Ватутіна, 2-Т, в м. Києві, де у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення та обернення його в свою користь.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, підійшов до торгового стелажу, із якого взяв спортивні штани, артикул 56935201, вартістю 866 грн. 66 коп. та спортивний реглан, артикул 56934601, вартістю 950 грн. 00 коп. та пішов до примірювальної кімнати, де за допомогою власних зусиль зламав антикрадійні магнітні кліпси, які були зафіксовані на вказаному одязі, після чого одягнув вказані речі на себе, поверх яких одягнув свій одяг.

Після чого, ОСОБА_4 , діючи таємно, розуміючи, що за його діями ніхто не слідкує, непомітно від працівників вказаного магазину та покупців, які знаходились у приміщенні магазину, направився до виходу та вийшов із приміщення магазину та власне торгівельно-розважального центру «Скаймол», де на паркінгу для транспортних засобів його було затримано працівниками поліції та на місце події було викликано слідчо-оперативну групу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе визнав повністю, дав суду показання, які відповідають інкримінованим йому фактичним обставинам кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому і просив суворо його не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів щодо його особи.

За таких обставин, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначені обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, відсутність завданої шкоди, у зв`язку з поверненням викраденого майна, дані про особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий.
Пом`якшуючими покарання обставинами відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття в скоєному.

Обтяжуючих покарання обставин відносно обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, наявності пом`якшуючої вину обставини, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Разом із тим, враховуючи визнання своє вини обвинуваченим ОСОБА_4 , беручи до уваги особу обвинуваченого, конкретні обставини справи, думку державного обвинувача, суд вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.
Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Речові докази у кримінальному проваджені спортивні штани та светр, вилучені в ході огляду 16.01.2016 року у ОСОБА_4 залишити у володінні ТОВ «Пума Україна».

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: