Єдиний унікальний номер 234/2821/16-к
Номер провадження 11-кп/775/662/2016

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 24.03.2016р., яким

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не одруженого, офіційно працевлаштованого, раніше судимого: 1) 31.05.1994р. Краматорським міським судом Донецької області за ч.1 ст.101, ч.3 ст.101, ч.3 ст.222, ст. 42 КК України (в ред. 2001 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, 23.08.2001 року відповідно до ст.6 ЗУ «Об амністії від 05.07.2001 року» звільнений від відбуття покарання, з заміною невідбутого строку на умовно з випробувальним терміном на 2 роки 5 місяців 6 днів; 2) 15.11.2002 року Краматорським міським судом за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, 31.10.2008р. згідно постанови Торезького міським судом звільнений умовно достроково на невідбутий строк 2 роки 11 місяців 9 днів, який має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на шість років,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 24.03.2016р. ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.

На зазначений вирок суду обвинуваченим ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 :

-зазначає, що під час ухвалення вироку суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового слідства, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного покарання, ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого;

-вважає, що він наніс потерпілому удар ножем з метою самооборони та захисту під час бійки, оскільки потерпілий перший наніс йому удар в обличчя, від якого він присів та втратив самовладання;

-вказує, що він працює з 2014р. у ТОВ «Краматорський комбінат дитячого харчування», трудовий колектив якого звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про взяття його на поруки, проте суд необґрунтовано відмовив у допиті керівника ТОВ «Краматорський комбінат дитячого харчування» та задоволенні зазначеного клопотання;

-зазначає, що суд першої інстанції не зазначив у вироку, що він мешкає в м. Краматорську із своєю родиною, а саме жінкою та двома малолітніми дітьми, позитивно характеризується за місцем мешкання;

-вказує, що в суді не було допитано жодного свідка події;

-прохає вирок скасувати та призначити йому більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та прохали задовольнити її у повному обсязі, доводи прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та прохав відмовити у її задоволенні, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 за таких підстав.

Апеляційним розглядом справи встановлено, що ОСОБА_5 судом першої інстанції визнано винуватим у тому, що він 22.01.2016р. приблизно о 18.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля входу у кафе «Марс» розташованого по вул. Ярослава Мудрого (19-го Партз`їзду), 40 у м. Краматорську Донецької області, де між ним та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязнених стосунків виникла сварка. В ході сварки у ОСОБА_5 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , не бажаючи настання смерті іншої людині, дістав з правої кишені одягненої на ньому куртки саморобний ніж і, утримуючи його у правій руці, умисно наніс ОСОБА_9 один удар клинком ножа в передню стінку живота справа. В результаті умисних, противоправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження, а саме проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки з наскрізною поразкою правої частки печінки, що супроводжується внутрішньо черевною кровотечею (0,6 л. рідкої крові зі згустками в черевній порожнині), утворенням зачеревної гематоми, яке утворилося від одного впливу колючо-ріжучого предмету, можливо в указаний термін і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, яке небезпечне для життя в момент заподіяння.

Як видно з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції повно з`ясував та дослідив всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо.

Так, в судовому засіданні та при проведенні слідчих експериментів обвинувачений ОСОБА_5 у присутності захисника детально та послідовно показав, що після того, як потерпілий наніс йому удар в область голови він присів в цей момент намацав у кишені саморобного ножа загальною довжиною 15 см, довжина леза 7-8 см, витяг його та піднявшись наніс удар ножем потерпілому ОСОБА_9 в область живота. Потерпілий ОСОБА_9 приблизно його зросту по тулубу, ненабагато крупніший.

Після цього він поклав ніж до кишені та пішов додому. При проведенні слідчих дій працівниками міліції до нього не застосовувались заходи психологічного або фізичного примусу. Тілесні ушкодження у нього відсутні.

(а.п. 61-64, 67- 69)

Аналогічні показання в судовому засіданні з фактичних обставин справи дав й потерпілий ОСОБА_9 , підтвердивши, що він перший в ході сварки наніс обвинуваченому удар по обличчю.

Зазначене також підтвердив у присутності двох понятих свідок ОСОБА_10 при проведенні слідчого експерименту з його участю. Він особисто відвів потерпілого після нанесення йому удару ножем до бару де бармен викликав швидку допомогу.

(а.п. 70-71)

Вказані вище покази обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 узгоджуються між собою, не суперечать один одному та також підтверджуються рапортом чергового поліції від 22.01.2016р. про повідомлення з хірургічного відділення лікарні про доставку потерпілого з ножовим пораненням брючної полості (а.п. 38), протоколами огляду місця події з фототаблицями за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , де він показав місце вчинення правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_9 ( а.п. 41- 47, 48 -51, 53-59), висновком судово-медичного експерта №32 про наявність у ОСОБА_9 проникаючого колото різаного поранення черевної стінки з наскрізною поразкою правої частки печінки, що супроводжувалось внутрішньо - черевною кровотечею, утворенням зачеревної гематоми, яке утворилось від одного впливу колючо ріжучого предмету і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння (а.п. 73-75), протоколом огляду ножа (а.п. 83-85).

Таким чином доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового слідства та його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що в суді першої інстанції не було допитано жодного свідка події, також на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції був досліджений протокол проведення слідчого експерименту від 28.01.2016р. за участю свідка ОСОБА_10 , який розповів про обставини вчинення злочину.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він заподіяв потерпілому удар ножем при здійсненні захисту є на думку колегії суддів непереконливими.

Так, згідно із законом перевищення меж необхідної оборони визнається явна невідповідність захисту характерові або небезпеці посягання.

При вирішенні питання про перевищення чи неперевищення меж необхідної оборони повинні враховуватися не лише відповідальність чи відповідальність знарядь захисту і нападу, але і характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалась, обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил нападаючого і того, хто захищається, його фізичні данні ( вік, стать, інвалідність, стан здоров`я) та інші обставини.

Вирішуючи питання про правомірність заподіяної шкоди, належить встановити, що захищалась особа від реального, вже розпочатого і ще не закінченого суспільно - небезпечного посягання. Лише при наявності стану необхідності оборони, зробити висновок, перевищила вона межі необхідної оборони чи ні.

Враховуючи наведені вище вимоги закону, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 при заподіянні потерпілому удару ножем в область живота не знаходився у стані необхідної оборони та в свою чергу не перевищував її меж. Так знаряддя заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень саморобний ніж довжиною 15 см, довжина леза 7-8 см - не відповідало характеру заподіяння обвинуваченому ОСОБА_5 потерпілим ОСОБА_9 удару рукою в область обличчя, від чого той присів.

При цьому колегія суддів враховує відсутність будь - яких тілесних ушкоджень у обвинуваченого ОСОБА_5 , місце та час події кримінального правопорушення, рівні фізичні дані обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_9 , їх вік, стан здоров`я, стать. В матеріалах кримінального провадження відсутні дані, що обвинувачений ОСОБА_5 захищався від реального, вже розпочатого і ще не закінченого суспільно небезпечного посягання потерпілого ОСОБА_9 .

Тяжкі тілесні ушкодження, заподіяні обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_9 внаслідок удару ножем в область живота були небезпечними для життя потерпілого в момент заподіяння.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, знаряддя злочину ножа, характеру та місця поранення, причин припинення злочинних дій, а також попередньої поведінки обвинуваченого та потерпілого, їхніх взаємовідносин, судом першої інстанції правильно був з`ясований умисел обвинуваченого ОСОБА_5 на заподіяння потерпілому ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, без охоплення умислом винного настання смерті потерпілого.

Таким чином на думку колегії суддів, дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ст. 121 ч.1 КК України, як умисне, протиправне заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння. Обвинувачений ОСОБА_5 при заподіянні потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження усвідомлював, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачав наслідки цього і бажав їх настання. Мотивом заподіяння обвинуваченим ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень є неприязні особисті відносини, що виникли між обвинуваченим та потерпілим під час сварки.

При призначенні покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, спосіб вчинення злочину та його наслідки, а також особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується задовільно, а за місцем роботи характеризується позитивно, перебуває на обліку в КЛПУ « Міський наркологічний диспансер м. Краматорська Донецької області» з 12.04.2012р. той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово засуджений в тому числі за аналогічний злочин, має на утриманні трьох малолітніх дітей.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував визнання винуватості та щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

В суді апеляційної інстанції обвинуваченим ОСОБА_5 були надані документи, які підтверджують наявність на його утриманні трьох малолітніх дітей, проте незважаючи на це, на думку колегії суддів, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів та підстав для його пом`якшення не вбачається.

Так обвинувачений ОСОБА_5 будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти здоров`я та життя особи, судимість за які не знята та не погашена, хоч і через тривалий проміжок часу, але знов вчинив злочин проти здоров`я особи із застосуванням ножа, що свідчить про його суспільну небезпечність.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання трудового колективу ТОВ «Краматорський комбінат дитячого харчування» м. Краматорська Донецької області про взяття його на поруки то вони на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч.1 ст.47 КПК України тільки особа, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялась, може бути звільнена від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки, проте обвинувачений ОСОБА_5 , вчинив тяжкий злочин, тому суд першої інстанції законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні зазначеного клопотання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 418 КПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 24.03.2016р., яким обвинуваченого ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на шість років залишити без задоволення.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 24.03.2016р., яким обвинуваченого ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на шість років залишити без змін.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.