У Х В А Л А
Справа № 184/1874/15-к
Номер провадження 1-кп/184/155/16

18.11.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за № 0000812 від 25.07.2015 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Курськ РФ, громадянки України, не заміжньої, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:
14.07.2015 року вироком апеляційного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі,
обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю: прокурора - ОСОБА_4 , захисника - ОСОБА_5 , засудженої - ОСОБА_3 ,
-
В С Т А Н О В И В:
17.10.2016 року з Апеляційного суду Дніпропетровської області до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області надійшло на новий розгляд кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000812 від 25.07.2015 року відносно ОСОБА_3 обвинувачену у вчиненні кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, маючи не погашену і не зняту у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала і знову повторно вчинила нове корисливе кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
Так, 24.07.2015 року близько 23 години, ОСОБА_3 знаходячись в кафе «Вавілон» розташованого по вул. Газети "Правда" в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, де побачила раніше не знайому гр. ОСОБА_6 , на шиї якої висів золотий ланцюжок із золотим хрестиком. Після цього у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння золотим ланцюжком з хрестиком, що належав гр. ОСОБА_6 .
У цей же день і час, ОСОБА_3 з корисних спонукань, реалізуючи свій злочинний намір відкрито, повторно, шляхом ривку заволоділа належним гр. ОСОБА_6 , майном, а саме ланцюжком із золота 585 проби вагою 5,85 грамів вартістю 2605 гривень 41 копійка та золотим хрестиком 585 проби вагою 1 грам вартістю 445 гривень 37 копійок, чим спричинила потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 3050 гривень 78 копійок.
Після цього, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зникла, розпорядившись викраденим в наступному на власний розсуд, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 3 050 гривень 78 копійок.
Дії обвинуваченої ОСОБА_3 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Під час підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_7 - ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, оскільки під час досудового розслідування не проведено експертизу про визначення розміру матеріальних збитків заподіяних кримінальним правопорушенням експертом відповідно до ст.242 КПК України, оскільки згідно до даних Реєстру атестованих судових експертів ОСОБА_8 не є атестованим судовим експертом, яка може відповідно до вимог ст.69 КПК України проводити судові експертизи у кримінальному провадженні, а тому відповідно до ст.291 КПК України в обвинувальному акті розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням має бути зазначено на підставі висновку експерта. Крім того під час досудового слідства порушено право на захист обвинуваченої, оскільки ОСОБА_3 не вміє читати та писати а слідчим не було залучено захисника. Обвинувальний акт було надано обвинуваченій в порушення законодавства.
Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала клопотання захисника та просила повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.
У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що підстав для повернення обвинувального акту немає і він може бути призначений до судового розгляду та по справі можуть бути проведені підготовчі дії та заперечував проти клопотання захисника про повернення обвинувального акту, оскільки по даному кримінальному провадженню наявний висновок експертизи проведений ОСОБА_8 , яка експертом не являється. Крім того зазначив, що не залучення захисника під час досудового розслідування обвинуваченій не являється підставою для повернення обвинувального акту.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, але надала суду письмову заяву згідно якої просить суд провести підготовче судове засідання без її участі. Учасники підготовчого судового засідання не заперечували проти проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілої.
Суд ознайомившись з обвинувальним актом та вислухавши думку учасників судового провадження, які з`явились до суду, вважає, що даний обвинувальний акт слід повернути прокурору з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

У кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат (ст.91 КПК України). Обов`язок доказування цих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого (ч.1 ст.92 КПК України).
Відповідно до п.7 ч.2 ст.291 КПК України розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинен бути зазначений в обвинувальному акті.
Кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, є злочином з матеріальним складом, тому для визначення наявності його ознак в діях особи необхідно встановити вартість викраденого майна, яка безпосередньо пов`язана із настанням відповідної шкоди, яка, в свою чергу, визначається із врахуванням матеріального становища потерпілої та спричинених їй збитків, та впливає на кваліфікацію.
Під час підготовчого судового засідання прокурор пояснив, що по справі проводилась судово-товарознавча експертиза, відповідно висновку експерта за №40 від 18.08.2015 року. Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування зазначено, що вказана експертиза проведена ОСОБА_8 ..
Відповідно до ст.9 Закону України «Про судову експертизу» атестовані відповідно до цього закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство Юстиції України.

Відповідно до даних Реєстру атестованих судових експертів ОСОБА_8 не є атестованим судовим експертом, яка може відповідно до вимог ст.69 КПК України проводити судові експертизи у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є не тільки забезпечення швидкого розслідування та судового розгляду, а й повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
В силу п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Згідно з вимогами закону, саме на слідчого та прокурора покладено обов`язок звернутися до експерта для визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру. Перекладення цих обов`язків на суд, суперечить засадам кримінального провадження, визначеним в Главі 2 КПК України і є недопустимим, оскільки, згідно чинного КПК України, власна ініціатива суду щодо збирання додаткових доказів є суттєво обмеженою і суперечить процесуальному статусу суду з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та наявності у сторони обвинувачення обов`язку доказування, а також слід зазначити, що суд під час судового розгляду при з`ясуванні розміру матеріальних збитків позбавлений можливості доручення проведення експертизи експертній установі або експертам без наявності клопотань від сторін кримінального провадження.

Також суд зазначає, що 18.09.2015 року ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області зазначений обвинувальний акт повертався прокурору для усунення недоліків а саме проведення експертизи для встановлення розміру матеріальних збитків. Однак вказаний недолік не був усунутий.

Крім того Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалюючи рішення про скасування вироку Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року у кримінальному провадженні №0000812 від 25 липня 2015 року відносно ОСОБА_3 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за апеляційними скаргами обвинуваченої та прокурора встановив, що ОСОБА_3 є неосвіченою людиною і що, всі процесуальні дії та рішення на досудовому слідстві, в тому числі повідомлення про підозру, були проведені і прийняті без захисника, участь в даному випадку якого є обов`язковою, з урахуванням того, що обвинувачена не вміє читати і писати, через, що обвинувачена не могла сама реалізувати своє право на захист.

Статтею 59 та пунктом 6 частини 3 статті 129 Конституції України закріплено конституційне право громадян на захист від обвинувачення.

А статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

В силу положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів статей 42, 68 КПК України і роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 24.10.2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», забезпечення підозрюваному, обвинуваченому, засудженому і виправданому права на захист відповідно до положень ст.ст. 59, ч. 2 ст. 63 і п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України й чинного кримінального процесуального законодавства є однією з основних засад судочинства, важливою гарантією об`єктивного розгляду провадження та запобігання притягненню до кримінальної відповідальності невинуватих осіб. Слідчий, прокурор, суддя, суд повинні надати підозрюваному, обвинуваченому, засудженому можливість захищатися встановленими законом засобами від пред`явленого обвинувачення і не вправі перекладати на нього обов`язок доведення своєї невинуватості у вчиненні злочину. Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК України.

Із обвинувального акту вбачається, що під час досудового розгляду провадження було порушено право обвинуваченої на захист, оскільки обвинувачена являється особою яка немає освіти та являється неграмотною, що встановлено ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року. Крім того в обвинувальному акті відсутні дані про освіту. Також у підготовчому судовому засіданні обвинувачена підтвердила факт своєї неграмотності.
Враховуючи факти встановлені Апеляційним судом Дніпропетровської області, суд також вважає, що надання обвинуваченій обвинувального акту а також копії реєстру матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст.293 КПК України.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Вказані недоліки обвинувального акту є істотними й відповідно підлягають усуненню прокурором. Після повернення обвинувального акта прокурору зазначені в мотивувальній частині ухвали суду недоліки обвинувального акта повинні бути усунені протягом розумного строку.
Керуючись ст.110, п.3 ч.3 ст.314, ст.ст.369, 371, 372 КПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000812 від 25.07.2015 року відносно ОСОБА_3 за її обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - повернути прокурору Орджонікідзевського відділу Нікопольської місцевої прокуратури - ОСОБА_4 , для усунення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків протягом розумного строку.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1