АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/2179/14-к Номер провадження 11-кп/786/55/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
виправданої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 щодо

ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Цупівка, Дергачівського р-ну Харківської області, жительки АДРЕСА_1
за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Гадяцького району Полтавської області ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 15.10.2015 року

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_9 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та виправдано за недоведеністю її участі у вчинені кримінального правопорушення.
Цивільний позов прокурора Гадяцького району в інтересах держави в особі фінансового управління Гадяцької районної державної адміністрації про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину на суму 835,63 грн. до ОСОБА_9 залишено без задоволення.

На вирок суду надійшла апеляційна скарга прокурора в якій він просить скасувати вирок суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Апелянт вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги заяви та показання потерпілих в якості доказу; не спів ставив та не дав оцінки тому, що показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на досудовому слідстві не співпадають з їх показаннями під час судового розгляду; не врахував, що у ОСОБА_9 були мотиви для вчинення злочину; необґрунтовано відкинув, як докази протокол огляду місця події від 26.09.14 року та протоколи слідчих експериментів від 19.08.2014 року проведених в кабінеті слідчого з потерпілими. Натомість, апелянт вважає, що висновки суду щодо недоведеності вини ОСОБА_9 ґрунтуються не на матеріалах справи, а на припущеннях.

Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винною у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити їй покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Зі змісту апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що він також незгоден з вироком суду, в якому, на думку апелянта, спотворено показання свідків та не враховано результати слідчого експерименту, висновку судово-медичної експертизи № 123 від 21.08.2014 року, пояснень експерта ОСОБА_15 . Апелянт стверджує, що показаннями свідків, висновком експертизи № 123 від 21.08.2014 року, поясненням експерта ОСОБА_15 в суді, матеріалами слідчого експерименту від 12.02.2015 року доведено, що ОСОБА_9 скоїла щодо ОСОБА_8 злочин передбачений ч.1 ст.121 та ч.1 ст.122 КК України. Просить скасувати виправдувальний вирок суду та ухвалити своє рішення.

Потерпіла ОСОБА_12 також подала апеляційну скаргу зі змісту якої вбачається, що вона не згодна з вироком суду який вважає незаконним. Вважає такими, що не відповідають дійсності наявні в матеріалах провадження негативну характеристику щодо себе та позитивну щодо ОСОБА_9 .. Стверджує, що допитані в суді свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 підтвердили, що 15.07.2014 року ОСОБА_9 бігала з кілком по селу, шукала щоб побити та побила потерпілу. Крім того, висновками судово-медичних експертиз підтверджено, що ОСОБА_12 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. Просить скасувати вирок суду та ухвалити своє рішення.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

Згідно вироку суду, досудовим слідством ОСОБА_9 за новим обвинуваченням, затвердженим 16.07.2015 року обвинувачується у спричиненні тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_12 за таких обставин :
15.07.2014 року близько 21-00 год. ОСОБА_8 разом із своєю співмешканкою ОСОБА_12 знаходилися в нежилому будинку, що належить ОСОБА_22 в с. Новоселівка, Гадяцького району, де відпочивали на дерев`яному тапчані в першій кімнаті будинку. В цей час до будинку зайшла ОСОБА_9 , з якою у ОСОБА_8 та ОСОБА_12 неприязні стосунки. З метою нанесення тілесних ушкоджень останнім, ОСОБА_9 принесла із собою дерев`яний кілок, яким почала наносити близько 30 ударів по різним частинам тіла, а саме: по голові, верхніх та нижніх кінцівках, тулубу ОСОБА_12 , від чого остання втрачала свідомість. Під час отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_12 знаходилися на дерев`яному тапчані, дно якого провалилося під ними і вони не мали можливості чинити опір.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №59 від 16.06.2015 року ОСОБА_12 отримала наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, чотири поверхневі рани волосистої частини голови, два дрібні синці підборіддя і верхньої губи; закритий поперечний перелом лівого наколінника; зливні синці великих розмірів на сідницях; два синці видовженої форми по зовнішній поверхні лівого плеча з переходом на ліве передпліччя розміром 9х1,5 см, на спині розміром 10х2 см. Вказані тілесні ушкодження в своїй сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Крім цього, під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , її співмешканець ОСОБА_8 знаходився з нею на дерев`яному тапчані. В цей час ОСОБА_9 , скориставшись тим, що дерев`яний тапчан провалився і ОСОБА_8 та ОСОБА_12 не могли піднятися та чинити опір, також палицею почала наносити безліч ударів і ОСОБА_8 , а саме по тулубу, верхнім та нижнім кінцівкам, статевим органам, від чого останній втрачав свідомість.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №60 від 29.05.2015 року ОСОБА_8 отримав наступні тілесні ушкодження: шість синців видовженої форми: на правому плечі, лівому передпліччі, по передній поверхні лівого стегна (довжиною 18-27 см, шириною 7-10 см); забій калитки та статевого члена з розривами паренхіми яєчка та наступним його видаленням. Вказані тілесні ушкодження в своїй сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України - заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, що не є небезпечним для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я.
Заслухавши доповідь судді-доповідача; прокурора ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги прокурора ОСОБА_11 ; потерпілого ОСОБА_8 на підтримання доводів свої та ОСОБА_12 апеляційних скарг; заперечення проти поданих апеляційних скарг виправданої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_23 ; дослідивши матеріали кримінального провадження з частковим повторним їх дослідженням безпосередньо судом апеляційної інстанції; перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Положенням ч. 1 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно вимог ст.ст.94, 370 КПК України , вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У відповідності до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції дотримані дані вимоги закону. В основу вироку покладено лише належні та допустимі докази, досліджені в судовому засіданні, яким суд дав правильну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності.

Так, з матеріалів кримінального провадження, зокрема, з журналу судового засідання, ухвал та вироку суду вбачається, що судом було досліджено показання обвинуваченої, потерпілих та свідків; надані прокурором письмові докази, а також отримані на виконання судових доручень результати слідчих експериментів та висновки комісійних судово-медичних експертиз. Відтак, висновки суду щодо недоведеності вини ОСОБА_9 в спричиненні потерпілим тілесних ушкоджень ґрунтуються на безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд дав відповідну оцінку.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного залишення поза увагою суду заяв та показань потерпілих в якості доказу вини ОСОБА_9 спростовуються змістом оскаржуваного вироку. Зокрема, зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що причиною критичної оцінки показань зазначених осіб стала непослідовність та суперечливість їх показань протягом усього часу судового розгляду кримінального провадження, їх неузгодженість з іншими доказами (показаннями свідків, результатами слідчих експериментів та висновків комісійних судово-медичних експертиз), тощо.

Зокрема, ні сторонами кримінального провадження, ні свідками не заперечується та обставина, що 15.07.2014 року потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 в домогосподарстві ОСОБА_22 разом з останнім та свідками ОСОБА_24 та ОСОБА_25 вживали алкогольні напої. Ніким також не оспорюється та обставина, що після того, як вище зазначені свідки пішли, в домогосподарстві залишилися лише ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .. Наступного дня свідок ОСОБА_22 на продавленому тапчані виявив побиту ОСОБА_12 ..

Натомість, ніхто з вище зазначених свідків не бачив того дня ОСОБА_9 в домогосподарстві ОСОБА_22 та не був свідком побиття нею потерпілих.

Свідок ОСОБА_25 пояснив, що він останнім з компанії покинув домогосподарство ОСОБА_22 саме тоді, коли ОСОБА_8 та ОСОБА_12 почали між собою сваритися.

Свідок ОСОБА_22 пояснив суду, що зі слів потерпілої ОСОБА_12 дізнався про побиття її ОСОБА_9 ..

В суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 стверджував, що удари від яких у нього утворилися тілесні ушкодження наносилися виключно палицею. При цьому, змінюючи свої показання, ОСОБА_8 в одному випадку стверджував, що удари палицею в ділянку статевих органів він отримав в положенні сидячи на проваленому тапчані, в іншому напівсидячому положенні на підлозі.

В той же час, з висновку комісійної судово-медичної експертизи № 60 від 29.05.2015 року вбачається, що виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження, які по давності можуть відповідати даті 15.07.2014 року могли утворитися: при нанесенні удару кулаком ОСОБА_8 об тупий предмет; від дії тупого предмету видовженої форми, яким могла бути дерев`яна палиця діаметром близько 5 см; від дії тупих предметів, домірних синцям, найбільш ймовірно, ногами людини у взутті та іншими предметами з подібною характеристикою; внаслідок падіння.

Показання ОСОБА_8 дані ним при проведенні слідчих експериментів 19.08.2014 року та 12.02.2015 року, щодо нанесення ударів лише дерев`яною палицею, параметри якої ним уточнені в судовому засіданні 11.03.2015 року (діаметр 3 см) не відповідають щодо кількості, локалізації ударів, розмірів палиці та можливості нанесення множинних ударів в ділянку статевих органів при положенні під експертного сидячи як на проваленому тапчані (коли ця анатомічна ділянка недоступна для нанесення ударів), так і в напівсидячому положенні на підлозі.

Потерпіла ОСОБА_12 також стверджувала, що всі виявлені у неї тілесні ушкодження вона отримала від ударів дерев`яною палицею.

В той же час, з висновку комісійної судово-медичної експертизи № 59 від 16.06.2015 року вбачається, що виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження, які по давності можуть відповідати даті 15.07.2014 року могли утворитися: в результаті прямої травми падіння на коліно чи від удару по наколіннику тупим предметом; від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, домірною ушкодженням, якими могли бути кисті рук, стиснені в кулаки, ноги людини у взутті та інші предмети з подібними характеристиками; від дії предмету видовженої форми, яким могла бути і дерев`яна палиця діаметром близько 3 см; від дії тупих предметів округлої форми, якими могли бути подушечки пальців рук при захваті; при ударі ногою об тупий предмет, характеристики якого не відобразились на ушкодженнях.

Експерти дійшли висновку, що показання ОСОБА_12 дані нею під час проведення слідчого експерименту 12.02.2015 року стосовно механізму нанесення тілесних ушкоджень не відповідають об`єктивним судово-медичним даним щодо кількості ударів та нанесення їх одним предметом.

Висновки вище наведених комісійних експертиз спростовують показання потерпілих в тій частині, що тілесні ушкодження наносились їм виключно палицею. В той же час, експерти констатують, що частина тілесних ушкоджень дійсно могли утворитись від удару дерев`яними палицями, але ці палиці були різного розміру та товщини, а не одна палиця, як це стверджують потерпілі.

Суд врахував умови в яких проводилися слідчі експерименти з участю потерплих ОСОБА_8 та ОСОБА_12 19.08.2014 року (на проваленому стільці в кабінеті слідчого), а також висновки комісійних судово-медичних експертиз згідно яких показання ОСОБА_12 та ОСОБА_8 під час проведення слідчих експериментів стосовно механізму нанесення тілесних ушкоджень не відповідають об`єктивним судово-медичним даним ні щодо нанесення їм ударів однією дерев`яною палицею, ні щодо кількості таких ударів. Належним чином обґрунтувавши своє рішення щодо непослідовності та суперечливості показань обох потерпілих, суд одночасно вказав на неспроможність наданих стороною обвинувачення доказів та відкинув як недопустимі докази протоколи слідчих експериментів від 19.08.2014 року й висновки судово-медичних експертиз від 21.08.2014 року якими показання потерпілих під час цих слідчих експериментів експертом були визнані такими, що не суперечать обєктивним судово-медичним даним отриманим при судово-медичній експертизі ОСОБА_12 .

Крім того, відкидаючи як недопустимі докази висновки експерта № № 123,124 від 21.08.2014 року суд вказав також на те, що ці висновки не відповідають вимогам ч.3 ст.101 КПК України.

Будучи повторно допитаним під час апеляційного розгляду, судово-медичний експерт ОСОБА_15 підтримав висновок виконаної ним експертизи в частині визначеного ним ступеню тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , які він вважає тяжкими тілесними ушкодженнями. Одночасно, експерт пояснив, що він не був присутнім під час проведення слідчого експерименту 19.08.2014 року, а також він взагалі не розмежовував за часом заподіяння всі виявлені у потерпілих тілесні ушкодження.

Таким чином, доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_8 щодо нібито необґрунтованого відкидання судом протоколів слідчих експериментів та висновок судово-медичної експертизи від 21.08.2014 року є неспроможними та спростовуються змістом мотивувальної частини оскаржуваного вироку.

Також неспроможними є доводи потерпілого ОСОБА_8 про те, що доказом вини ОСОБА_9 нібито є проведений з потерпілим експеримент від 12.02.2015 року. Як уже зазначалося вище, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 60 від 29.05.2015 року показання ОСОБА_8 , дані ним при проведенні слідчого експерименту 12.02.2015 року не відповідають щодо кількості, локалізації ударів, розмірів палиці та можливості нанесення ударів в ділянку статевих органів при знаходженні потерпілого в зазначеному ним положенні під час нанесення таких ударів.

Безпідставними колегія суддів вважає також доводи прокурора про те, що суд нібито необґрунтованого відкинув протокол огляду місця події від 26.09.2014 року. Так, зі змісту вироку вбачається, що суд наголошував на тому, що після звернення потерпілих з приводу їх побиття 15.07.2014 року ОСОБА_9 в будинку ОСОБА_22 правоохоронними органами понад два місяці не вчинялося ніяких процесуальних дій внаслідок чого були втрачені можливі докази, в тому числі і речові. При цьому, суд цілком слушно зазначив, що протокол огляду місця події від 26.09.2014 року не містить будь-яких об`єктивних даних щодо заподіяння в цьому приміщенні потерплим тілесних ушкоджень ОСОБА_9 оскільки з місця події взагалі ніякі предмети не вилучались, не відбирались зразки речовини бурого кольору зі слідів на матраці, який знаходився на тапчані.

Колегія суддів вважає, що суд, з дотриманням положень кримінального процесуального закону щодо поняття доказів, їх належності та допустимості встановивши, що протокол огляду місця події від 26.09.2014 року не містить фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 , прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, які мають значення для цього кримінального провадження належними чином обґрунтувавши своє рішення не прийняв вище зазначений протокол огляду в якості належного доказу. Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними посилання прокурора щодо необґрунтованості вироку суду в цій частині.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд мав би критично оцінити показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з огляду на те, що під час досудового розслідування вони давали інші, аніж в суді, показання колегія суддів вважає неспроможними, оскільки у відповідності до змісту ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Таким чином, доводи апелянта в цій частині суперечать вимогам кримінального процесуального закону. Крім того, будучи повторно допитаними під час апеляційного розгляду свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтримали показання, які давали в суді першої інстанції та на які послався суд у своєму вироку.

Посилання прокурора на неврахування судом того, що у ОСОБА_9 були мотиви для вчинення злочину щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_12 не можуть бути єдиною підставою для визнання її винною, оскільки об`єктивно не підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами. Крім того, як правильно зазначено у вироку суду, з урахуванням наведених прокурором доводів щодо помсти ОСОБА_9 потерпілим за спричинені ними раніше тілесні ушкодження самій ОСОБА_9 не можна виключати й мотиву у потерпілих обмовити ОСОБА_9 , оскільки конфліктна ситуація між сторонами дійсно існує вже тривалий час, а за спричинені ОСОБА_9 тілесні ушкодження потерпілі вони понесли кримінальну відповідальність.

Доводи потерпілої ОСОБА_12 про те, що нібито допитані в суді свідки підтвердили факт її побиття ОСОБА_9 спростовуються матеріалами кримінального провадження. В той же час, показання допитаних в суді свідків дійсно підтверджують, що між потерпілими та обвинуваченими дійсно тривалий час існує конфліктна ситуація, однак вони об`єктивно не підтверджують, що 15.07.2014 року саме ОСОБА_9 спричинила потерпілим тілесні ушкодження.

За встановлених фактичних обставин справи, виходячи із закріпленого в ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог статей 94,370,373 КПК України про те, що вирок суду повинен бути законний та обґрунтований; обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо недоведеності участі ОСОБА_9 у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілим та прийняв законне та обґрунтоване рішення, яким визнав ОСОБА_9 невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та виправдав її.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони є безпідставними та не знаходить підстав для їх задоволення.

З урахуванням вище викладеного та керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407, 418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та прокурора прокуратури Гадяцького району Полтавської область ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 15.10.2015року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарги на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

С У Д Д І :
ОСОБА_26 ОСОБА_27 ОСОБА_28