Справа № 755/6733/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"25" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва клопотання слідчого, погодженого з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4, про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0001259, -
в с т а н о в и в:
19.04.2016 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.
Відповідно до вимог ст. 35 КПК України автоматизованою системою документообігу суду вказані матеріали кримінального провадження визначені для проведення судового провадження суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 .
Зазначене вище клопотання передано судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 20 квітня 2016 року, про що є відповідний запис в журналі реєстрації вхідної кореспонденції.
Відповідно до ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відео конференції під час трансляції з іншого приміщення у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду ( дистанційне судове провадження ), у разі, зокрема необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження. Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує.

Враховуючи те, що підозрюваний знаходиться ТМО «Психіатрія» та доставити його в приміщення суду не вдалось можливим, а згідно реєстру матеріалів досудового розслідування строк застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку закінчується 26.04.2016 року, суд прийшов до висновку про необхідність проведення підготовчого судового засідання у режимі відео конференції з метою дотримання швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, враховуючи, що кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а кримінальні провадження щодо осіб, які тримаються під вартою повинні розглядатися судом першочергово. Під час проведення підготовчого судового засідання в режимі відео конференції підозрюваний ОСОБА_6 не заперечував проти проведення засідання в дистанційному режимі.

Крім того, суд вислухавши думку інших учасників провадження, прийшов до висновку про можливість проведення підготовчого судового засідання в режимі відео конференції.

Крім того, відповідно до ст. 53 КПК України, судом, враховуючи думку учасників судового розгляду, було залучено захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в м. Києві ОСОБА_4 для проведення окремої процесуальної дії, з урахуванням того, що участь захисника є обов`язковою, а повідомлений захисник не зміг прибути для участі у проведенні підготовчого судового засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, законний представник підозрюваного та підозрюваний не заперечували проти призначення справи до судового розгляду, а також продовжити підозрюваному запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.
Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, через порушення вимог ст. 291,292 КПК України.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути клопотання про застосування заходів медичного характеру і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам ст. 291 КПК України.

Пунктом п`ятим частини другої статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Статтею 91 КПК України передбачені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Системний аналіз вищевказаних норм дає підстави вважати, що в клопотанні має бути зазначено про висунення особі обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, а також, власне, формулювання обвинувачення з достатніми даними, за якими можливо встановити наявність в діях певної особи ознак діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, та обставини щодо підстав для притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Отже, формулювання обвинувачення має містити дані про подію кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, способу вчинення того чи іншого діяння та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; вказівку на форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також інші дані, необхідні для встановлення в діях особи складу кримінального правопорушення.

Проте в клопотанні в порушення вказаних вимог невірно зазначена правова кваліфікація дій підозрюваного у відповідності до положень Закону України про кримінальну відповідальність.

Так, в клопотанні після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, зазначено, що ОСОБА_6 намагався таємно викрасти чуже майно, тобто вчинив крадіжку, вчинену повторно, поєднану з проникненням у приміщення, яке належить ОСОБА_7 , однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України

Отже, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 не містить чітку правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, як того вимагає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Крім того, в клопотанні при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначено, що 28 січня 2016 року, приблизно о 13 годині 25 хвилин, у громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна шляхом проникнення до приміщення, яке знаходилось на першому поверсі будівлі резиденції при патріаршому соборі Української греко-католицької церкви розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до приміщення, ОСОБА_6 шляхом пошкодження дверного полотна за допомогою металевого предмету відкрив двері кімнати розташованої на першому поверсі вищезазначеної будівлі, яка знаходиться у користуванні громадянина ОСОБА_7 , після чого проник до неї. Проникнувши до вказаної кімнати, ОСОБА_6 , виявив особисті речі ОСОБА_7 , в тому числі телефон марки «Lenovo А5000» вартістю 3 828 грн. 80 коп. та мобільні телефони «Lg D690 stilus», «Samsung С3050», які належать громадянину ОСОБА_8 . В подальшому реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до приміщення, ОСОБА_6 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до приміщення, яке належить у користуванні громадянина ОСОБА_7 , а саме: телефон марки «Lenovo А5000» вартістю 3 828 грн. 80 коп. та мобільні телефони «Lg D690 stilus», «Samsung С3050», які належать громадянину ОСОБА_8 .

Таким чином, в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 не зазначено розміру завданої шкоди громадянину ОСОБА_8 , як того вимагає п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України.

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має також містити інформацію про позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

В той же час зазначене клопотання не містить такої інформації.

Одночасно в клопотанні із вказівкою про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, відсутні відомості про найменування медичного закладу, в який його було поміщено згідно ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2016 року.

Відповідно до ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Однак в матеріалах клопотання відсутня розписка підозрюваного ОСОБА_6 про вручення йому копії зазначеного клопотання та реєстру матеріалів досудового розслідування на час надходження клопотання до суду 19.04.2016 року, а також розгляду судом 25.04.2016 року. Вручення копії клопотання та реєстру матеріалів захиснику не замінює дії вручення прокурором копії документів самому підозрюваному, не звільняє прокурора від обов`язку виконання вимог ст. 293 КПК України.

Повернення перевіреного судом клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору буде відповідати вимогам статті 2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України судом поставлено на обговорення питання доцільності продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували, суд керується наступним. Строк застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, встановлено до 26 квітня 2016 року.

Проте, враховуючи, що прийнято рішення про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, а системний аналіз положень КПК України свідчить, що клопотання про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу можливе лише в порядку ст. 184, 199 КПК України або ст. 331 КПК України. Отже до направлення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до суду, у разі закінчення дії попередньої ухвали про поміщення до психіатричного закладу, прокурор, слідчий за погодженням із прокурором будуть позбавлені права звернутись до суду із відповідним клопотанням.

Вирішуючи вказане питання, судом враховується той факт, що вчинене підозрюваним кримінальне правопорушення має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та низки об`єктивних обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає за доцільне, з урахуванням виключних обставин, суд приходить до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу на 60 днів у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 314-316, 331, 369 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Повернути прокурору Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0001259 від 28.01.2016 року, для виконання вимог значених в мотивувальній частині ухвали.

Продовжити застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, строком на 60 днів, тобто до 23 червня 2016 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя: