Справа № 752/2549/15-к
Провадження №: 1-кп/752/100/16

У Х В А Л А
04.10.2016 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в cкладі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
перекладача ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
в ході проведення судового розгляду за кримінальним провадженням № 0007977 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.121, ч. 2 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и в :
в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.121, ч. 2 ст. 186 КК України.
В ході судового розгляду на обговорення учасників кримінального провадження поставлено питання щодо доцільності продовження обвинуваченому строків тримання під вартою.

Прокурор відмітив на необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, мотивуючи це тим, що на цей час наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений, не має місця проживання та території країни може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, вчинити новий злочин.

Захисник ОСОБА_6 ОСОБА_5 заперечив щодо продовження тримання під вартою обвинуваченого, вказав на те, що певні ризики, перелічені ст. 177 КПК України все ще мають місце, проте вони не відповідають тяжкості обраного запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_6 вже досить тривалий час перебуває під вартою, а органами прокуратури не вживаються заходи для швидкого розгляду провадження по суті, зокрема не забезпечується явка свідків, а тому, ОСОБА_6 не зможе на них впливати і вважав, що ризики тим самим відпали.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника, заперечив проти продовження строку тримання під вартою, оскільки, на його думку, тривалий час прокуратура не може довести його винність у вчиненні інкримінованих злочинів.

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні, зокрема, тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілого та проти власності. При цьому обвинувачений раніше неодноразово судимий за скоєння злочинів, зокрема проти власності та із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи. Також обвинувачений не має місця реєстрації чи проживання на території України. Зазначене свідчить про те, що обвинувачений, у разі звільнення з-під варти, може продовжити злочинну діяльність, переховуватися від суду або від виконання процесуальних рішень. Також у справі не допитані свідки, а тому у суду є підстави вважати, що обвинувачений, у разі звільнення з-під варти, може впливати на них. Посилання захисту не те, що свідки не з`являються, а тому обвинувачений не зможе на них впливати суд до уваги не бере, оскільки судом ще не закінчене судове слідство.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим в інкримінованому йому злочинах, кількість епізодів щодо вчинення яких він притягається до відповідальності, а також відсутність будь-яких даних про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у суду немає обґрунтованих підстав вважати, що на даний час зникли ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Одночасно, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність судимостей.

Крім того, судом враховується практика Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Вирішуючи це питання, суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Враховуючи всі перелічені ризики в сукупності, суд вважає що вони становлять собою достатні підстави для продовження строку тримання під вартою, а тому, суд вислухавши сторони, ураховуючи, що на цей час досі наявні ризики перелічені ст. 177 КПК України та спливає двомісячний строк з дня продовження дії існуючого запобіжного заходу та немає реальної можливості завершити судовий розгляд, за відсутності підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, суд вважає за необхідне ОСОБА_6 продовжити дію існуючого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, але на строк, що не перевищує двох місяців, тобто до 03.12.2016 року, включно.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд,
ухвалив:
захід забезпечення кримінального провадження, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.121, ч. 2 ст. 186 КК України, у вигляді тримання під вартою продовжити, але на строк, що не перевищує двох місяців, тобто до 03.12.2016 року, включно.

Копії ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому та направити в СІЗО.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1