ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/602/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2015 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України,

в с т а н о в и в:

у Дарницькому районному суді м. Києва перебуває вказане кримінальне провадження. До обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк застосування якого спливає 14 липня 2015 року.

Під час підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заявив клопотання про скасування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке підтримав сам обвинувачений та інший захисник ОСОБА_4 .

При цьому захисник посилався на те, що наявні правові підстави для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки підозру та обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України, не можна, на його думку, вважати обґрунтованою, так як єдиний доказ по справі експертиза є недопустимим доказом.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника, так як воно суперечить вимогам КПК.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження приходить до висновку, що клопотання захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частина 2 ст. 183 КПК України міститься виключний перелік підстав застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та розширеному тлумаченню не підлягає.
Частиною 1 ст. 183 КПК України (в редакції Закону № 1689-VII від 7 жовтня 2014 року) визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу, відповідно якої запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема й ст. 110 КК України.
Тобто, в даному випадку, Закон чітко визначає, що при застосуванні запобіжного заходу до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 110 КК України, суд не наділений правом застосовувати інші запобіжні заходи, аніж тримання під варто.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікацій дій обвинуваченого, суд на виконання вимог ст. 178 КПК України враховує фактичні обставини вчинення ймовірного злочину, так як вони викладені в обвинувальному акті, та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , а саме до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, те що вказаний злочин вчинено проти основ національної безпеки України, з посяганням на її територіальну цілісність і недоторканість, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, та вважає, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки та запобіганню, передбачених статтею 177 КПК України ризикам, а також, ураховуючи вимоги ч. 5 ст. 176 КК України, на даній стадії кримінального судочинства в якості запобіжного заходу його належить утримувати під вартою.
Вказані ризики наразі залишаються реальними і триваючими, і вони виключають можливість скасування міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого, як про це просить захисник.

Що стосується посилань захисника на недопустимість як доказу висновку експерта та відсутність інших основних доказів, на яких ґрунтується висновок щодо обґрунтованості підозри відносно ОСОБА_6 , то суд уважає, що такі доводи останнього зводяться до оцінки доказів, які розглядаються в іншій стадії кримінального провадження при розгляді справи, але ніяк ні на стадії підготовчого судового засідання.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Ураховуючи викладене, на підставі ст. ст. 177, 178, 183, 315 КПК України, суд

у х в а л и в:
у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя