АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/988/16 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
Іменем України
26 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 ,

встановила:
Вироком Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 листопада 2016 року,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області,

громадянина України, із середньою освітою,

не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за

адресою:

АДРЕСА_1 ,

фактично проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки та покладення обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Як встанови суд, 25.09.2015 року приблизно о 19 годині ОСОБА_7 , перебуваючи на території ПАТ «Харківський велосипедний завод імені Г.І. Петровського» (корпус №20), який розташований за адресою: м.Харків пр..Московський, 118, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою особистого збагачення за чужий рахунок, достовірно знаючи про місце зберігання майна ТОВ «Інженерно будівельна компанія «Метанал», шляхом пошкодження вхідних дверей сховища таємно викрав: 22 кисневі балони (інв.. №00010-00035), об`ємом 40л., кожен загальною вартістю 13200, 00 гривень; 1 пропановий балон (інв.. №00038), об`ємом 50л., вартість 400, 00 гривень; 4 комплекти газозварювального обладнання (інв.. №00032-00035), загальною вартістю 1520, 00 гривень; 2 датчики тиску «Донмет» 5 ПО 5 дм., загальною вартістю 340 гривень; шланги високого тиску, загальною довжиною 400м., вартістю 4800, 00 гривень. Викрадене майно було завантажено до орендованого у приватної особи автомобіля «Газель», який безперешкодно виїхав з території ПАТ «Харківський велосипедний завод імені Г.І. Петровського», який розташований за адресою: м.Харків пр..Московський, 118, тим самим набувши реальну можливість розпорядитись викраденим майном. Внаслідок вказаний злочинних дій ОСОБА_7 ТОВ «Інженерно будівельній компанії «Метанал» спричинено матеріальну шкоду згідно з висновком судово товарознавчої експертизи №9602 від 08.10.2015 року на загальну суду 20260, 00 гривень.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з м`якістю призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України без звільнення його від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог представник потерпілого посилається на те, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому покарання визнав обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, тоді як ОСОБА_7 по цій справі, на думку апелянта, визнав свою вину лише під тиском того, що були зібрані всі докази його причетності до цього злочину, а тому така пом`якшуюча обставина, як щире каяття, не може братися судом до уваги.

Також апелянт зазначив, що ОСОБА_7 не відшкодував у добровільному порядку матеріальну шкоду, завдану потерпілій особі. Крім того, апелянт зазначив, що ОСОБА_7 визнаючи вину, виправдовував себе тим, що йому нібито не заплатили заробітну плату за два тижні, тому він вчинив крадіжку майна, що в двадцять разів перевищує розмір заборгованої заробітної плати. Так апелянт наголошує на можливість в подальшому, вчинення аналогічного злочину обвинуваченого, та вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про можливість виправлення останнього без відбування покарання.

На апеляційну скаргу представника потерпілого прокурором були подані заперечення, в яких він просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, обґрунтовуючи це тим, що звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробування на підставі ст.75 КК України, є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, представника потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін; прокурора, який заперечував проти задоволення скарги та вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Оскільки апелянтом не оскаржуються фактичні обставини справи, а кримінальне провадження розглядалось у відповідності з ч.3 ст.349 КПК України, колегія суддів відповідно до ст.404 КПК України фактичні обставини справи не перевіряє.

Юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України є правильною і також не оскаржується апелянтом.

Що стосується доводів представника потерпілого про м`якість призначеного обвинуваченому покарання, то, на думку колегії суддів, вони є безпідставними, оскільки призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, вчиненому та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження злочинів.

Так, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 було враховано, що останній раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.

У зв`язку з визнанням вини у скоєнні кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 , обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, а тому посилання представника потерпілого ОСОБА_8 на відсутність пом`якшуючих покарання обставин є безпідставними.

Обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не виявлено.

Таким чином, суд першої інстанції в достатній мірі обґрунтував можливість виправлення засудженого без відбування покарання, звільнивши ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
ухвалила:
Вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 листопада 2015 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: