Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 08 серпня 2016 року у м. Києві касаційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 року, залишеним без зміни зазначеною ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України,
такого, що судимості не мав,
засуджено до покарання у виді позбавлення волі за:
- ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки;
- ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Цим вироком засуджено також ОСОБА_6 , судові рішення щодо якого не оскаржуються.
За вироком суду, ОСОБА_5 11 червня 2015 року о 16.00 год. на вул. Незалежності в м. Бобровиця Чернігівської області з метою збуту придбав у невстановленої слідством особи порошкоподібну речовину вагою 0,064 г, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений, - AB-PINAKA-CHM (вміст становить 92,00 %), яку зберігав при собі і в цей же день о 16.30 год. збув за 250 грн ОСОБА_7 .
Крім того, ОСОБА_5 , попередньо домовившись про вчинення крадіжки з ОСОБА_6 , 14 червня 2016 року о 17.00 год. прибули на територію поля ТОВ «Світанок», звідки таємно викрали пристрій причіпного трактора ХТЗ та дві металеві борони, загальною вартістю 6550 грн, чим завдали товариству матеріальної шкоди на вказану суму.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує на те, що суд безпідставно визнав ряд обставин такими, що пом`якшують засудженому призначене покарання, та необґрунтовано застосував до нього положення статей 69 та 75 КК, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м`якості. Крім того, прокурор посилається на істотне порушення процесуального закону, яке убачає у недотриманні апеляційним судом вимог ч. 2 ст. 339 КПК та залишенні поза увагою підстав, які слугували для скасування попереднього рішення апеляційного суду, а саме внаслідок невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 307 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м`якостіє необґрунтованими.
При призначенні ОСОБА_5 , покарання суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 65 КК в достатній мірі взяв до увагихарактер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_5 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працює, позитивно характеризується за місцем проживання, його вік, сімейний та матеріальний стан, а також обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
При цьому, обставинами, що пом`якшують ОСОБА_5 покарання, суд визнав щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, тяжке захворювання його дружини та перебування на його утриманні малолітньої дитини.
З урахуванням зазначених обставин, які обґрунтовано були визнані такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, місцевий суд дійшов вірного висновку про можливість призначення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 КК більш м`якого за розміром покарання у виді позбавлення волі, ніж передбачено законом.
Крім того, зваживши на всі наведені обставини у їх сукупності, районний суд призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, однак дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення останнього без реального його відбування та застосував до нього положення ст. 75 КК.
Що стосується доводів прокурора про безпідставне визнання судом ряду обставин такими, що пом`якшують ОСОБА_4 покарання, то вони не заслуговують на увагу, оскількиприписи ч. 2 ст. 66 КК визначають повноваження суду на власний розсуд визнавати обставини, які не входять до переліку, наведеного у ч. 1 цієї статті, такими, що пом`якшують покарання винної особи.
Як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд, стверджуючи про правильність застосування судом першої інстанції до ОСОБА_4 положень статей 69 та 75 КК, надав обґрунтовані відповіді на доводи апеляційної скарги прокурора, які аналогічні доводам його касаційної скарги.
Так, апеляційний суд, зазначаючи про обґрунтованість призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, вказав на небезпідставно враховані районним судом тяжкий стан здоров`я дружини засудженого, збіг важких матеріальних обставин, внаслідок необхідності великих витрат, пов`язаних із її перебуванням в онкологічному диспансері, наявність на його утриманні малолітньої дитини, оскільки саме в цей час були скоєні кримінальні правопорушення, а також на конкретні обставини їх вчинення та молодий вік засудженого.
Крім цього, суд апеляційної інстанції обґрунтовано ствердив про правильність звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, пославшись на дані про особу винного, обставини вчинених кримінальних правопорушень, ставлення засудженого до вчиненого та наявність пом`якшуючих покарання обставин, що в сукупності свідчать про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства.
Таким чином, свій висновок суд апеляційної інстанції переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК і з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
З огляду на наведене, доводи прокурора про недотримання апеляційним судом вимог ч. 2 ст. 339 КПК не заслуговують на увагу.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Відмовити першому заступнику прокурора Чернігівської області у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3