АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0012046 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої, останній раз 12.07.2013 вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора потерпілої захисника обвинуваченоїОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На піставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки та покладено на неї обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 982 грн. 08 коп.

Вироком суду першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_5 7 жовтня 2015 року о 21 год. 00 хв., знаходячись на сьомому поверсі будинку АДРЕСА_2 , з метою вчинення крадіжки чужого майна, виявивши, що двері квартири АДРЕСА_3 не зачинені на замок, та впевнившись, що її дії носять таємний характер, і ніхто із сторонніх осіб за нею не спостерігає, шляхом вільного доступу проникла до приміщення вказаної квартири, звідки таємно викрала майно, належне ОСОБА_7 , а саме жіночу шкіряну сумку марки «Guess» вартістю 2500 гривень, в якій знаходилися: сертифікатна картка марки «Brokard» на суму 800 гривень, 1000 рублів Російської Федерації, що станом на 07.10.2015 згідно офіційного курсу НБУ складає 339 гривень 20 копійок, губна помада марки «Yves Saint Laurent» вартістю 1000 гривень, а також паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пластикова картка «Приват Банк», які не представляють собою матеріальної цінності для потерпілої, всього майно загальною вартістю 4659 гривень 20 копійок.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої, просить вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_5 покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі.

За доводами прокурора суд неправильно звільнив ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки фактично не надав необхідної оцінки тяжкості скоєного кримінального правопорушення, конкретним обставинам справи, даним про особу обвинуваченої, відсутності у неї щирого каяття, характеру та ступеню суспільної небезпечності діяння. Зокрема, суд фактично не врахував, що ОСОБА_5 раніше тричі притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів проти власності та, маючи не зняті та непогашені в установленому законом порядку судимості, будучи 16.12.2014 умовно-достроково звільненою від відбування покарання за попереднім вироком, на шлях виправлення не стала та знову вчинила умисний корисливий злочин, що, на переконання прокурора, свідчить про наполегливе прагнення обвинуваченої вести злочинний спосіб життя. Таким чином, враховуючи вказане, прокурор вважає, що, звільняючи ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачена ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_10 , який брав участь у судовому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, вказуючи на необґрунтованість доводів прокурора, посилаючись на наявність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема, негативний стан здоров`я обвинуваченої, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року без зміни.

Іншими учасниками судового провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції не подані.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, потерпілої ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 , доводи обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду першої інстанції без зміни, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку, в апеляційній скарзі не заперечується та судом апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України не перевіряється, оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 цього Кодексу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і у такому випадку учасники судового провадження позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України визначена правильно.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Рішення суду про звільнення винного від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Проте зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином не дотримано.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд врахував ступінь тяжкості злочину, дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, позитивно характеризується, працює, має незадовільний стан здоров`я, а також те, що викрадене майно повернуто потерпілій.

Не встановивши обставин, які обтяжують покарання, обставинами, які пом`якшують покарання винній, суд визнав її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно до змісту вироку, пославшись на ці ж обставини, суд визнав можливим звільнити обвинувачену ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання слід визнати формальним та таким, що не відповідає матеріалам кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, у вироку суд першої інстанції взагалі належним чином не обґрунтував таке своє рішення і фактично не надав належної оцінки ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке кримінальним законом віднесено до категорії тяжких злочинів, конкретним його обставинам, характеру та обсягу дій обвинуваченої.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 неодноразово судима, в тому числі за вчинення аналогічних корисливих злочинів, і будучи 16.12.2014 умовно-достроково звільненою від відбування призначеного їй за останнім вироком суду за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України реального покарання у виді 2 років позбавлення волі, знову вчинила аналогічний злочин проти власності, що вказує на її схильність до вчинення кримінальних правопорушень та стійке небажання стати на шлях виправлення.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що підстави для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням були відсутні, і суд першої інстанції незаконно та необгрунтовано прийняв рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Тому доводи в апеляційній скарзі прокурора про неправильне звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість, колегія суддів визнає обґрунтованими.

За таких обставин вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_5 покарання підлягає скасуванню з ухваленням відповідно до ст. 420 КПК України судом апеляційної інстанції свого вироку.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретні його обставини, дані про особу обвинуваченої, яка неодноразово судима, перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом лікаря нарколога, працює, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, а також негативний стан її здоров`я, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд апеляційної інстанції визнає щире каяття ОСОБА_5 , оскільки всупереч доводам апеляційної скарги прокурора під час судового провадження в суді першої інстанції обвинувачена повністю визнавала свою вину, розкаювалася, висловлювала жаль з приводу вчиненого, а також активне сприяння розкриттю злочину.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 буде покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

з а с у д и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року, яким ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

В решті цей вирок залишити без зміни.

Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3