Справа № 314/5624/14-к
Провадження № 1-кп/314/230/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали об`єднаного кримінального провадження за обвинувальними актами, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000379 від 05 березня 2014 року та за № 0000999 від 23 червня 2015 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ново-Златопіль Гуляйпільського району Запорізької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
07 липня 2016 року до Вільнянського районного суду Запорізької області з Апеляційного суду Запорізької області на новий розгляд надійшли матеріали об`єднаного кримінального провадження за обвинувальними актами, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000379 від 05 березня 2014 року та за № 0000999 від 23 червня 2015 року, відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 162 КК України.

Ухвалою суду від 11 липня 2016 року у вказаному провадженні було призначене підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувальних актів вважаючи, що об`єднане кримінальне провадження підсудне Вільнянському районному суду Запорізької області, під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувальних актів відсутні.

Потерпіла ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні заперечували проти призначення судового розгляду, посилаючись при цьому на невідповідність обвинувальних актів вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки у обвинувальних актах відсутнє формулювання висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, а викладений лише зміст підозри та фактичні обставини кримінальних правопорушень, які були встановлені досудовим розслідуванням, чим порушено право ОСОБА_3 на захист.

Вислухавши прокурора, потерпілу та її представника, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали об`єднаного кримінального провадженні, суд приходить до висновку, що обвинувальні акти підлягають поверненню прокурору з таких підстав.

Частиною 4 статті 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, у наданому суду обвинувальному акті, затвердженому прокурором 17 березня 2015 року, (т. 1 а.с. 196-200), обвинувачення сформульовано таким чином: 02 березня 2014 року в ранковий час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння особи - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , о саме до огородженої по периметру території земельної ділянки площею 1,1000 га, кадастровий номер якої :02:003:0057, яка розташована за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, Петро-Михайлівська сільська рада, за межами населеного пункту, та яка межує із земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_2 , що по праву власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де за допомогою м`язової сили рук та ніг пошкодив (зруйнував) 115 метрів дерев`яного паркану, після чого пройшов/незаконно проник до земельної ділянки ОСОБА_5 , чим порушив недоторканість іншого володіння останньої.

А у наданому суду обвинувальному акті, затвердженому прокурором 30 жовтня 2015 року, (т. 2 а.с. 1-2) обвинувачення сформульовано таким чином: 10 березня 2014 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел, направлений на порушення недоторканості іншого володіння особи, прийшов до огородженої по периметру території земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0057, розташованої по АДРЕСА_2 , що по праву власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка охороняється співробітниками охоронної фірми «Тритон», де, достовірно знаючи, що вказана огороджена територія земельної ділянки належить ОСОБА_5 , пройшов до вказаної території, тим самим своїми діями незаконно проник до території, що належить ОСОБА_5 , чим порушив недоторканість іншого володіння останньої.

Крім того, 07 червня 2014 року близько 18 години 20 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел, направлений на порушення недоторканості іншого володіння особи, прийшов до огородженої по периметру території земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0057, розташованої по АДРЕСА_2 , що по праву власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка охороняється співробітниками охоронної фірми «Тритон», де, достовірно знаючи, що вказана огороджена територія земельної ділянки належить ОСОБА_5 , пройшов до вказаної території, тим самим своїми діями незаконно проник до території, що належить ОСОБА_5 , чим порушив недоторканість іншого володіння останньої

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 за окремими епізодами від 10 березня 2014 року та від 07 червня 2014 року кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України, а обвинувачення сформульовано як «порушення недоторканості іншого володіння особи», за епізодом від 02 березня 2014 року кваліфікація дій обвинуваченого викладена за ч. 1 ст. 162 КК України, а обвинувачення сформульовано як «незаконно проник до іншого володіння особи».

Разом з тим, Кримінальним кодексом України, а саме ч. 1 ст. 162 КК України, передбачено кримінальну відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, констатує, що воно є неконкретним і не містить, як того вимагає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення за інкримінованими ОСОБА_3 трьома епізодами злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

На вказану судом невідповідність обвинувальних актів вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України звернув увагу також Апеляційний суд Запорізької області в ухвалі від 23 червня 2016 року (т. 3 а.с. 177-181), якою скасований вирок відносно ОСОБА_3 у вказаній справі, а матеріали об`єднаного кримінального провадження передані до суду першої інстанції на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Крім того, ч. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

На думку суду, два обвинувальні акти у вказаному кримінальному провадженні містять суперечливі фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, зокрема, щодо місця вчинення кримінального правопорушення (місця розташування земельної ділянки). Так, за епізодом від 02 березня 2014 року місцем вчинення кримінального правопорушення є земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0057, яка розташована за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, Петро-Михайлівська сільська рада, за межами населеного пункту, тоді як за епізодами від 10 березня 2014 року та від 07 червня 2014 року таким місцем є земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0057, яка розташована по АДРЕСА_2 . Оскільки мова у всіх епізодах обвинувачення йде про одну й ту ж земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0057, сторона обвинувачення, у порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, при викладенні фактичних обставин вчинених обвинуваченим злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, у частині викладення об`єктивної сторони злочинів за різними епізодами допустила суперечливі один одному формулювання щодо місця вчинення злочину (місця розташування земельної ділянки), що не відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Згідно з положеннями п.п. (а), (b) п. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше такі права: а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту. Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа, реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в контексті підпункту (а) пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії»). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту (а) пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може надати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

На підставі ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому можливість зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду справи, коли суд звертає увагу на неконкретність обвинувачення на підготовчому судовому засіданні, а прокурор має можливість у стислі терміни усунути вказані порушення, фактично призводить до порушення як права обвинуваченого на захист, передбаченого ст. 20 КПК України, через неконкретність обвинувачення, так і на порушення розумних строків судового розгляду кримінального провадження, відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 28 КПК України, та в кінцевому результаті призводить по порушень вимог ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про невідповідність обвинувальних актів в об`єднаному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 162 КК України вимогам КПК України, неможливість призначення кримінального провадження до розгляду та наявність підстав для повернення обвинувальних актів прокурору.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальні акти з додатками в об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000379 від 05 березня 2014 року та за № 0000999 від 23 червня 2015 року, відносно ОСОБА_3 ч. 1 ст. 162 КК України, повернути прокурору Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

08.11.2016