Дата документу Справа № 321/1326/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/988/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 321/1326/15-к
Категорія: ст. 115 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000497, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця в/радгоспу ім. Леніна Наурського району Чеченської республіки РФ, останнє відоме місце проживання якого без реєстрації: АДРЕСА_1 , оголошеного у міжнародний розшук,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернувся захисник ОСОБА_7 /а.п. 197-198/, в якій просить вирок Василівського районного суду Запорізької області від 31.03.2016 року щодо ОСОБА_8 /а.п. 189-191/ змінити та призначити йому мінімальне покарання, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, а в решті вирок суду залишити без змін.

Апелянт вважає, що, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд послався на обставини, що не зазначені в ч. 1 ст. 67 КК України та які не можуть бути визнані та застосовані як обставини, що обтяжують покарання.

Також просить врахувати в якості обставин, що пом`якшують покарання, наступні: що він проживав з дружиною та неповнолітньою донькою, за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило та до адміністративної відповідальності він не притягувався; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; судимість за вироком Бердянського міського суду Запорізької області від 03.12.2003 року в силу ст. 89 КК України погашена, тому ОСОБА_8 є особою, яка не має судимості, і суд не вправі був враховувати її при призначенні покарання; на неправомірні дії ОСОБА_8 спровокували дії самого потерпілого, що призвело до негативних тяжких наслідків.

У запереченнях прокурор просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до тринадцяти років позбавлення волі.

Оскаржуваним вироком, до набрання ним законної сили, запобіжний захід щодо обвинуваченого залишений у виді тримання під вартою; строк відбування покарання ухвалено рахувати з дня його розшуку і фактичного затримання та поміщення під варту.
У вироку також зазначено, що ОСОБА_8 раніше судимий:

- 03.12.2003 року Бердянським міським судом Запорізької області за ст. 296 ч. 4, ст. 69 КК України до 1 року обмеження волі; звільнений 18.12.2003 року на підставі постанови Вільнянського районного суду Запорізької області.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги і який при цьому вважає за необхідне змінити вирок, з якого виключити дані про судимість обвинуваченого від 03.12.2003 року, яку вважає відповідно до ст. 89 КК України погашеною, та з числа обставин, що обтяжують покарання, рецидив злочину, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Суд першої інстанції визнав обвинуваченого винним у тому, що 24 лютого 2007 року, приблизно о 01 годині, біля будівлі магазину по АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин до ОСОБА_9 , під час бійки між ними, умисно, з метою вбивства останнього, наявним у нього в правій руці ножем, маховим рухом наніс один удар в ліву передньобокову частину грудної клітки в проекції 5-го міжреберного проміжку по передньопаховій лінії, чим спричинив ОСОБА_9 проникаюче колото-різане поранення грудної клітки з пошкодженням серцевої сорочки, серцевого м`язу та лівої легені, що ускладнилося внутрішньою кровотечею та геморагічним шоком, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Отже, ОСОБА_8 умисно вбив ОСОБА_9 .

По кримінальному провадженню здійснюється спеціальне судове провадження, про що зазначено у вироку і що підтверджується матеріалами судового кримінального провадження, згідно з якими обвинувачений з 26 лютого 2007 року перебуває у розшуку і розшукується каналами Інтерполу на міжнародному рівні. Питання про здійснення спеціального судового провадження вирішено ухвалою суду першої інстанції.

Апеляційне провадження здійснюється за відсутності обвинуваченого з дотриманням вимог ст. 323 КПК України, що підтвердив захисник в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до даних, які містяться в матеріалах судового кримінального провадження, та до змісту вироку, суд правильно встановив фактичні обставини, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який він засуджений, і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, що в апеляційній скарзі захисника не оскаржується.

Виходячи з того, що зазначені обставини не оскаржуються, вирок переглядається в межах апеляційної скарги, а саме в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Згідно зі статями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого та всі встановлені судом обставини, у тому числі ті, що обтяжують покарання.

До обставини, що пом`якшує покарання, суд відніс наявність у нього неповнолітньої доньки.

Так, суд в частині даних, що його характеризують, врахував те, що він відразу після вчинення злочину покинув своє місце проживання, свою сім`ю - дружину та доньку, переховується від суду і знаходиться у розшуку, не відшкодував шкоду потерпілій стороні, зокрема, пов`язану з похованням ОСОБА_9 , що розцінив, як відсутність розкаяння обвинуваченого та намагання уникнути відповідальності за вчинене ним.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд врахував рецидив злочинів, виходячи із зазначеної у вироку судимості.

Відповідно до наведених у вироку обставин, суд призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 115 КК України, на строк, який межує з максимальним.

Виходячи з доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх слушними в частині безпідставності зазначення у вироку судимості обвинуваченого від 03.12.2003 року, як непогашеної, та врахування її в якості обставини, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочинів.

Згідно з вироком Бердянського міського суду Запорізької області від 03.12.2003 року обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 296 ч. 4 КК України, яка відноситься до злочинів проти громадського порядку та моральності. За вказаний злочин йому було призначено покарання на підставі ст. 69 КК України до одного року обмеження волі, яке він відбув і був звільнений 18.12.2003 року постановою Вільнянського районного суду Запорізької області.

Виходячи з призначеного обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, на підставі п. 6) ст. 89 КК України, він вважається не судимим, що виключає таку обставину, як рецидив, враховану судом, як обставину, що обтяжує покарання. Вирок суду в цій частині підлягає зміні з виключенням зі вступної частини вироку судимості обвинуваченого від 03.12.2003 року та з мотивувальної частини вироку з числа обставин, що обтяжують покарання, рецидиву злочину.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що суд попередню, хоча і погашену судимість обвинуваченого, виходячи зі змісту вироку, врахував не лише як таку, що обтяжує покарання, а також і в якості даних, що характеризують обвинуваченого, в частині яких в апеляційній скарзі заперечень не викладено.

Отже, з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, встановлених судом обставин події, даних про особу обвинуваченого, у тому числі знаходження його у розшуку та ухилення від суду, а також призначеного судом покарання на строк, який не є максимальним, колегія суддів не вбачає підстав, у тому числі з урахуванням внесених до вироку змін, для визнання призначеного обвинуваченому покарання суворим.

Під час судового розгляду суд не робив висновків про те, що саме потерпілий спровокував дії самого потерпілого ОСОБА_9 і у вироку не зазначав про віктимність поведінки потерпілого, на що іде посилання в апеляційній скарзі і не доведено під час апеляційного розгляду у спосіб, передбачений ст. ст. 23 та 404 ч. 3 КПК України, у зв`язку з чим, ці доводи колегія суддів вважає необґрунтованими.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині врахування в якості обставин, що пом`якшують покарання, те, що обвинувачений проживав з дружиною та неповнолітньою донькою, за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило та до адміністративної відповідальності він не притягувався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, виходячи з того, що ці обставини відповідно до досліджених судом доказів, які знаходяться в матеріалах судового кримінального провадження, та строку призначеного обвинуваченому покарання, були враховані судом при призначенні покарання в якості даних про особу обвинуваченого, у тому числі наявність неповнолітньої доньки, як обставини, що пом`якшує покарання. Зазначені обставини не вплинули на поведінку обвинуваченого і не перешкодили вчиненню ним злочину, за який він визнаний винним та засуджений.

Крім того, з метою внесення змін до вироку, відповідно до вимог апеляційної скарги, апелянт не просив під час апеляційного розгляду дослідити додатково будь-які докази на підтвердження своїх доводів.

По апеляційній скарзі захисника колегією суддів не встановлено достатніх та переконливих доводів для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, як до іншого строку, так і до мінімального, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, достатнього для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Призначене обвинуваченому покарання колегія суддів вважає справедливим.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 по кримінальному провадженню змінити, виключивши зі вступної частини вироку посилання на судимість обвинуваченого за вироком Бердянського міського суду Запорізької області від 03.12.2003 року та з мотивувальної частини вироку з числа обставин, що обтяжують покарання, рецидив злочину.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4