Єдиний унікальний номер 240/922/15-к Номер провадження 11-кп/775/994/2016

ВИРОК

Іменем України

8 вересня 2016 року місто Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши в режимі відео конференції кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Добропілля Добропільського району Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, не працюючого, який проживає в будинку АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 06.04.2005 року за ст.309 ч.1, 71 КК України на 1 рік 4 місяці 9 діб позбавлення волі; 2) 19.06.2007 року за ст.185 ч.3 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; 3) 20.04.2011 року за ст.185 ч.3 КК України на 4 роки позбавлення волі

у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3 КК України,

встановив:

Вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 22 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у таємному викраданні чужого майна, вчиненому повторно за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Його ж визнано невинуватим та виправдано за ст.185 ч.3 КК України у зв`язку з недоведеністю його вини.

Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він, будучи раніше засудженим за вчинення корисливого правопорушення, судимість за яке не знята та не погашена, знову вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

27 березня 2015 року у нічний час Калюжний шляхом вільного доступу, таємно від сторонніх осіб проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_8 , звідки таємно, повторно викрав за будинком біля гаражу велосипед марки «Салют» дамський вартістю 1000 гривень, а також велосипед марки «Салют» дитячий вартістю 650 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1650 гривень.

10 липня 2015 року вночі Калюжний шляхом вільного доступу, таємно від сторонніх осіб проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_9 , звідки таємно, повторно викрав два мідні двохжильні дроти довжиною 8 метрів кожний вартістю 480 гривень та один алюмінієвий дріт довжиною 70 метрів вартістю 4480 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4960 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор Костянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 просить апеляційний суд скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.2 та 185 ч.3 КК України, та призначити покарання: за ст.185 ч.2 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ст.185 ч.3 КК України у виді 3 років позбавлення волі, а на підставі ст.70 КК України у виді 4 років позбавлення волі. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що викрадання Калюжним майна потерпілого ОСОБА_9 на суму 93 гривні, поєднане з проникненням в приміщення літньої кухні потерпілого, є дрібним викраданням і не містить складу злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, необґрунтовано кваліфікував дії обвинуваченого по викраданню майна потерпілого ОСОБА_9 за ст.185 ч.2 КК України та визнав невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, який був поставлений йому у вину органом досудового слідства.

В апеляційному суді прокурор прокуратури Донецької області ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу прокурора і просив задовольнити її з наведених у скарзі підстав.

Обвинувачений ОСОБА_7 висловив думку про необхідність залишення вироку суду першої інстанції без зміни.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 10 липня 2015 року він з метою крадіжки чужого майна проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить потерпілому ОСОБА_9 , з використанням металевого прута зірвав навісний замок на дверях літньої кухні, проник в приміщення цієї кухні, звідки викрав пляшку горілки та пляшку вина загальною вартістю 93 гривні після чого, продовжуючи свої дії, з території цього ж домоволодіння викрав металеві дроти вартістю 480 гривень та 4480 гривень, а всього викрав майно потерпілого на загальну суму 5053 гривні. Ці дії ОСОБА_7 органом досудового слідства були кваліфіковані за ст. 185 ч.3 КК України, як крадіжка чужого майна, поєднана з проникненням в інше приміщення.

Суд першої інстанції також визнав встановленим, що ОСОБА_7 вчинив ці дії, однак дав їм іншу юридичну оцінку, вказавши у вироку, що дії, пов`язані з проникненням в приміщення літньої кухні і викрадання майна з цього приміщення на суму 93 гривні є дрібним викраданням, яке не тягне кримінальної відповідальності, а дії, пов`язані з викраданням металевих дротів на суму 4960 гривень з території цього ж домоволодіння мають бути кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як викрадання чужого майна, вчинене повторно.

Однак таку юридичну оцінку дій ОСОБА_7 апеляційний суд вважає неправильною, оскільки усі дії по викраданню майна з території домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 , в тому числі й з проникненням в приміщення літньої кухні, були вчинені ОСОБА_7 одночасно, з єдиним умислом, направленим на заволодіння майном з цього домоволодіння, тобто, були єдиними злочинними діями, у зв`язку з чим різна юридична оцінка цих дій не може бути визнана обґрунтованою.

Таким чином, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини вчинення злочину, дав неправильну юридичну оцінку діям ОСОБА_7 , кваліфікувавши його дії, пов`язані з викраданням майна потерпілого ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 КК України і виправдавши ОСОБА_7 за ст.185 ч.3 КК України, про що обґрунтовано вказано в апеляційній скарзі прокурора.

Оскільки при вчиненні цієї крадіжка частина майна була викрадена ОСОБА_7 з проникненням в приміщення літньої кухні, усі його дії по вчиненню цієї крадіжки мають бути кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як крадіжка чужого майна, вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення.

Тому вирок суду першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд приходить до висновку про необхідність визнання винним ОСОБА_7 у вчиненні ним злочинів за таких обставин.

Будучи раніше засудженим за вчинення корисливого правопорушення, судимість за яке не знята та не погашена, ОСОБА_7 27 березня 2015 року у нічний час шляхом вільного доступу, таємно від сторонніх осіб проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_8 , звідки таємно, повторно викрав за будинком біля гаражу велосипед марки «Салют» дамський вартістю 1000 гривень, а також велосипед марки «Салют» дитячий вартістю 650 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1650 гривень.

10 липня 2015 року вночі ОСОБА_7 , діючи повторно, шляхом вільного доступу, таємно від сторонніх осіб проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_9 , і з використанням металевого прута зірвав навісний замок на дверях літньої кухні, проник в приміщення цієї кухні, звідки викрав пляшку горілки та пляшку вина загальною вартістю 93 гривні після чого, продовжуючи свої дії, з території цього ж домоволодіння викрав два мідні двохжильні дроти довжиною 8 метрів кожний вартістю 480 гривень та один алюмінієвий дріт довжиною 70 метрів вартістю 4480 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5053 гривні.

Тому дії ОСОБА_7 по епізоду викрадання майна потерпілого ОСОБА_11 мають бути кваліфіковані за ст.185 ч.2 КК України, як крадіжка чужого майна, вчинена повторно, а по епізоду викрадання майна потерпілого ОСОБА_9 за ст.185 ч.3 КК України, як крадіжка чужого майна, вчинена повторно і поєднана з проникненням в інше приміщення.

При призначенні покарання апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 вчинив два злочини, один з яких є тяжким, що він є особою, яка неодноразово судима за вчинення злочинів. В якості обставини, що пом`якшує покарання, апеляційний суд вважає повне визнання ним своєї вини.

Тому покарання має бути призначено Калюжному в межах санкції зазначених норм КК України, а також за сукупністю злочинів на підставі ст.70 ч.1 КК України.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.ст.404, 407, 413, 420 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити .

Вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 22 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині засудження ОСОБА_7 за ст.185 ч.2 КК України і в частині виправдання його за ст.185 ч.3 КК України скасувати.

Ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.2 і 185 ч.3 КК України і призначити йому покарання: за ст.185 ч.2 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ст.185 ч.3 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

За сукупністю злочинів на підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом повного складання покарань остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В решті вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 22 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення йому копії цього вироку.

Судді: