АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-сс/796/704/2016 Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6

власників майна ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8

представника власників майна ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України, молодшого радника юстиції ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_11 , погодженого прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України, молодшим радником юстиції ОСОБА_10 про арешт майна, тимчасово вилученого в ході проведення обшуку 09.02.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення ,передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме грошові кошти в сумі 25 000 доларів США (250 купюр, номіналом 100 доларів США кожна).

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що слідчим не було доведено необхідність застосування такого арешту, окрім того, слідчим не було доведено, що вказане у клопотанні майно стосується обставин вчинення кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України, молодший радник юстиції ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року, постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_11 , погодженого прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України, молодшим радником юстиції ОСОБА_10 про арешт майна, тимчасово вилученого в ході проведення обшуку 09.02.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення ,передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме грошові кошти в сумі 25 000 доларів США (250 купюр, номіналом 100 доларів США кожна) задовольнити.

Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, постановленою у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що слідчим суддею, при винесенні ухвали, не було враховано положення п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України, згідно з яким тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходами від його вчинення, а також майно, в яке їх повністю чи частково перетворено. Звертає увагу, що судом не взято до уваги доводи сдіlчого про те, що 26.11.2015 року ДО «УААСП» визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні та завдано майнової шкоди у розмірі 10 878 400 гривень, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити думку власників майна та представника, якізаперечували проти задоволення апеляційних скарг і просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів провадження, 3 відділом 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000275, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 3 ст. 209 КК України.

26.11.2015 року ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
09.02.2016 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.01.2016 року було проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , у ході якого, серед іншого, вилучено предмети, що можуть мати значення для розслідування вказаного кримінального провадження та не були зазначені в ухвалі слідчого судді.

Увхалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_11 , погодженого прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України, молодшим радником юстиції ОСОБА_10 про арешт майна, тимчасово вилученого в ході проведення обшуку 09.02.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення ,передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме грошові кошти в сумі 25 000 доларів США (250 купюр, номіналом 100 доларів США кожна).

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та старший слідчий не дотрималися.
Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Між тим, старший слідчий в клопотанні, ставлячи питання про накладення арешту на майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку 09 лютого 2016 року, вказує, що необхідність арешту майна зумовлюється тим, що зазначене майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме є предметом кримінального правопорушення та зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також з метою забезпечення кримінального провадження та забезпечення конфіскації майна.
Однак, посилання старшого слідчого на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України не містить під собою правового підґрунтя, оскільки, відповідно до вимог чинного кримінального процесуального закону, а саме ст. 170 КПК України (в редакції, яка набрала чинності 11 грудня 2015 року), взагалі не передбачено відповідності арештованого майна критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, як підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна. В свою чергу, слідчий суддя не тільки не звернув увагу на той факт, що клопотання старшого слідчого обґрунтовується посиланням на ст. 170 КПК України в редакції, яка втратила чинність, а й сам при визначенні підстави накладення арешту на майно послався на ту ж норму закону, що втратила чинність. Отже, клопотання старшого слідчого було розглянуте як таке, що не відповідає вимогам ст. 171 КПК України і в даному випадку слідчий суддя, відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, мав повернути це клопотання прокурору для усунення недоліків.
Крім того, старшим слідчим при внесенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, були допущені і інші порушення вимог КПК України.

Зокрема, згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак старший слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неправильне застосування слідчим суддею норм матеріального права, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна, а апеляційна скарга частковому задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого як такого, що внесено до суду з порушенням ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 174, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Поновити ОСОБА_10 строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року.
Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України, молодшого радника юстиції ОСОБА_10 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_11 , погодженого прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України, молодшим радником юстиції ОСОБА_10 про арешт майна, тимчасово вилученого в ході проведення обшуку 09.02.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення ,передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме грошові кошти в сумі 25 000 доларів США (250 купюр, номіналом 100 доларів США кожна) скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_11 , погодженого прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України, молодшим радником юстиції ОСОБА_10 про арешт майна, тимчасово вилученого в ході проведення обшуку 09.02.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення ,передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме грошові кошти в сумі 25 000 доларів США (250 купюр, номіналом 100 доларів США кожна), відмовити.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

____________ _______________ _______________

( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 ) ( ОСОБА_4 )