Справа № 297/1496/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2016 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Берегово кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000266 від 28 квітня 2016 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, із середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, громадянина України

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:
27 квітня 2016 року біля 20:00 годин ОСОБА_4 , керуючи власним автомобілем «Ауді А6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в салоні якого, на задньому сидінні, знаходився пасажир ОСОБА_7 , рухаючись з швидкістю приблизно 120 км/год по автошляху між населеними пунктами с. Бене с. Оросієво, Берегівського району в напрямку м. Виноградів, під час здійснення маневру обгону невстановленого слідством автомобіля, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, виїхав на зустрічну смугу та, не справившись з керуванням автомобіля, з`їхав в кювет, де допустив зіткнення з деревом.

ОСОБА_4 своїми діями порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме:

- п. 1.5 дії учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. «б» п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки учасникам руху;

- п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п.1.10 безпечна швидкість швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах;

- п.12.6. поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю не більше 90 км/год.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 пасажир ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 отримав тілесні ушкодження, у вигляді поєднаної тупої травми голови, хребта, тулубу, яка супроводжувалась переломами ребер зліва, забоєм лівої легені, частковим розривом атланто-окципітального зчленування з частковим пошкодження спинного мозку, перелому тіла 5 шийного хребця, переломів тіл, остистих та поперечних відростків 7 шийного 1 грудного хребців з пошкодженням спинного мозку, перелому остистого відростка 10 грудного хребця, забоєм речовини головного мозку, що привело до набряку та вклинення речовини головного мозку, від яких останній помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 206 від 30.04.2016 року.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що він офіційно ніде не працює, однак вдома займається ремонтом автомобілів. ОСОБА_7 був його клієнтом. 27 квітня 2016 року він разом з останнім поїхали за запчастинами в м. Берегово. Після їх придбання, того ж дня вони поверталися додому до обвинуваченого, щоб продовжувати ремонт автомобіля. Пояснив, що біля с. Бене він, здійснюючи маневр обгону, рухаючись зі швидкістю приблизно 120 км/год, виїхав на зустрічну смугу, з`їхав в кювет, де зіткнувся з деревом. Також погодився з думкою захисника про те, що оскільки дане ДТП сталося під час свята Великодня, то значить це було Божою волею. Зазначив, що цивільні позови Берегівської місцевої прокуратури та потерпілої ОСОБА_8 визнає в повному обсязі. У вчиненому розкаюється, просив суд не позбавляти його волі, оскільки в такому випадку він буде позбавлений можливості відшкодувати завдану шкоду. Також додав, що під час досудового розслідування жодних коштів потерпілій не відшкодував, оскільки не знав, як з нею зв`язатися.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про те, що просить розглянути дане кримінальне провадження без її участі, цивільний позов підтримує (а. с. 61). У зв`язку з наведеним в судовому засіданні 10.10.2016 року, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, судом було ухвалено розглядати кримінальне провадження без участі потерпілої ОСОБА_8 (а. с. 74).

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, з допитом обвинуваченого та дослідженням його характеризуючих даних. При цьому, судом учасникам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 в скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є доведеною, а юридична кваліфікація його дій за зазначеною статтею правильною.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Відповідно до ст. 66 КК України, як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує повне визнання вини останнім, його каяття, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивну характеристику за місцем проживання (а. с. 69).

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, враховуючи особу винного та конкретні обставини справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, що буде необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню ним в подальшому інших протиправних дій.

Крім того, відповідно до п. 7. ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Так, під час судового розгляду прокурор Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернулася до обвинуваченого ОСОБА_4 з позовною заявою в інтересах держави в особі Берегівської центральної районної лікарні про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення та стягнення з ОСОБА_4 в користь держави в особі Берегівської центральної районної лікарні грошових коштів, витрачених на лікування ОСОБА_7 , в розмірі 515,26 гривень.

Позовні вимоги прокурора мотивовано тим, що внаслідок вчинення ОСОБА_4 злочину, ОСОБА_7 отримав травми і в період з 27 квітня 2016 року по 29 квітня 2016 року перебував на стаціонарному лікування в ортопедо-травматологічному відділенні Берегівської центральної районної лікарні, яка фінансується за рахунок бюджетних коштів.

Як вбачається з довідки-розрахунку бухгалтерії Берегівської ЦРЛ № 464/01-25 від 16.06.2016 року, вартість лікування ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні Берегівської ЦРЛ становить 515,26 гривень (а. с. 30).

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», передбачено, що витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Враховуючи вищевикладене, оскільки наявний причинний зв`язок між злочинними діями ОСОБА_4 та перебуванням ОСОБА_7 на лікуванні, суд вважає задоволити позовні вимоги прокурора повністю.

Крім того, під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_8 звернулася до обвинуваченого ОСОБА_4 з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення з ОСОБА_4 на її користь шкоди, завданої їй смертю чоловіка (годувальника), в розмірі 50 641,50 гривень, шкоди на її користь на утримання малолітньої дочки ОСОБА_9 , завданої смертю батька (годувальника), в розмірі 51 675 гривень, шкоди на її користь на утримання малолітньої доньки ОСОБА_10 , завданої смертю батька (годувальника), в розмірі 67 177,50 гривень, та моральної шкоди у вигляді одноразової виплати в розмірі 400 000 гривень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , чоловік потерпілої ОСОБА_7 отримав травми, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. ОСОБА_7 був годувальником сім`ї і на його утриманні знаходилась дружина ОСОБА_8 та малолітні діти ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тому, на підставі ст. 1200 ЦК України, позивач просить відшкодувати шкоду їй та малолітнім дітям, які були на утриманні ОСОБА_7 . Наявність та розмір моральної шкоди позивач мотивує тим, що вона зазнала сильних фізичних та душевних страждань через втрату коханого чоловіка та батька їх малолітніх дітей, і вже не здатна вести звичний образ життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику застосування судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Частиною 1 ст. 1200 ЦК передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); другому з подружжя незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років.
Наявність в ОСОБА_7 на утриманні дружини ОСОБА_8 , яка не працює, так як здійснює догляд за дітьми, та неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 08.05.2010 року (а. с. 81) та відповідно копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_3 від 24.11.2010 року та серії НОМЕР_4 від 13.08.2014 року (а. с. 82, 83).
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 1200 ЦК України, особам, визначеним у п. п. 1-5 ч. 1 цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Оскільки ОСОБА_7 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди неофіційно працював на сезонних роботах за кордоном, суд вважає при розрахунку розміру шкоди, завданою його смертю членам його сім`ї, враховувати розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом. Так, ст. 8 Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1378 гривень.
Враховуючи ч. 2 ст. 1200 ЦК України, судом встановлено, що розмір відшкодування шкоди для малолітньої дочки ОСОБА_9 становить 51675 гривень, для малолітньої дочки ОСОБА_10 67177,50 гривень, для дружини ОСОБА_8 50641,50 гривень.
У зв`язку з вищенаведеним, оскільки наявний прямий причинний зв`язок між неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_4 та втратою потерпілою ОСОБА_8 та її малолітніми дітьми годувальника, суд вважає задоволити вимогу майнового характеру в повному обсязі.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 04 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом встановлено, що шкода, завдана потерпілій ОСОБА_8 є наслідком неправомірних дій ОСОБА_4 , винність якого в судовому зсіданні доведена повністю.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 04 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає задоволенню, суд враховує те, що внаслідок злочину потерпіла зазнала сильних психічних і душевних страждань через смерть її чоловіка та батька їх дітей, внаслідок чого змінився звичний образ її життя та життя малолітніх дітей.

Також при визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 ніде не працює, а тому не має стабільного доходу, крім того, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

А тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає задоволити вимогу про стягнення моральної шкоди частково та стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 350 000 тисяч гривень у вигляді одноразової виплати.

Речовий доказ: автомобіль марки «Ауді А6», реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_1 , який зберігається на штраф майданчику Берегівського відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області, суд вважає, на підставі п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України, після набрання вироком законної сили повернути обвинуваченому ОСОБА_4 , як власнику.

Строк застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , застосованого ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 13.06.2016 року, сплив 12 серпня 2016 року. Клопотань про продовження та обрання запобіжного заходу не надходило.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 129, 368, 370, 374 КПК України, суд

засудив:
Визнати винним ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання з дня затримання.

Цивільний позов прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Берегівської центральної районної лікарні до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави в особі Берегівської центральної районної лікарні грошові кошти, витрачені на лікування ОСОБА_7 , в розмірі 515 (п`ятсот п`ятнадцять) гривень 26 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_8 у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 шкоду, завдану їй смертю чоловіка (годувальника), в розмірі 50 641 (п`ятдесят тисяч шістсот сорок одна) гривня 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 шкоду, завдану смертю батька (годувальника), на утримання малолітньої дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 51 675 (п`ятдесят одна тисяча шістсот сімдесят п`ять) гривень, та на утримання малолітньої дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 67 177 (шістдесят сім тисяч сто сімдесят сім) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень у вигляді одноразової виплати.

Речовий доказ: автомобіль марки «Ауді А6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який зберігається на штраф майданчику Берегівського відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_4 , як власнику.

Вирок оголошений і може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя ОСОБА_1