Справа № 216/3896/16-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2016 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3 , ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 7 приміщення суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження № 0000084 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, освіта середня, не одруженого, дітей не має, раніше не судимого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації вій ськової частини польова пошта НОМЕР_1 поза штатом, у військовому званні солдата, ветерана війни - учасника бойових дій, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 3 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України №454/2014 від 06.05.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1240-VII від 06.05.2014 року, відповідно до ст.ст.106 ч.1 п.п.1, 17, 20; 112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Дніпропетровської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань Інгулецьким РВК м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 19.05.2014 року з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації, яку він став проходити у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , військове містечко № НОМЕР_2 ) на посаді навідника у військовому званні солдата.

Згідно ст.24 ч.1 п.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року з 19.05.2014 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

В кінці грудня 2014 року ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, самовільно залишити військову частину польова пошта НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 19.12.2014 року біля 08год. 00хв. самовільно без дозволу командування залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

23.06.2016 року біля 16год. 00хв., тобто більше ніж через місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 і заявив про себе.

Таким чином, ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на посаді навідника у військовому званні солдата, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, 19.12.2014 року біля 08год. 00хв. самовільно без дозволу командування залишив вказану військову частину та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 23.06.2016 року біля 16год. 00хв., тобто більше ніж через місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і заявив про себе,

чим вчинив самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю та пояснив суду, що дійсно він був призваний на військову службу під час мобілізації, яку він став проходити у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді навідника у військовому званні солдата.

Проте, в кінці грудня 2014 року він у розмові по телефону з матір,ю дізнався, що його батько важко захворів, а тому він самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та поїхав до місця свого проживання у АДРЕСА_1 , де проживав разом із батьками, піклувався про хворого батька, який помер в вересні 2015 року.

Лише 23.06.2016 року біля 16год. 00хв. він добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 і заявив про себе. Протягом зазначеного періоду на службу не з,являвся, з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, вважав, що через значний термін часу він повинен був вже бути демобілізованим із армії.

В скоєному злочені кається.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини,

судом відповідно до клопотання обвинуваченого, згідно вимог ч.3 ст. 349 КК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з,ясував, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, що нема сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз,яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного, суд вислухавши пояснення обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, зокрема матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, вважає, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 Кримінального кодексу України, за ознаками самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем ( крім строкової служби).

Обговорюючи питання про обрання міри покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним злочину, характеристику особи, який раніше не судимий, щиро кається, позитивно характеризується за місцем проживання, є ветераном війни - учасником бойових дій, що відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України є обставинами, що пом`якшують покарання, та вважає, що покарання ОСОБА_4 слід обрати у вигляді позбавлення волі, але із застосуванням ст. 75,76 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 Кримінального кодексу України та призначити покарання за ст. 407 ч.3 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням строком на один рік.

На підставі ст. 76 Кримінального кодексу України зобов`язати ОСОБА_4

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції,

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, служби, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Матеріали кримінального провадження № 0000084 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням при обвинувальному акті № 216/3896/16-к.

Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Згідно ст. 376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1