Справа № 191/3410/15-к
Провадження № 1-кп/191/20/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого- судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001641 відносно:

ОСОБА_3 , який народився у 1984 році у березні місяці 2 числа, у м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
05 вересня 2015 року близько о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в коридорі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту із жителькою вказаного будинку, гр. ОСОБА_5 , на ґрунті особистих неприязних відносин умисно, наніс ОСОБА_5 , один удар кулаком правої руки в область обличчя під праве око, та один удар правою ногою в ліве стегно, від якого остання впала на підлогу, на руки. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синців обох повік правого ока; синця зовнішньої поверхні лівого стегна у середній третині, які як кожне окремо, так і у своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Кримінальна відповідальність за діяння, що містить склад кримінального правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, передбачена ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: за умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, та пояснив суду фактичні обставини справи, щодо вчиненого ним протиправного діяння, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті.

Суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 125 КК України - спричинив умисне легке тілесне ушкодження.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого кримінального правопорушення та не заперечували проти судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, відтак, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно зі ст. 66 КК України - є щире каяття.

Обставини, які відповідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує ставлення обвинуваченого ОСОБА_3 до вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога чи психіатра не перебуває, раніше не судимий, повністю визнав свою провину, розкаявся у скоєному.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує положення ст.ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням обставин справи та обставин, що характеризують обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.1 статті 125 КК України.

Під час судового розгляду, детально проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність у обвинуваченого будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку, що також, при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливо без його ізолювання від суспільства, а покарання йому повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді громадських робіт.

Відповідно до положень ч.ч.3,5, п.7) ч.9 ст.100 КПК України - документи, які надані суду з матеріалами кримінального провадження зберігаються в суді.

Керуючись ст. ст. 99,100, 374,377 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді 200 ( двохсот) годин громадських робіт.

Міра запобіжного заходу засудженомуОСОБА_3 - не обиралась.

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а для засудженого - протягом тридцяти днів з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1