Провадження 1-кп/168/13/16
Справа № 168/57/16-к

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.03.2016 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Стара Вижівка в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с.Буцин, Старовижівського району Волинської області, громадянина України, студента третього курсу Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки, неодруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и в:
06.12.2015 р. близько 03.00 год., перебуваючи у громадському місці поруч з баром «Хвилинка», що знаходиться по вул. Центральній в с. Сераховичі Старовижівського району, ОСОБА_6 вчинив хуліганство, тобто грубо порушув громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме: усвідомлюючи значення своїх протиправних дій і їх суспільно-небезпечний характер, ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності і добропристойності, в присутності сторонніх осіб безпричинно наніс один удар ОСОБА_4 правою ногою в область голови, чим умисно заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження - перелом нижньої щелепи в ділянці 42 зуба і переломовивих лівої суглобової головки. Згідно з висновком експерта дані ушкодження відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою значної стійкої втрати працездатності менше ніж на одну третину.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 296 КК України, не визнав. Дав показання про те, що 06.12.2015 р. з 23.00 год. перебував з своїми друзями - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в барі «Хвилинка». Близько 02.00 год. він проходив через танцювальний зал, де вже відбувалась бійка між відвідувачами, і при цьому невідомі особи нанесли йому удари, чим збили з ніг. Друзі його підняли з підлоги і він зі своїми товаришами вийшли на вулицю. У цей час на прохання барменів усі присутні в барі почали виходити з бару. Він з друзями вийшов з приміщення бару, відійшов від бару, перейшов через дорогу, в сторону ближче до церкви, де перебував з друзями приблизно 10-15 хвилин, поки по них не прихав автомобіль таксі. На вулиці біля бару було чути крики, нецензурну лексику, оскільки конфлікт продовжився, відбувалась «шарпанина», однак ця територія не освітлювалась, тому між ким все відбувалось не бачив. Жодних ударів потерпілому, якого вперше побачив у залі суду, не наносив, до людей, між якими на вулиці була сутичка не підходив, обійшов їх, тому просить його виправдати.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст. 296 КК України, вона підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 дав показання про те, що 06.12.2015 р. в приміщенні бару «Хвилинка» розпочалась сутичка. Він вийшов з приміщення бару на вулицю. На території біля бару стояли кілька людей, які не бились між собою, і в той час конфлікту на вулиці не було. Він зупинився за 10 м від входу в бар, щоб почекати свого друга, там же стояли кілька людей. У цей момент несподівано невідомий чоловік з натовпу підійшов до нього і наніс удар в обличчя, він бачив лише силует цього чоловіка, який зовні схожий на обвинуваченого, оскільки місце, де він зупинився, погано освітлювалось, а ліхтар був лише при вході в бар. Від удару він втратив свідомість. Прийшов до свідомості будучи біля криниці, що неподалік церкви, після чого ОСОБА_13 викликав «швидку» і його відвезли в лікарню в м.Ковель. Зі слів друзів дізнався, що удар йому наніс ОСОБА_6 . Підстав «оговорювати» обвинуваченого він не має, оскільки з останнім не знайомий. Внаслідок удару він отримав тілесні ушкодження, був скерований на лікування в м. Луцьк, стаціонарно лікувався в відділенні травматології, видалено частину кістки, був оперований. Обвинувачений завдану своїми діями шкоду не відшкодовував.

Так, згідно з протоколом прийняття заяви про вчинення злочину від 06.12.2015 р. ОСОБА_4 повідомив, що близько 03.00 год. в барі «Хвилинка» невідома особа нанесла йому удар в щелепу, від якого він втратив свідомість і отримав тілесні ушкодження (а.с.99).

Згідно з рапортом помічника чергового Ковельського відділу ГУНП України від 06.12.2015 р. ОСОБА_4 доставлений в травмпункт ЦРЛ з травмою, які отримав в с.Сераховичі Старовижівського району, а саме: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій верхньої щелепи зліва (а.с.100).

Згідно з рапортом інспектора Ковельського відділу ГУНП України від 06.12.2015 р. ОСОБА_4 поміщений на стаціонарне лікування до травматологічного відділення (а.с.101).

Відповідно до висновку експерта від 18.01.2016 р. № 8, експертизою встановлено, що в ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці 42 зуба і переломивих лівої суглобової головки, як уторились від дії тупого предмета, можливо за обставин, вказаних у постанові, даних про те, що вони утворились внаслідок падіння з висоти власного зросту немає. Тілесні ушкодження в ОСОБА_4 за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою стійкої втрати працездатності менш, ніж на третину (а.с.108).

Згідно з рапортом слідчого Старовижівського ВП Ратнівського відділу поліції ОСОБА_14 в ході розслідування кримінального провадження в діях ОСОБА_6 виявлено ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України (а.с.116), що стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

З протоколу слідчого експерименту від 20.01.2016 р., проведеного за участю свідка ОСОБА_15 , встановлено, що в ході даної процесуальної дії ОСОБА_15 вказала, що 06.12.2015 р. стояла на вулиці біля бару «Хвилинка» на відстані 7 метрів від стіни бару, поруч з нею стояли ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Несподівано ОСОБА_6 відійшов від неї, а коли вона повернулась, то побачила, що ОСОБА_6 наносить удар потерпілому, що стояв позаду неї на відстані 2 метри, ногою в обличчя, від якого ОСОБА_4 впав на землю на спину, і лежав головою в сторону бару, з лівого боку від вхідних дверей бару /якщо стояти обличчям до входу/. Відстань між потерпілим і ОСОБА_6 в момент нанесення удар становила 0,5 м (а.с.109-112).

Аналогічні показання свідок ОСОБА_15 дала, будучи допитаною в судовому засіданні. Зокрема, про те, що 06.12.2015 р. вона працювала в барі і коли в приміщенні розпочався конфлікт, сказала всім присутнім вийти на вулицю, щоб зачинити бар. Всі вийшли, вона зачинила бар, бійка на вулиці продовжилась. Вона стояла на території біля бару і розмовляла з ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , та ОСОБА_6 , який стояв справа від неї. У цей момент ОСОБА_6 відійшов він неї, і коли вона повернулась, то побачила, що ОСОБА_6 ногою наніс удар в обличчя ОСОБА_4 , який стояв за 2 метри позаду неї. При цьому перед ударом ОСОБА_6 , і ОСОБА_4 не спілкувались, лише ОСОБА_6 висловився на адресу потерпілого нецензурно. Потерпілий в жодній бійці не брав участі. На вулиці в цей час було багато людей, освітлення в цьому місці погане. Від удару потерпілий впав і втратив свідомість, вона з ОСОБА_13 відвела потерпілого до криниці. Даний свідок не перебуває в неприязних відносинах ні з потерпілим, ні з обвинуваченим, підстав не брати її показання до уваги немає.

З протоколу слідчого експерименту від 20.01.2016 р., проведеного з участю ОСОБА_13 встановлено, що в ході даної процесуальної він дії вказав, що 06.12.2015 р. біля бару «Хвилинка» бачив як на відстані 7 метрів від стіни бару, зліва від бару /якщо стояти обличчям до входу/ лежав на землі ОСОБА_4 , якому ОСОБА_6 наніс один удар ногою в обличчя (а.с.113-115).

Ці ж обставини свідок ОСОБА_13 підтвердив, будучи допитаним у судовому засіданні. Зокрема свідок показав, що виходив з бару разом потерпілим і збирався разом з ним йти додому. Вийшовши з приміщення бару, пішов в туалет, а потерпілий залишився його чекати біля бару. Повернувшись до потерпілого, побачив, що ОСОБА_4 лежить на землі, а ОСОБА_6 наносить ногою йому удар в область обличчя. Він підійшов і відштовхнув ОСОБА_6 , після чого разом з ОСОБА_15 вони відвели потерпілого до криниці. У подальшому викликав «швидку».

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показав, що з потерпілим і ОСОБА_13 виходив з приміщення бару, ОСОБА_4 залишався біля бару, а він відійшов за кут бару, де був приблизно 2 хвилини, повернувшись, побачив, що потерпілий лежав на землі, а ОСОБА_6 замахнувся ногою, щоб нанести йому удар, куди здійснив удар не бачив, оскільки до нього також підійшли інші хлопці і почали «шарпати». З ОСОБА_6 жодних конфліктів не було.

Доводи сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_13 і ОСОБА_17 вказують на заподіяння удару потерпілому в момент коли потерпілий вже лежав на землі, в той час коли обвинувачення пред`явлено в нанесенні удару потерпілому в момент, коли він стояв, не спростовують вини обвинуваченого. Даними показаннями підтверджено, що ОСОБА_6 стояв біля потерпілого в момент відразу після нанесення удару, спростовуються показання обвинуваченого про те, що він був в зовсім іншому місці. Дані свідки не перебувають в неприязних відносинах ні з потерпілим, ні з обвинуваченим, тому ці показання суд приймає до уваги.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показав, що 06.12.2015 р. близько 02.00 год. за вказівкою бармена усі присутні вийшли з бару «Хвилинка» на вулицю. Там також продовжилась «шарпанина», стояло близько 20 осіб, групами по кілька людей, намагались з`ясувати з яких причин в барі відбулась бійка. Він також стояв там. До нього підходили друзі ОСОБА_6 і заспокоювали. ОСОБА_6 зі своїми друзями стояв на вулиці приблизно за 10 м від бару /а не через дорогу - біля церкви, як стверджує обвинувачений/. ОСОБА_6 з друзями постійно були в його полі зору, відлучались не більше як на 5 метрів і ходили між тими людьми, між якими відбувалась «шарпанина». ОСОБА_15 також стояла на вулиці і розмовляла з хлопцями.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні дала показання про те, що після ОСОБА_6 стояв з правої сторони від виходу з бару, розмовляв зі своїми друзями. Там же знаходився ОСОБА_18 . Потерпілий не брав участі в цих сутичках.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні дав показання про те, що перебував 06.12.2015 р. близько 02.00 год. біля бару «Хвилинка», спілкувався з ОСОБА_15 , стояв по лівій стороні від входу в приміщення бару, хлопці, які дружать з ОСОБА_6 до нього також підходили.

Таким чином, показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не перебував поблизу потерпілого і не наносив потерпілому удару спростовуються показаннями допитаних у судовому засіданні свідків. Ці свідки в неприязних відносинах з обвинуваченим не перебувають, підстав не брати такі показання до уваги немає.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні дав показання про те, що орендує приміщення бару «Хвилинка», зі слів працівників бару дізнався про те, що ОСОБА_6 побив потерпілого 06.12.2015 р. Він сам звертався в правоохоронні органи з заявами щодо неправомірної поведінки обвинуваченого в барі.

Суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_6 не наносив удару потерпілому, вони разом виходили з бару і всі разом і йшли в сторону церкви, де чекали таксі, а ОСОБА_6 при цьому нікуди не відлучався і був постійно в їх полі зору.

Показання цих свідків суперечливі, зокрема щодо того яким чином вони виходили з приміщення бару, чи зупинялись, якою стороною ішли від бару і яким чином обходили місце, де була бійка, і де перебували спостерігаючи за бійкою, чи були інші особи на території біля бару, коли вони вийшли з приміщення бару. Одночасно дані свідки категорично ствердили, що відносно ОСОБА_6 пам`ятають усі деталі і обставини, що дає підстави сумніватись в достовірності їхніх показань. Так, свідок ОСОБА_9 показав, що постійно бачив ОСОБА_6 , котрий ішов попереду, але разом з тим, свідок постійно оглядався назад і навіть повернувся і підходив до потерпілого, що лежав на землі.

Крім того, ці свідки перебувають в дружніх відносинах з обвинуваченим, до того ж їхні показання спростовуються показаннями інших свідків і матеріалами провадження.

Доводи захисника про те, що обвинувачення ґрунтується лише на показаннях свідків, що суперечить вимогам КПК, не заслуговують на увагу, оскільки показання свідків підтверджені також іншими дослідженими в суді доказами.

Доводи про те, що в висунутому обвинуваченні у вчиненні хуліганства не конкретизується механізм нанесення удару потерпілому, в той час коли в обвинуваченні за ч.1 ст. 122 КК чітко вказується про нанесення удару правою ногою в область обличчя, а допитані свідки заперечили факт нанесення потерпілому удару тоді, коли потерпілий стояв, суд не бере до уваги, оскільки вони не впливають на правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 296 КК і спростовуються показаннями свідка ОСОБА_15 .

Захисник також ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_15 , яка в зв`язку з поганим освітленням могла і не впізнати особу, що наносила удар потерпілому. Разом з тим, з послідових показань свідка ОСОБА_15 встановлено, що потерпілий стояв на відстані близько 2 метрів від неї. Обвинуваченого і потерпілого вона добре знає і бачила.

З показань свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_17 встановлено, що вони не бачили чому потерпілий опинився на землі, однак їхні показання про те, що ОСОБА_6 наносив удари лежачому потерпілому, доводить факт перебування ОСОБА_6 біля потерпілого в момент заподіяння йому удару, від якого потерпілий впав, та узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 .

Сторона захисту також стверджує, що ОСОБА_6 не міг заподіяти удар потерпілому саме таким чином як зазначено в обвинувальному акті. У такому випадку він мав би стояти перед потерпілим, а тоді потерпілий мав би обвинуваченого запам`ятати. Крім того, для нанесення такого удару, враховуючи різницю в зрості обвинуваченого і потерпілого, необхідна спеціальна підготовка, а отже нанести такого удару обвинувачений технічно не міг. Дані твердження є припущенням, спростовуються дослідженими судом доказами.

Доводи сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_16 заперечив факт нанесення ОСОБА_6 удару потерпілому, а мав би його бачити, оскільки, виходячи зі слів ОСОБА_15 , стояв поряд з нею, суд не бере до уваги. Як показав свідок ОСОБА_16 він перебував в стані алкогольного сп`яніння, тому не пам`ятає всіх обставин, крім того, не зміг надати точних відповідей на запитання, що пояснив станом сп`яніння.

Відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення.

Кваліфікація дій обвинуваченого є правильною.

Об`єктом захисту у ст. 296 КК України є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм, моральних засад, етичних правил, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв дій, їх наслідків, місця й тривалості їх вчинення, істотності порушення інтересів. Особа, яка вчиняє хуліганські дії, грубо нехтує правилами поведінки в суспільстві. Порушення громадського порядку визнається грубим виходячи з характеру вчинених хуліганських обвинувального акта.

Мотивом грубого порушення громадського порядку є явна неповага до суспільства. При цьому явною неповагою до суспільства вважається прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

Обов`язковою ознакою хуліганства є вчинення таких умисних дій, що супроводжувались особливою зухвалістю. За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалося, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень.

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 умисно наніс удар потерпілому ОСОБА_4 у громадському місці, в присутності сторонніх осіб, безпричинно /оскільки раніше не знайомий з потерпілим, і не бачив його раніше/, потерпілий не провокував таку поведінку обвинуваченого, оскільки як встановлено вони не спілкувались, тому суд вважає, що обвинувачений грубо знехтував правилами поведінки в суспільстві, проявив явну зневагу до існуючих правил поведінки, дані дії супроводжувались насильством.

У випадку якщо хуліганство супроводжується вчиненням злочинів, які за своїми ознаками і ступенем тяжкості істотно відрізняються від хуліганства, то має місце сукупність злочинів, що потребує кваліфікації дій за ст. 296 і відповідними статтями КК, наприклад, статтею 122 КК.

Оцінюючи кожний, безпосередньо досліджений судом, доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та аналізуючи їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, сумнівів щодо яких не виникає, суд прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 , а доводи обвинуваченого про його невинуватість жодним доказом не підтвердились. Досліджені судом докази повністю між собою узгоджуються, заперечення своєї вини обвинуваченим суд розцінює як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Підстав для його виправдання немає.

Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_6 хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, тобто в його діях є склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України. Також він умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження, а оскільки воно спричинило значну стійку втрату працездатності менше ніж на одну третину, то в діях ОСОБА_6 є і склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнає його молодий вік. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , немає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання і навчання характеризується позитивно, вперше притягається до кримінальної відповідальності, навчається, на обліках в психіатра та в нарколога не перебуває, а також думку потерпілого ОСОБА_4 , який має претензії морального характеру до обвинуваченого і просить обрати обвинуваченому суворе покарання, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_6 покарання в межах санкції статей Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за вчинені ним злочини із застосуванням ст. 70 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи тяжкість вчинених злочинів (невеликої і середньої тяжкості), особу винного, обставини справи, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання й звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, але за умови контролю за його поведінкою - встановленням йому іспитового строку тривалістю один рік шість місяців з покладенням на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України.

Потерпілий ОСОБА_4 пред`явив цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди (а.с.14, 143).

Позов мотивує тим, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, він отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, у зв`язку з чим лікувався стаціонарно в період з 08.12.2015 р. по 22.12.2015 р. в Волинській обласній клінічній лікарні. На лікування витратив кошти. Окрім майнової шкоди, внаслідок скоєння злочину, йому також заподіяно моральну шкоду, на відшкодування якої просить стягнути 25 000 грн., і яка полягає в тому, що з вини ОСОБА_6 , він не міг нормально працювати, втратив можливість поїхати на сезонні роботи, для організації свого життя в реабілітаційний період змушений був докладати додаткових зусиль та значних майнових втрат, пережив стрес, потребує реабілітації.

У судовому засіданні потерпілий та його представник підтримали позов та надали пояснення про те, що за час лікування потерпілий втратив можливість поїхати на заробітки, і таким чином утримувати сім`ю, має на утриманні двох дітей, дружина отримує невелику заробітну плату, а тому він є основним годувальником сім`ї. За час лікування доходів не отримував, чим поставив сім`ю у скрутне матеріальне становище. Крім того, йому видалено частинку кістки, він надалі потребує реабілітації, ритм його життя порушено. Розмір компенсації на відшкодування моральної шкоди визначає виходячи з глибини завданих йому моральних страждань.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 цивільного позову ОСОБА_4 не визнав, оскільки не вчиняв даних злочинів.

Суд, заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали позову приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 слід задовольнити частково.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 10 від 22.12.2006 р. «Про судову практику у справах про хуліганство» суди зобов`язані вживати всіх необхідних заходів для повного відшкодування потерпілим заподіяної матеріальної та моральної шкоди.

У п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року №4 роз`яснено, що відповідно до ст.1166, ст.1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Факт вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів суд вважає доведеним.

Судом встановлено, що потерпілий перебував на лікуванні з 08.12.2015 р. по 22.12.2015 р. в Волинській обласній лікарні. За час лікування він за власні кошти придбано ряд медикаментів.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав, особою яка її завдала, і така шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд виходить з того, що очевидним є те, що потерпілому ОСОБА_4 завдано моральної шкоди вчиненими ОСОБА_6 злочинами. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, зокрема діями обвинуваченого, він лікувався, був оперований, що змінило його повсякденне життя та відносини з оточуючим світом, було допущено порушення нормального способу життя потерпілого. Приймає суд до уваги й те, що потерпілий переніс стрес, для відновлення попереднього стану здоров`я потребується значний період часу, переніс хірургічну операцію.

Суд розглядає цивільний позов у межах заявлених позовних вимог (ч. 5 ст. 128 КПК, ст.ст.10-11, 60 ЦПК України).

Виходячи з принципів розумності та справедливості, характеру злочину, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, вини особи, діями якої завдано моральну шкоду а саме ОСОБА_6 , та інших обставин, що мають істотне значення, таких як ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, його майновий стан, що передбачено ст.23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з огляду на наведені обставини, суд вважає, що розумним та справедливим відшкодуванням моральної шкоди є стягнення з ОСОБА_6 5 000 грн.

В порядку ч.3 ст.128 КПК України прокурор пред`явив цивільний позов в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації до обвинуваченого про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування особи, яка потерпіла від злочину (а.с.30-32).

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті дій ОСОБА_6 , що відбулись 06.12.2015 р. потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості і перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному лікувальному закладі, у зв`язку із чим Волинській обласній клінічній лікарні завдано матеріальної шкоди на суму 6218,24 грн.

Посилаючись на ст. 1206 ЦК України, п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 07.07.1995 Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат та п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 р. прокурор просить позов задовольнити.

У судовому засіданні прокурор підтримав позов, дав пояснення аналогічні наведеним, пояснив, що витрати закладу лікування підтверджені відповідною довідкою, сума збитків розрахована відповідно до порядку, встановленого КМУ.

Волинською обласною клінічною лікарнею подано заяву, в якій позов підтримує (а.с.135).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 цивільного позову прокурора не визнав, пояснив, що вказаних злочинів не вчиняв.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали, додані до даних цивільного позову та позов, суд приходить до висновку, що позов прокурора слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Зазначені кошти стягуються на користь бюджету, з якого фінансується лікувальний заклад.

Відповідно до п.п.1,2,4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, підлягає стягненню в сумі фактичних витрат з винних осіб, і визначається закладом охорони здоров`я, у якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи із кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості витрат на його лікування.

Згідно з довідкою Волинської обласної клінічної лікарні від 17.02.2016 р. № 319/2-1016 розмір витрат на лікування ОСОБА_4 , який знаходився на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі в стоматологічному відділенні протягом 14 ліжко-днів з 08.12.2015 по 22.12.2015 р., становить 6216,24 грн. (а.с.32).

Враховуючи наведене, вказана сума витрат, понесена закладом охорони здоров`я, підлягає відшкодуванню, оскільки підтверджена відповідним доказом, а тому з ОСОБА_6 слід стягнути на користь держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації 6216,24 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 122 КК України, та ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.122 КК України - один рік шість місяців обмеження волі;

- за ч.1 ст.296 КК України - один рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_6 визначити один рік шість місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації до ОСОБА_6 про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування особи, яка потерпіла від злочину задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації 6218 (шість тисяч двісті вісімнадцять) грн. 24 коп.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 5 000 (п`ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

У решті позову ОСОБА_4 відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1