АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1522/2016 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 001815 щодо обвинуваченого за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

зареєстрованого та проживаючого в

АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19.10.2015 Солом`янським районним судом

м. Києва за ч.2 ст. 263 КК України до покарання у виді громадських

робіт строком 200 годин, покарання відбув 24.03.2016,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 6 місяців арешту.

Судом визнано доведеним, що 27.11.2015 приблизно о 20 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в кабіні ліфту на 8-му поверсі будинку 26 по вул. Березняківській в м. Києві, побачивши раніше йому не знайому ОСОБА_9 , з метою заволодіння чужим майном, притиснув її до кабіни ліфту та почав примушувати віддати мобільний телефон вартістю 900 грн., але злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий братом потерпілої.

Під час досудового розслідування та судового розгляду дії ОСОБА_6 було кваліфіковано за ч.3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

На стадії клопотань до доповнень в судовому засіданні прокурором змінено обвинувачення, а дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, з роз`ясненням прав потерпілій, яка погодилась зі зміненим обвинуваченням.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку із суворістю, просить вирок суду змінити, пом`якшивши його та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що зазначення у вироку суду про те, що обвинувачений своєї вини не визнав, протирічить матеріалам кримінального провадження.

Крім того зазначає, що ОСОБА_6 попросив вибачення у потерпілої за вчинене та відшкодував завдану моральну шкоду, що відповідно до ст. 66 КК України є пом`якшуючими обставини, однак суд цього у вироку не зазначив і не врахував.

Вказує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, має позитивну характеристику із ЖЕО, а не формально задовільну, як зазначено у вироку, та позитивну характеристику дружини, на спеціальних обліках не перебуває, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення не завдало тяжких наслідків та матеріальної шкоди, на чому у своїй заяві наголосила потерпіла, яка не має претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого і просила його суворо не карати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, потерпілу, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який проти неї заперечив, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 186КК України, є обґрунтованими, підтвердженими належним чином перевіреними та дослідженими в судовому засіданні доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.
За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), який не було закінчено з причин, які не залежали від його, є правильною, що також не оспорюється.
Покарання ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, і є правильним.

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання врахував те, що він раніше судимий, не працює, офіційно не одружений, на спеціальних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується формально задовільно, та з урахуванням його особи, який належних висновків для себе не зробив та свою поведінку не змінив і на шлях виправлення не став, його відношення до вчиненого, ступеню тяжкості вчиненого діяння, думки потерпілої, відсутності тяжких наслідків, обставин та способу вчиненого злочину, призначив йому покарання у виді 6 місяців арешту, з яким колегія суддів погоджується, як з необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, і підстав для його пом`якшення не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у вироку суд безпідставно зазначив, що обвинувачений своєї вини не визнав, то колегія суддів вважає їх необгрунтованимиз огляду на показання ОСОБА_6 про те, що він хотів узяти телефон у потерпілої для того, щоб подзвонити своїй дружині, а отже своєї вини у вчиненні грабежу свідомо не визнав і не кається у вчиненому.
Щодо доводу апеляційної скарги про позитивну характеристику на обвинуваченого із ЖЕО, а не формально задовільну, як встановлено судом, то зазначення в характеристиці на ОСОБА_6 лише того, що скарг на нього не надходило, дало обґрунтовані підстави суду визнати її формальною, і довід апеляції цього не спростовує.

Отже, при перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4