Справа № 307/307/15-к
Провадження № 1-кп/307/131/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого
судді ОСОБА_1
з участю: прокурора ОСОБА_2
захисника ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
представника потерпілої ОСОБА_5
при секретарях ОСОБА_6
ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руське Поле, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, сезонного робітника, раніше судимого вироком Тячівського районного суд від 26.12.2014 р. за ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України на три роки та шість місяців позбавлення волі, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02.07.2013 р. на підставі ст. 82 КК України звільнений від призначеного покарання на більш м`яке у виді виправних робіт строком на один рік, сім місяців, двадцять чотири дні, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
20.10.2014 р., близько 22-ї год., ОСОБА_8 , який у той час мав прізвище ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, шляхом зняття скла з віконної рами, проник в середину будинку АДРЕСА_2 , який перебуває у власності потерпілої ОСОБА_4 , звідки умисно, таємно, повторно, викрав гроші у сумі 700 грв., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму. 14.01.2015 р. обвинувачений уклав шлюб з ОСОБА_10 і взяв її прізвище. 06.03.2015 р. йому було видано паспорт із прізвищем ОСОБА_8 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що 20.10.2014 р., біля 22-ї год., з метою вчинення крадіжки, він прийшов до будинку ОСОБА_4 , приклав драбину до вікна та зайшов у середину. Коли він допомагав потерпілій по господарству, то бачив звідки вона брала гроші, щоб з ним розраховуватися, тому знав де вони знаходяться. Пройшовши в коридор, та зайшовши у спальню, він взяв з-під скатертини на столі 700 грв. Після цього вийшов з будинку тим же способом, що і зайшов у середину. Цивільний позов, у частині стягнення матеріальної шкоди визнає повністю, а в частині стягнення моральної шкоди згідний сплатити потерпілій 5000 грв.
Розглянувши матеріали кримінального провадження суд вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю. Крім його особистого визнання це стверджується наступними доказами.

Так потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що обвинувачений неодноразово допомагав їй по господарству, за що вона давала йому гроші, їжу та одяг. У жовтні 2014 року, знаючи що її немає вдома, ОСОБА_8 проник до будинку АДРЕСА_2 та викрав 700 гривень, які вона зберігала під скатертиною. Крім того він викрав у неї і інші речі, але слідство цього не довело. Заявила цивільний позов і просить стягнути з ОСОБА_11 700 гривень матеріальної шкоди та 15000 гривень моральної шкоди.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.10.2014 р. убачається, що ОСОБА_12 просить притягнути до відповідальності невідому особу яка в період з 19-ї год. 20.10.2014 р. по 08-у год. 21.10.2014 р. пошкодила вікно, виламала двері на будинку АДРЕСА_2 , та викрала з коридору дві сокири бувші у використанні (а.с. 33-34).

Протоколом огляду місця події від 21.10.2014 р. стверджено, що об`єктом огляду являється одноповерховий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 36-38).

З протоколу слідчого експерименту та фототаблиць доданих до нього від 21.01.2015 р. убачається, що ОСОБА_13 на місці розповів та показав, як близько 22-ї год., 20.10.2014 р., проник у будинок АДРЕСА_2 , знявши скло з віконної рами, а потім через коридор пішов у спальню кімнату та з-під скатертини, яка знаходилася на столі, викрав 700 грв.

Таким чином, оцінивши у сукупності всі зібрані по справі докази, які повністю узгоджуються між собою і не суперечать один одному, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 , проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки умисно, таємно, повторно, викрав гроші у сумі 700 грв., та завдав потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вказану суму.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України по кваліфікуючій ознаці таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.
За кваліфікуючою ознакою повторність суд кваліфікує дії ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що він має непогашену судимість за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України.
У відповідності до п. 5 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт або арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Із змісту наведеної норми кримінального закону вбачається, що на момент вчинення кримінального правопорушення судимість у обвинуваченого ОСОБА_8 не погашена, оскільки відповідно до довідки виданої начальником РВ КВІ ВДПтС України в Закарпатській області від 04.04.2016 року, покарання у виді виправних робіт, він відбув 03.06.2015 року.
Обираючи обвинуваченому покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: з`явлення з зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, має дружину - інваліда 2-ї групи, у якої на утриманні троє неповнолітніх дітей від першого шлюбу; а також обставини, які обтяжують покарання: вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При визначенні виду та розміру покарання, суд приймає до уваги суспільну небезпеку, ступінь тяжкості та характер скоєного кримінального правопорушення, обставини справи й особу обвинуваченого, які полягають у тому, що обвинувачений, будучи засудженим за вчинення ряду крадіжок до покарання у вигляді 3-х років і шести місяців позбавлення волі, які в подальшому були змінені судом на виправні роботи, вчинив крадіжку від пенсіонерки, інваліда 1-ї групи, під час відбування виправних робіт. Тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.

Суд враховує, що вироком Тячівського районного суду від 10.06.2015 р., за цей злочин, із застосуванням ст. 69 КК України ОСОБА_11 був засуджений на один рік позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 25.08.2015 р. цей вирок було скасовано у зв`язку із порушеннями процесуального законодавства допущеними під час проведення досудового розслідування на які не звернув увагу суд першої інстанції.

За правилами ст. 419 КПК України, після скасування судом апеляційної інстанції вироку або ухвали про закриття кримінального провадження чи про застосування, відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду. При новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Отже, міра покарання обвинуваченому ОСОБА_11 не може бути більшою ніж була призначена вироком від 10.06.2015 р.

Разом з тим, згідно статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Приймаючи до уваги перераховані вище обставини, які пом`якшують покарання суд вважає, що є підстави застосувати відносно ОСОБА_11 норми цієї статті і призначити йому покарання нижче нижчої межі передбаченої ч. 3 ст. 185 КК України.

Потерпіла ОСОБА_4 заявила цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в розмірі 700 грв. та моральної шкоди у розмірі 15000 грв. Цей позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Суд вважає, що в наслідок скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим, а саме, крадіжки з проникненням у житло, потерпілій дійсно була спричинена, як майнова, так і моральна шкода.

В судовому засіданні знайшла своє підтвердження наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого і шкодою, заподіяною потерпілій.

Майнова шкода складається з суми викрадених грошових коштів.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає, що неправомірними діями обвинуваченого потерпілій була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що вона, як інвалід 1-ї групи змушена була переживати за своє матеріальне становище. Крадіжка з її будинку, вчинена ОСОБА_8 , якому вона постійно допомагала одягом та продуктами не дивлячись на те, що сама є слабо забезпеченою, порушила її звичний життєвий уклад, внесла істотні зміни у її плани на майбутнє, підірвала її віру в доброчесність та порядність людей, вселила в неї постійну тривогу та побоювання за долю свого майна.
Разом з цим, при визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує і матеріальний стан обвинуваченого, який офіційно не працює, тобто не має стабільного заробітку, і виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та приходить до висновку, що моральна шкода повинна становити 5000 грв. Розмір матеріальних збитків обвинувачений визнав.

При винесенні вороку суду від 10.06.2015 р. ОСОБА_11 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою суду від 29.09.2015 р. його було звільнено з під варти. Отже цей строк слід зарахувати у відбуту міру покарання у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

Тому, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і з застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі на один рік.

Зарахувати у відбуту частину покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України строк тримання ОСОБА_8 під вартою з 10.06.2015 р. по 29.09.2015 р.

Обрати щодо засудженого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під ватру у залі судового засідання.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 сімсот гривень матеріальної шкоди та п`ять тисяч гривень моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1