Ухвала
іменем україни
26 квітня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора засудженого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 24 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 16 липня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000063 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стрільська Сарненського району та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ст. 336 КК,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_6 засуджено за ст. 336 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим в ухиленні від призову за мобілізацією за таких обставин.

ОСОБА_6 , перебуваючи на військовому обліку, не маючи права на відстрочку, будучи належним чином повідомленим про наслідки неявки за викликом, з метою ухилення від призову за мобілізацією 28 серпня 2014 року з 14.00 год. до 15.00 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_2 відмовився отримати та підписати повістку про виклик за призовом на військову службу у Збройні Сили України. Наступного дня 29 серпня у час, зазначений в повістці, ОСОБА_6 на пункт збору не з`явився, таким чином ухилившись від призову за мобілізацією.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування постановлених щодо нього судових рішень із закриттям кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у його діях складу інкримінованого злочину, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що докази у справі сфальсифіковані, повістка йому не вручалась, акт про відмову її отримати у його присутності не складався, а показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є неправдивими і суперечливими. Вказує, що апеляційний суд послався в ухвалі на протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_9 , який не досліджувався в суді, а тому є недопустимим доказом. На думку засудженого, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки цим судом належним чином не спростовано доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання скарги, думку прокурора, який частково підтримав касаційні вимоги сторони захисту та просив призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватись статтями 412 414 цього Кодексу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення щодо неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В результаті перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в ухиленні від призову за мобілізацією підтверджуються зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.

Цей висновок, зокрема, ґрунтується на показаннях свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які під час досудового слідства та в судовому засіданні послідовно стверджували, що ОСОБА_6 відмовився отримати та підписати повістку про виклик за призовом на військову службу за мобілізацією, про що був складений відповідний акт. Сам засуджений у суді не заперечив, що 28 серпня 2014 року прибув до приміщення військкомату, де мав розмову з військовим комісаром ОСОБА_7 з приводу призову за мобілізацією у присутності свідка ОСОБА_10 та співробітника установи ОСОБА_8 , та підтвердив, що медкомісію він пройшов, однак не погодився з її результатами про придатність до військової служби. Ці показання узгоджуються з письмовими доказами у справі, дослідженими у судовому засіданні, зокрема копіями повістки, акту вручення повістки, картки обстеження та медичного огляду.

Тобто, з вказаних доказів, зокрема, показань засудженого випливає, що у службових осіб Сарненського РВК були законні підстави вручити ОСОБА_6 повістку.

За встановлених судом фактичних обставин діяння ОСОБА_6 за ст. 336 КК кваліфіковано правильно.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційний суд не встановив, а стосовно доводів засудженого, викладених в апеляції, навів переконливі мотиви їх спростування, з якими погоджується колегія суддів.
У цій частині ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Підстав для обмови ОСОБА_6 свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які були попереджені про відповідальність за завідомо неправдиві показання, судовими інстанціями не встановлено, а тому доводи касаційної скарги засудженого в цій частині є неприйнятними.

Разом із тим, як убачається з ухвали, апеляційний суд на спростування доводів апеляційної скарги засудженого послався на протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_9 на досудовому слідстві від 19 листопада 2014 року (а.к.п. 102-103), який не тільки не був предметом дослідження суду першої інстанції, але й у силу ч. 4 ст. 95 КПК не міг бути використаний для обґрунтування судового рішення.

Тому колегія суддів вважає за необхідне виключити з ухвали апеляційного суду посилання на показання свідка ОСОБА_9 за протоколом його додаткового допиту від 19 листопада 2014 року. Проте, на доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину ця обставина не впливає.
Покарання ОСОБА_6 призначено з урахуванням усіх обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та даних про особу засудженого, воно є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення винного й попередження вчинення нових злочинів, і відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК.
Істотних порушень вимог закону України про кримінальну відповідальність чи кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 16 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити, виключити з неї посилання на показання свідка ОСОБА_9 за протоколом його додаткового допиту від 19 листопада 2014 року, як на доказ.
В решті цю ухвалу апеляційного суду та вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 24 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3