Справа № 303/2625/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

28.07.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційне провадження № 11-кп/777/457/16 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалений щодо нього вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2016.
Вказаним вироком місцевого суду ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, судимого:
- 04.11.1998 за ч.3 ст.81, із застосуванням ст.46-1 КК України (1960 року) до 3 років позбавленні волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;
- 13.12.2000 за ч.2 ст.206, із застосуванням ст.43 КК України (1960 року) до 3 років 1 місяця позбавленні волі;
- 21.05.2008 за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання, з випробуванням протягом однорічного іспитового строку;
- 11.02.2010 за ч. 2,3 ст.186, ч. 2,3 ст.187, із застосуванням ст.ст. 70,71 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць, 30.09.2015 звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 8 місяців 26 днів,
- 22.04.2016 за ч. 2,3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.ст. 70,71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,
визнано винуватим з призначенням йому покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначене за даним вироком, більш суворим, призначеним за попереднім вироком Мукачівського міськрайонного суду від 22.04.2016, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Зараховано в строк відбуття покарання те покарання, що відбуте за попереднім вироком у період з 21.03.2016 по 31.05.2016, а відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, період перебування обвинуваченого під вартою за попереднім вироком з 21.03.2016 по 24.05.2016 (день набрання вироком законної сили) зараховано у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено долю речових доказів: 100 одиниць боєприпасів та гранату, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ухвалено знищити.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1 144,04 грн., пов`язані із залученням експерта.
Згідно вказаного вироку ОСОБА_6 визнано винуватим в тому, що він 26.02.2016 за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , незаконно придбав від невстановленої особи:
1) 100 боєприпасів з маркуванням «77 188», які відповідно до висновку експерта є бойовими патронами військового взірця калібру 7,62*54 мм, призначені для стрільби з гвинтівок АВ, АВЛ, БИ-7,62, МЦ13-1, МЦ13-2, МЦ13-у, МЦ17, МЦ17-1, МЦ17-2, «Зенит», «Зенит-2», «Зенит-5», ЦВ-55, «Тайфун-1», військових кулеметів ПК та ПКТ, та іншої зброї відповідного калібру;
2) корпус осколкової ручної гранати дистанційної дії типу 5 «РГД-5», в якому розміщені трубка для запалу та розривний заряд вибухової речовини (тротилу), а також уніфікований запал ручної гранати модернізований типу 2 «УЗРГМ-2», який відноситься до засобу детонування та призначений для підриву розривного заряду гранат Ф-1, РГД-5 та РГ-42. Відповідно до висновку експерта корпус осколкової ручної гранати дистанційної дії типу 5 «РГД-5» та уніфікований запал ручної гранати модернізований типу 2 «УЗРГМ-2» є єдиним штатним військовим боєприпасом, а саме ручною осколковою гранатою дистанційної дії типу 5 «РГД-5», яка призначена для ураження живої сили противника у наступі і обороні та до вибуху придатна.
Після незаконного придбання вказаних боєприпасів, у ОСОБА_6 виник умисел на їх незаконне зберігання без передбаченого законом дозволу: сховав їх до шафи в житловій кімнаті своєї квартири, де без передбаченого законом дозволу, з метою збуту, зберігав у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , до 12 год. 45 хв. 29.02.2016, тобто до моменту їх вилучення працівниками поліції.
В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений просить застосувати до нього положення ст.69 КК України призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_6 посилається на те, щосвою вину у вчиненому він визнав повністю.
Також в доповненні до апеляційної скарги просить на підставі ч.5 ст.72 КК України перерахувати йому один день попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні за два дні позбавлення волі.
Сторона захисту хоч повідомлялася про дату, час та місце апеляційного розгляду, однак: захисник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, обвинувачений не заявляв клопотання в порядку ч.4 ст.401 КПК України про його доставку в апеляційний суд, що з урахуванням цього та положення ст.405 КПК України не є перешкодою для вирішення апеляційної скарги ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка заперечила проти вказаної апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи прокурора, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Вина ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, за який його засуджено, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні перевірених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку; її доведеність ніким не оспорюється.
Дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.263 КК України кваліфіковані правильно.
Перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку не встановлено.
Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
З роз`яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 вбачається, що при призначенні покарання слід додержувати вимоги п.1 ч.1 ст.65 КК України. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст.65 КК України, в мінімальному розмірі, передбаченому ч.1 ст.263 КК, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючих покарання обставин та даних, що характеризують особу винного; таке є справедливим і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Судом правильно при призначенні покарання застосовано правила ч.4 ст.70 КК, оскільки встановлено, щопідсудний вчинив зазначений злочин 26.02.2016, про який не було відомо судупід час постановлення попереднього вироку від 22.04.2016.
Тому твердження обвинуваченого про неврахування судом наведених обставин є безпідставними і непереконливими, а вимога апеляційної скарги про необхідність пом`якшити ОСОБА_6 зазначеного вище покарання з підстав, зазначених в апеляції, є необґрунтованою, оскільки обставини на які посилається апелянт, враховано судом першої інстанції.
ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення ряду зазначених вище злочинів, після його звільнення судом спочатку від відбування покарання з випробуванням, а потім й від відбування покарання умовно-достроково, маючи судимість, вчинив новий тяжкий злочин. Тому висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства є обґрунтованим та відповідає положенню ст.ст. 50,65 КК.
Обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, апеляційний суд не вбачає, а тому з урахуванням особи винного наведених вище даних, що вкрай негативно характеризують особуОСОБА_6 , визнає, що підстав для зміни оскарженого вироку та застосування у відношенні винного положення ст.69 КК України немає.
Що стосується прохання ОСОБА_6 зарахувати йому в строк відбуття ним призначеного судом покарання період його перебування під вартою, таке підлягає задоволенню на підставі вимог ч.5 ст.72 КК України, а тому зарахуванню підлягає період його попереднього ув`язнення: з 31.05.2016 по 28.07.2016 (день постановлення апеляційним судом даної ухвали та момент набрання нею, а також оскарженим вироком від 31.05.2016 законної сили) у розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалений стосовно нього вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2016 без змін.
Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття ним призначеного вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2016 покарання період його перебування під вартою: з 31.05.2016 по 28.07.2016 у розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а особою, що перебуває під вартою в той самий строк з дня вручення їй копії даної ухвали.

Судді: