Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/329/14-к
Провадження № 1-кп/553/3/2016
В И Р О К
Іменем України
01.03.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянув матеріали кримінального провадження внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 00001532 від 10.11.2013 року по обвинуваченню :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м, Полтава, українки, гр. України, освіта середня, незаміжньої, не працюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 383, ч.1 ст.191, ч.1 ст.384 КК України , -

В С Т А Н О В И В:
Епізод 1. ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що вона 31.10.2013 року о 13:30 год. звернулась до Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області із завідомо неправдивим повідомленням про те, що 28.10.2013 року близько 22:30 год. при проїзді в маршрутному таксі сполученням «Південний вокзал - Розсошенці» невідома особа з сумочки таємно викрала косметичку, де знаходились грошу в сумі 21 000 грн. та паспорт громадянина України на її ім`я, хоча фактично усвідомлювала, що вказаного злочину по відношенню до неї вчинено не було.

При цьому, ОСОБА_4 була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, про що свідчить її підпис в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31.10.2013 року. Після цього зазначене повідомлення ОСОБА_4 31.10.2013 року було зареєстровано в журналі єдиного обліку Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області №5171.

В ході подальшої перевірки працівниками Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області встановлено, що відносно ОСОБА_4 даного злочину вчинено не було. Остання умисно вигадала та звернулась до органу дізнання із завідомо неправдивим повідомленням про вчинення злочину.

Епізод 2. Крім цього, ОСОБА_4 01.11.2013 року в період часу з 14:30 до 15:20 год., будучи допитаною як потерпіла по кримінальному провадженню № 09001491, внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, діючи з прямим умислом, направленим на дачу завідомо неправдивого показання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, надала старшому слідчому СВ Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області завідомо неправдиві показання, щодо обставин вчиненого проти неї злочину, передбаченого ч, 1 ст. 185 КК України, а саме: про те, що 28.10.2013 року близько 22:30 години, при проїзді в маршрутному таксі від зупинки «Південний вокзал» до зупинки «Оптика» невідома особа із її сумки таємно викрала косметичку з грошима 21 тис. грн., які були виручкою ТОВ «Соккер Клуб».

При цьому, перед проведенням допиту як потерпілої ОСОБА_4 , була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, відповідно до ст. 384 КК України, про що мається її підпис в протоколі допиту потерпілої від 01.11.2013 року.

В ході подальшого досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0001491 від 01.11.2013 року встановлено, що ОСОБА_4 в ході допиту потерпілої від 01.11.2013 року умисно надала слідчому завідомо неправдиві покази, щодо обставин вчиненого проти неї злочину бажаючи уникнути матеріальної відповідальності перед керівництвом ТОВ «Соккер Клубу».

Епізод 3. ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді продавця-консультанта товариства з обмеженою відповідальністю «Соккер Клуб», згідно трудового договору № 574 від 17.06.2013 року та являючись матеріально-відповідальною особою, згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 17.06.2013 року, діючи з прямим умислом, направленим на привласнення та розтрату чужого мана, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, в період часу з червня по листопад 2013 року привласнила та у подальшому розтратила грошові кошти в сумі 13 941 грн., які належать ТОВ «Соккер Клуб». Привласненні гроші ОСОБА_4 витратила на власні потреби, чим спричинила матеріальний збиток товариству на вказану суму.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.383, ч.1 ст.384, ч.1 ст.191 КК України визнала повністю та підтвердила всі обставини скоєних нею злочинів. Щиро розкаюється у вчиненому та просила суворо її не карати.

Представник потерпілого ТОВ «Соккер-Клуб» в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, про розгляд справи без його участі, при обранні покарання покладається на розсуд суду.

Суд, переконавшись в тому, що обвинувачена та учасники судового провадження правильно розуміють обставини справи, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, обмежує судове слідство допитом обвинуваченого, щодо фактичних обставин по справі та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого відповідно до ст. 349 КПК України.

Крім повного визнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.383, ч.1 ст.384, ч.1 ст.191 КК України, її вина підтверджується доказами наданими органами обвинувачення та приєднаними до матеріалів кримінального провадження.

Згідно довідки Полтавського обласного наркологічного диспансеру №5539 від 10.12.2013 року ОСОБА_4 під наглядом в диспансері не перебуває, згідно довідки Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру №03-28/6995 від 16.12.2013 року ОСОБА_4 на обліку не перебуває.

Відповідно до довідки Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру №03/3814 від 22.07.2014 року ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку в диспансері з діагнозом легка деменція внаслідок органічного ураження ЦНС».

Відповідно до довідки Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева №03-11/1875 від 24.04.2014 року ОСОБА_4 з 24.03.2014 року перебувала на стаціонарному обстеженні та лікуванні.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №204 від 10.09.2015 року, виготовленого комунальним закладом «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням, слабоумством , тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності чи іншим хворобливим станом в період інкримінуємих їй діянь не страждала і в даний час не страждає. На той час мла та на даний час має легкий когнітивний розлад. По своєму психічному стану у ті періоди часу вона могла відповідати за свої дії та керувати ними. По своєму психічному стану на даний час ОСОБА_4 також може відповідати за свої дії та керувати ними. Застосування щодо неї примусових заходів медичного характеру не потребує.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 (по епізоду №1) скоїла умисні дії , які виразились у завідомо неправдивому повідомленні про вчинення злочину, дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 383 КК України.

Також, оскільки ОСОБА_4 (по епізоду №2) скоїла умисні дії, які виразились у завідомо неправдивому показанні, дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.384 КК України.

Оскільки ОСОБА_4 ( по епізоду №3) скоїла умисні дії, які виразились у привласненні та розтраті чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.191 КК України.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.

При обранні міри покарання обвинувачені ОСОБА_4 , суд враховує, ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченої, той факт, що обвинувачена щиро розкаялася у скоєному, має пенсійний вік , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, та наявність інших обставин при призначенні покарання і вважає за необхідне призначити їй покарання не пов`язане з позбавленням волі, яке буде необхідне та достатнє для її виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, а саме: призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.383, ч.1 ст.384, ч.1 ст.191 КК України за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі та одночасно звільнити її від покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

Також у судовому засіданні захисник заявив клопотання про застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 п. r ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» , звільнивши від відбування покарання, оскільки вона на день набрання чинності цим Законом досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Даний факт підтверджується копією її паспорта серія НОМЕР_1 , виданого Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 14.08.1996 року.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановлює обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року №1185-VII. Дія цьогоЗакону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст. 12 названого Закону).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «r» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року, підлягають звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України осіб, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 8 ЗУ «Про амністію 2014 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.

За таких обставин, суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.

Цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлявся.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експерта відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України , суд -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.383, ч.1 ст.384, ч.1 ст.191 КК України, та призначити їй покарання за:

- ч.1 ст. 383 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;

- ч.1 ст.384 КК України у вигляді 5 (п`яти) місяців арешту;

- ч. 1 ст.191 КК України у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 1 (одного) року 6 (місяців) позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом випробувального строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Звільнити засуджену ОСОБА_4 повністю від відбування покарання на підставі п. «r» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави на протязі тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з дня отримання копії вироку.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1