ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/1729/14-к
Провадження № 1-кп/210/17/16

"29" листопада 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого, - адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу, кримінальне провадження №0000045, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо - технічну освіту, працюючого приватним підприємцем, - « ОСОБА_8 », раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за правовою кваліфікацією у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що 31 грудня 2013 року, у вечірній час доби він здав в оренду ОСОБА_9 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_9 разом зі своїми знайомими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відпочивали до 03 січня 2014 року.

Так, 03 січня 2014 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , виявив пошкодження майна в квартирі, через що у ОСОБА_6 з ОСОБА_9 виник конфлікт з приводу відшкодування заподіяних збитків. В ході цього конфлікту, ОСОБА_6 став вимагати відшкодування збитків за пошкоджене майно в квартирі, не маючи підтвердження, що саме ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 його пошкодили, оскільки договір найму житла, яким би передбачались такі зобов`язання, не укладався, ігноруючи ці обставини, діючи незаконно, усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, тобто діючи в умовах очевидності, в присутності потерпілого та інших осіб, із корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я, умисно наніс один удар кулаком в обличчя та один удар ногою в обличчя потерпілого ОСОБА_9 , заподіявши тілесні ушкодження у вигляді синця та садна обличчя, які, згідно висновку експерта №80 від 13 січня 2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки та відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 1 000,00 гривень, які належать ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите заволодіння чужим майном із погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для здоров`я, яка виразилася в залякуванні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 застосування і до них насильства, яке ним було застосовано до потерпілого ОСОБА_9 та яку вони сприймали реально, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 20,00 гривень, що належать потерпілому ОСОБА_10 , грошовими коштами в сумі 3,00 гривні, що належать ОСОБА_11 , грошовими коштами в сумі 30,00 гривень, які належать ОСОБА_13 , та грошовими коштами в сумі 30,00 гривень, які належать ОСОБА_12 .

Після чого з місця скоєння злочину з викраденим зник, чим завдав вищевказаним потерпілим майнову шкоду на вищевказану суму.

Дії ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковані за ст.186 ч.2 КК України, як грабіж, за ознаками відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, про що ОСОБА_6 було повідомлено про підозру.

В цій же редакції ОСОБА_6 пред`явлено звинувачення, а також саме в цій редакції прокурором підтримувалося державне звинувачення у судовому засіданні.

Допитав обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків, дослідивши надані суду матеріали кримінального провадження, суд не вбачає в діях обвинуваченого ОСОБА_6 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, за котрим останній обвинувачується органом досудового слідства.

Так, допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 винним себе в пред`явленому звинуваченні не визнав у повному обсязі, та по суті справи розповів, що до 31 грудня 2013 року з потерпілими він особисто знайомий не був. Вказував на те, що він є фізичною особою - підприємцем, та орендував квартиру АДРЕСА_3 . Вказану квартиру орендував з вересня 2013 року по середину 2014 року. Зазначав, що його діяльність полягає у тому, що він орендує квартири для їх подальшого надання для щодобової оренди третім особам. Пояснив, що приблизно в період часу з 25 по 27 грудня 2013 року, з ним здзвонився хтось з компанії потерпілого ОСОБА_9 , його зацікавило питання оренди вищезазначеної квартири для святкування в ній Нового Року. В подальшому він зустрівся з кимось з їх компанії, то був не потерпілий ОСОБА_9 , йому було заплачено аванс у розмірі 500,00 гривень, що становить суму оренди квартири за одну добу. Квартиру компанією молодих людей було орендовано на три доби. Залишок суми за оренду квартири, що становило 1 000,00 гривень, йому було передано 31 грудня 2013 року при заселенні в квартиру. Вказував на те, що по телефону він спілкувався не з потерпілим ОСОБА_9 , однак, 31 грудня 2013 року всі договірні питання він вирішував саме з останнім. ОСОБА_9 залишив йому документ, що підтверджував його особу. Зазначав, що квартира, яка була надана потерпілому ОСОБА_9 та його компанії, була укомплектована усім необхідним для проживання в ній, посилався на те, що ніякого письмового договору між ним та потерпілим ОСОБА_9 складено не було, це була усна домовленість. 03 січня 2014 року йому на телефон подзвонила його помічниця, та попрохала під`їхати на квартиру для вирішення певних питань. На квартиру він приїхав разом із клієнтами, які повинні були наступними заселятися до квартири. Окрім нього та клієнтів в квартирі також була його помічниця та п`ятеро молодих людей. Йому не сподобався стан квартири. Був побитий посуд, пропалено штору, в квартирі було накурено, було забльовано матрац ліжка, вином було залито диван та підлогу, зламане реле обігріву ванної кімнати, частково знищено міні-бар. В подальшому ним було складено список пошкодженого майна. Хто саме пошкодив майно, йому цікаво не було оскільки ОСОБА_9 йому повідомив що в квартирі перебувало приблизно дванадцять осіб, однак саме останній був відповідальною особою. Загальна сума збитків за пошкоджене майно склала 970,00 гривень. Список пошкодженого майна ним складався приблизно сорок хвилин. Однак в подальшому компанія молодих людей дала своїми діями та словами зрозуміти, що оплачувати вартість пошкодженого майна вони наміру не мають. Розмова була напруженою, він погрожував компанії міліцією, сказав, що зателефонує їх батькам. В подальшому компанія молодих людей все таки заплатила йому за пошкоджене майно, однак не повну суму, їм бракувало 200-300 гривень. ОСОБА_9 йому повідомив, що суму, якої бракувало, він може зняти зі своєї банківської картки. В подальшому останній та його знайома вийшли з квартири, та незабаром повернулися, та заплатили суму, якої бракувало. Потім вся компанія молодих людей покинула квартиру. Вказував на те, що ніякої фізичної сили він не застосовував, лише моральний тиск. В подальшому, того ж дня, 03 січня 2014 року, йому на телефон зателефонував хтось із батьків потерпілих та запитав про конфлікт що стався в орендованій квартирі, він все пояснив, на цьому розмова скінчилася. Потім йому зателефонував слідчий, розмовляв зухвало, він йому також нагрубив. А в подальшому його почали викликати до правоохоронних органів для надання показів. Вважає, що потерпілими було повідомлено правоохоронним органом неправдиву інформацію стосовно конфлікту що відбувся з метою помсти йому за те, що він змусив їх заплатити за пошкоджене майно.

Допитаний в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 суду пояснив, що до даних обставин з обвинуваченим ОСОБА_6 він знайомий не був. Вказував на те, що 31 грудня 2013 року вони зустрілися тільки з прибиральницею, з ОСОБА_6 познайомилися лише 03 січня 2014 року. Зазначав, що квартиру, яку здавав ОСОБА_6 в оренду вони знайшли на одному із сайтів здачі нерухомості в оренду. Дзвонив ОСОБА_6 та домовлявся про всі обставини оренди квартири його товариш. Всі питання стосовно оренди квартири було вирішено саме в даній телефонній розмові. 31 грудня 2014 року, після обіду, він та його товариш приїхали на квартиру, оглянули її, заплатили гроші за її оренду, та забрали ключі. Стан квартири був відмінним. З прибиральницею ними було ще раз обумовлено час їх перебування в квартирі, та умови перебування в ній. Питання їх відповідальності за псування майна, яке знаходиться в квартирі ними не обумовлювалося. Після святкування Нового Року, 03 січня 2014 року на квартиру, приблизно о 12 годині 00 хвилин, приїхала прибиральниця, та останній не сподобалося те, що на дивані у вітальні квартири була пляма від гранату, також вона не могла знайти вилку, яка знаходилася у раковині в кухні, та склянку. Вони запропонували заплатити їй за нанесений збиток, однак прибиральниця відмовилася, та викликала ОСОБА_6 . Приблизно через годину приїхав ОСОБА_6 зі своїм товаришем. ОСОБА_6 оглянув квартиру та запитав у них, хто головний. Він відповів, що головний він, оскільки залишив свій паспорт ОСОБА_6 як завдаток. В подальшому ОСОБА_6 покликав його в дальню кімнату. Зайшовши в кімнату, ним було отримано удар рукою ОСОБА_6 у ліве око. Потім ОСОБА_6 почав усім погрожувати, та наказав сісти всім на диван. Всі сіли. ОСОБА_6 продовжував погрожувати. Вони знову запропонували ОСОБА_6 відшкодувати завдані збитки, однак він ніяк не відреагував. Вказував, що одна із його знайомих, яка також перебувала на той час у квартирі проводила запис розмови їх та ОСОБА_6 в той момент як він їм погрожував. Також зазначав, що в подальшому ОСОБА_6 почав вимагати, щоб він та його друзі дістали усі наявні у них грошові кошти та мобільні телефони, однак вони не поспішали виконувати його вимогу. Загальної суми завданого ним та його товаришами збитку ОСОБА_6 названо не було. В подальшому ними все таки було викладено усі наняв у них грошові кошти та мобільні телефони. Загалом ними було зібрано трохи більше 1000,00 гривень, однак цього виявилося недостатньо для погашення суми збитків, а тому він направився до банкомату, де ним було знято суму коштів, якої бракувало. Загалом ОСОБА_6 було передано грошові кошти у розмірі 1200,00 - 1300,00 гривень, це була ціна за пляму на дивані, стакан та алкоголь, який ними було нібито вжито. Однак зазначав, що алкоголь, який був наявний у квартирі він та його товариші не вживали, у них був свій. Коли все почало утихати, ОСОБА_6 несподівано для нього вдарив його ногою у друге око. Взагалі було нанесено йому ОСОБА_6 два удари, перший рукою у ліве око, а інший ногою у праве. Інших його товаришів, які були в квартирі ОСОБА_6 не чіпав, а лише погрожував на словах. Прибиральниця та товариш ОСОБА_6 поводили себе спокійно. Вказував, що до правоохоронних органів вони звернулися з метою встановлення справедливості, оскільки вважали, що ОСОБА_6 не повинен був так себе поводити по відношенню до них, та вимагати кошти в такій формі. Міліцію не викликали на місце, оскільки в той момент злякалися.

Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що до вказаних обставин із обвинуваченим ОСОБА_6 знайомою не була. Зазначала, що точної дати вказаних подій вона не пам`ятає, приблизно 02 03 січня 2014 року. Вказувала, що на квартирі, де все відбувалося вона Новий Рік не святкувала. Того дня вона приїхала на квартиру зі своєю подругою ОСОБА_14 . На квартиру вони приїхали для того, щоб допомогти своїм товаришам прибратися в ній, здати власнику, а потім піти гуляти. Окрім неї та ОСОБА_14 в квартирі був ОСОБА_9 та двоє його товаришів. Прибравшись у квартирі вони присіли та почали спілкуватися очікуючи господаря квартири. В подальшому прийшла прибиральниця, оглянувши квартиру почала казати їм, що зник певний посуд. Потім прибиральниця подзвонила ОСОБА_6 , яки й приїхав на квартиру разом з якимось незнайомим їм чоловіком, та почав оглядати квартиру. Потім він їм повідомив що вони забруднили диван у вітальні та ліжко у спальні. Спитавши хто головний, ОСОБА_6 покликав до себе ОСОБА_9 та вдарив останнього рукою в обличчя. Потім почав кричати на них, ображати, а в подальшому знову вдарив ОСОБА_9 ногою в обличчя. Моменту першого удару вона безпосередньо не бачила, другий удар ОСОБА_9 було нанесено ОСОБА_6 при ній. Потім ОСОБА_6 почав підраховувати суму завданого збитку. Суми він не називав, а почав вимагати від них, щоб вони виклали на стіл усі наявні у них грошові кошти та мобільні телефони. Виклавши речі та грошові кошти останні було перераховано. Всього було 200,00 - 300,00 гривень. Потім всі вийшли на вулицю, а ОСОБА_9 пішов до банкомату де зняв зі свого карткового рахунку грошові кошти, яких бракувало для того, щоб компенсувати ОСОБА_6 нібито завдану шкоду. Отримавши від ОСОБА_9 кошти, ОСОБА_6 повернув їм через ОСОБА_9 їх мобільні телефони, та після чого вони направилися до районного відділення міліції. Скільки всього було віддано ОСОБА_6 коштів вона не знає.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що ОСОБА_6 до вказаних подій він знав, орендував у нього нерухомість для власного використання. 03 січня 2014 року він повинен був приїхати до ОСОБА_6 та взяти у нього ключі від квартири. Він приїхав на квартиру в районі зупинки громадського транспорту «Світанок». Коли він прийшов до квартири, то ОСОБА_6 вже був там. Крім нього в квартирі були молоді люди та ОСОБА_16 , помічниця ОСОБА_6 , яка допомагала останньому з прибиранням. Вказував на те, що між ОСОБА_6 та молодими людьми була сварка з приводу того, що в квартирі було накурено та брудно. Зазначав, що ОСОБА_6 розмовляв на підвищених тонах. Він особисто бачив, що в спальні кімнати було забльовано ліжко, на кухні було багато недопалків від цигарок. ОСОБА_6 вимагав, щоб молоді люди компенсували йому завдані матеріальні збитки у розмірі приблизно 1000,00 гривень. Спочатку молоді люди не поспішали компенсувати збитки, однак в подальшому хтось із молодих людей пішов до банкомату за грошима. Через хвилин п`ятнадцять він пішов з квартири вважаючи що ключі від квартири він не отримає, оскільки в ній необхідно було прибирати тривалий час, а квартира йому необхідна була негайно. Вказував також на те, що при ньому ОСОБА_6 ударів нікому не наносив, грошей не відбирав, а просто сказав їм щоб вони заплатили йому за нанесені збитки. Як ОСОБА_6 отримував від молодих людей грошові кошти в рахунок компенсування завданих матеріальних збитків він також не бачив. Вказував також на те, що більшу частину часу свого знаходження в квартирі він перебував не в кімнаті де ОСОБА_6 сварився з молодими людьми а на кухні квартири.

Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що до вказаних обставин знайомою із ОСОБА_6 не була. Зазначила, що після святкування Нового Року в квартирі, яку заздалегідь було орендовано у обвинуваченого ОСОБА_6 , 03 січня 2014 року на квартиру прийшла прибиральниця, та почала оглядати квартиру. Ними заздалегідь було прибрано у квартирі. Оглядаючи квартиру прибиральниці не сподобалося, те що на дивані у вітальні була пляма від гранатового соку, та те, що нібито зник якийсь посуд. В подальшому прибиральниця викликала ОСОБА_6 , останній приїхав разом із як їм здалося своїм товаришем, почав грубо з ними спілкуватися та при цьому перевіряти стан квартири. ОСОБА_6 не сподобався стан ліжка в дальній кімнаті, він спитав хто у них головний, ОСОБА_9 відповів що він, на що ОСОБА_6 вдарив його рукою в обличчя, та наказав усім сісти на диван. В подальшому продовжив вести себе грубо, кричати, висловлюватися нецензурною лайкою на їх адресу. Вказувала на те, що в подальшому, з незрозумілої їй причини ОСОБА_6 знову вдарив ОСОБА_9 в обличчя, однак тепер ногою. Потім наказ усім викласти на стіл усі наявні у них грошові кошти та мобільні телефони. Вказувала, що коли вони сідали на диван, то нею було увімкнуто диктофон на її телефоні, та було записано їх з ОСОБА_6 розмову. Потім ними все таки було віддано ОСОБА_6 усі грошові кошти які в них були із собою на той час, усього вийшло приблизно 1100,00 1200,00 гривень. При цьому вони не заперечували того факту, що мали намір заплатити за зіпсовані речі певну компенсацію, однак ОСОБА_6 на їх прохання не реагував, продовжував вести себе зухвало, грубо та приписувати їм інше нібито зіпсоване майно. Зібраних ними грошей ОСОБА_6 бракувало для погашення завданого збитку, а тому вона та ОСОБА_9 направилися до банкомату, де ними з банківської картки останнього було знято суми якої бракувало, та передано ОСОБА_6 . Віддавши гроші, вони всі пішли з квартири, та направилися до районного відділення міліції.

Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що до вказаних обставин з обвинуваченим ОСОБА_6 вона знайома не була. Зазначала, що вранці 03 січня 2014 року вона зателефонувала своїм знайомим, а саме своїй подрузі ОСОБА_13 , яка запросила її до квартири, в якій вона та її товариші святкували Новий Рік. Приїхавши на квартиру в районі зупинки громадського транспорту «Світанок», вони посиділи, посвяткували свято, потім почали прибирати в квартирі та очікувати її власника. В подальшому приїхав обвинувачений ОСОБА_6 та якась жінка. ОСОБА_6 почав перевіряти квартиру. У спальні йому щось не сподобалося, він запитав у них хто головний, ОСОБА_9 відповів що він, на що ОСОБА_6 вдарив його в обличчя, чим саме вона не пам`ятає. Потім ОСОБА_6 почав їх ображати, кричати на них, та наказав всім сісти на диван у вітальні квартири, та почав розповідати яка дорога йому дана квартира, та які великі грошові кошти він вклав в її ремонт. В подальшому ОСОБА_6 трохи заспокоївся, однак несподівано знову вдарив ОСОБА_9 в обличчя, на цей раз ногою. В подальшому почав підраховувати завдані нібито ними збитки, та наказав викласти всім наявні у них грошові кошти, мобільні телефони, а потім взагалі почав перевіряти їх сумки. Наявних у них грошей ОСОБА_6 не вистачило для погашення завданих збитків, а тому він відпустив ОСОБА_9 щоб той зняв суму якої бракувало зі своєї банкової картки. Після того, як ОСОБА_9 повернувся з грошима, заплатив ОСОБА_6 , останній відпустив їх та повернув мобільні телефони, після чого вони направилися до районного відділення міліції. Наявність плям на дивані та ліжку вона не спростовує як і те, що дані плями було залишено їх компанією при святкуванні Нового Року, однак вказувала, що таким шляхом ОСОБА_6 не мав права компенсувати завдані йому збитки.

Окрім показань обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків, судом були досліджені наступні докази:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03 січня 2014 року, відповідно до якого співробітниками Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від потерпілого ОСОБА_9 було прийнято заяву, в якій останній просить притягнути до відповідальності громадянина ОСОБА_6 , 1983 року народження, котрий 03 січня 2014 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , відкрито, із застосуванням фізичного насильства заволодів належними йому грошовими коштами у сумі 1 000,00 гривень, чим заподіяв йому фізичного та матеріального збитку на вищезазначену суму (арк. крим. пров.№9);

- висновок судово-медичної експертизи №80 від 14 січня 2014 року, відповідно до якого, у потерпілого ОСОБА_9 виявлено такі тілесні ушкодження як синець та садно обличчя. Давність виявлених ушкоджень (згідно даним медичних документів) може відповідати даті, - 03 січня 2014 року. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. Тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, якими могли бути як озброєна, так і неозброєна рука, взута нога, або любий предмет з такими ж властивостями, що могло бути при обставинах, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи. У потерпілого малися дві ділянки прикладання фізичної сили в обличчя (арк. крим. пров.№24-25).

Що стосується наявних в матеріалах кримінального провадження №0000045, протоколу огляду від 17 березня 2014 року, об`єктом огляду якого є DVD-диск, котрий було надано ОСОБА_9 в приміщенні СВ Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, та самого DVD-диску, при прослуховуванні якого, в присутності понятих мається звукозапис розмови у формі нецензурної лайки, в ході якої добре чутно удар, також на запису чутно наказ викласти на стіл мобільні телефони, котрі містяться на арк. крим. пров.№87-90, то до вказаних доказів суд ставиться критично та вважає їх неналежними та недопустимими, оскільки джерело походження DVD-диску, та його справжність, суду не відомі.

Інших доказів сторонами кримінального провадження під час судового розгляду суду надано не було.

Потерпілий ОСОБА_10 до зали суду не з`явився, з матеріалів справи вбачається, що останній не має можливості брати участь при розгляді справи оскільки призваний на військову службу за контрактом на 03 роки з 31 січня 2014 року до військової частини НОМЕР_1 .

Надаючи правову оцінку вищевказаним доказам, суд не вбачає в діях ОСОБА_6 прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном з корисливих спонукань.

В ході судового слідства, з показань обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 та свідків, судом встановлено, що діями потерпілих та свідків під час оренди у ОСОБА_6 квартири, останньому було завдано збитків в результаті пошкодження майна, котре знаходилося в квартирі, шляхом проливу гранатового соку на диван, блювання на матрац ліжка, пошкодженням столових приборів, та іншого, котрі потерпілими було визнано та запропоновано відшкодувати, а ОСОБА_6 при цьому був незгодний лише із розміром компенсації за зіпсоване майно.

В результаті вказаних вище дій зі сторони потерпілих та їх товаришів, між ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_9 зненацька склалися неприязні стосунки, між ними відбулася сварка, в ході котрої ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_9 , чим завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді синця та саден обличчя.

Також судом встановлено, що після слів ОСОБА_6 , що він викличе працівників міліції, батьків потерпілих та їх товаришів, потерпілий ОСОБА_9 заявив, що він відшкодує йому завдані збитки, та безперешкодно вийшов на подвір`я, де за допомогою банкомату зняв грошові кошти зі свого карткового рахунку та добровільно приніс їх в квартиру та передав ОСОБА_6 .

При цьому, ніяких протиправних дій, спрямованих на відкрите, умисне заволодіння майном потерпілих, ОСОБА_6 вчинено не було.

Однак, при цьому суд вбачає в діях ОСОБА_6 склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

Згідно положень ст.477 КПК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст.125 ч.1 КК України, відноситься до категорії кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, котрі можуть бути розпочаті лише на підставі заяви потерпілого.

В ході розгляду справи потерпілий ОСОБА_9 своїм письмовим клопотанням просив звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, та вказував на те, що ніяких претензій матеріального та морального характеру до останнього не має (а.с.164).

Згідно положень ст.284 ч.1 п.7 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Правом змінити пред`явлене звинувачення прокурор не скористався.

Відповідно до положень ст.17 ч.ч.1, 2 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно з вимогами ст.94 КПК України, та роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», суду при постановленні вироку належить надати оцінку всім доказам, які були розглянуті в судовому засіданні.

Відповідно до ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладаються на сторону, що їх подає.

За таких обставин, у відповідності до положень КПК України, суд діє в межах пред`явленого обвинувачення.

В матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які б прямо чи побічно ствердждували про злочинні дії обвинуваченого, передбачені ст.186 ч.2 КК України.

Суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ст.337 ч.1 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 на підставі ст.373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується обвинувачений.

Відповідно до ст.6 ч.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому суд приймає до уваги, що кримінальне провадження перебувало на розгляді в суді досить тривалий час (більше двох років) і прокурор мав можливість надати відповідні докази на підтвердження пред`явленого обвинувачення або ж відмовитись від нього, проте цього не зробив.

Судові витрати у справі відсутні.

Питання стосовно речових доказів вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Дія обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту скінчилася, а тому питання про його дію суд не вирішує.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.7, 84, 85, 86, 91, 92, 94, 95, 98, 100, 337, 368-371, 373 ч.1 п.1, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України та виправдати на підставі ст.373 ч.1 п.1 КПК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Речовий доказ перерахований на арк. крим. пров.№89, а саме DVD-диск з аудіо записом, який зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000045, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Роз`яснити виправданому ОСОБА_6 право на поновлення в його правах, обмежених під час кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження №0000045, - залишити на зберіганні при обвинувальному акті.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України, копія вироку вручається негайно після його проголошення виправданому, його захиснику та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1