ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
ІМЕНЕМ України
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (відеоконференція),
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянув 26 квітня 2016 року в м. Києві кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за касаційними скаргами останнього та заступника прокурора Вінницької області на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2015 року.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2013 року засуджено
ОСОБА_6 , 1959 р. н., громадянина України, неодноразово судимого, останній раз 21.04.2008 за ч. 2 ст. 289 КК України на 7 років позбавлення волі, звільненого 07.09.2012 умовно-достроково на 1 рік 29 днів, уродженця та мешканця с. Мала Жмеринка Жмеринського району Вінницької області,

- за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 187 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі;
- на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів на 6 років 6 місяців позбавлення волі;
- на підставі ст. 71 КК України остаточно за сукупністю вироків на 7 років позбавлення волі.
Згідно вироку ОСОБА_6 08.09.2013 о 17:00 в стані алкогольного сп`яніння проник через відкриті двері в будинок АДРЕСА_1 та, демонструючи ніж й погрожуючи потерпілій ОСОБА_8 застосуванням насильства, небезпечного для життя й здоров`я, заволодів її 600 гривнями, а після того як потерпіла втекла викрав її мобільний телефон вартістю 250 грн.
Апеляційний суд Вінницької області 17.06.2015 скасував цей вирок й ухвалив новий, яким засудив ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та на підставі ст. 71 КК України остаточно за сукупністю вироків на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
У касаційних скаргах прокурор та засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а останній ще й на неповноту судового розгляду і невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просять скасувати вирок апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думки захисника та засудженого, які підтримали скаргу останнього, та думку прокурора, який підтримав скаргу прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилається засуджений у касаційній скарзі, самі по собі могли бути підставою для скасування апеляційним судом вироку місцевого суду, у відповідності до вимог статей 409, 410 КПК України.
Твердження засудженого про те, що він не нападав на потерпілу є безпідставними, оскільки протилежне рішення суду в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до положень статті 94 КПК України.
Такі висновки відповідають показанням потерпілої ОСОБА_8 про те, як 08.09.2013 засуджений увійшов у її будинок, зачинив двері на гачок та погрожуючи ножем вимагав 1000 доларів, внаслідок чого вона спочатку віддала нападнику 600 грн, а потім, коли він почав робити обшук житла, втекла й покликала сусідку, після чого ОСОБА_6 пішов з будинку із її грошима та мобільним телефоном; показанням свідка ОСОБА_9 про те, як 08.09.2013 вона вибігла на крик ОСОБА_8 та побачила, як з будинку останньої вийшов ОСОБА_6 , який, за твердження потерпілої, здійснив напад на неї; показанням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про обставини нападу на ОСОБА_8 , які їм відомі зі слів потерпілої, та про те, як ОСОБА_11 на прохання потерпілої зателефонувала на її мобільний телефон і попросила незнайомого чоловіка, який відповів на дзвоник, повернути телефон, на що останній погодився; висновку експерта № 810 від 02.10.2013 про вартість мобільного телефону потерпілої.
Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні розбою, поєднаному з проникненням у житло, та правильно кваліфікував дії останнього за ч. 3 ст. 187 КК України, оскільки проникнення в будинок потерпілої відбулось раптово та незаконно - без згоди останньої.
Показання свідка ОСОБА_12 про те, що його мати ОСОБА_8 нібито оговорила засудженого, суд обґрунтовано відкинув як непослідовні, суперечливі та такі, що спростовуються сукупністю інших доказів. При цьому суд правильно послався й на неприязне ставлення вказаного свідка до потерпілої через те, що остання виключила його з кола спадкоємців у своєму заповіті.
Усі клопотання засудженого та захисника, зокрема - й про повторний виклик свідків та проведення слідчого експерименту, вирішувались судом, усупереч твердженню ОСОБА_6 в касаційній скарзі, у передбаченому ст. 350 та ч. 3 ст. 404 КПК України порядку.
Прокурор стверджує, що формулювання обвинувачення визнаного доведеним у вироку апеляційного суду відрізняється від формулювання обвинувачення у вироку місцевого суду. При цьому в касаційній скарзі відсутні посилання на будь-які конкретні відмінності у вказаних формулюваннях.
Зі змісту ж мотивувальної частини оскарженого вироку вбачається, що суд апеляційної інстанції кваліфікував одні й ті ж дії ОСОБА_6 за іншим ніж суд першої інстанції законом України про кримінальну відповідальність. При цьому апеляційний суд не встановив нові фактичні обставини, а дав іншу правову оцінку проникненню ОСОБА_6 в будинок потерпілої через незачинені двері.
Отже, доводи прокурора в касаційній скарзі в цій частині необґрунтовані, а правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 3 ст. 187 КК України стороною обвинувачення не оспорюється.
Під час нового розгляду кримінального провадження суд апеляційної інстанції виконав вказівки касаційного суду, які містились в ухвалах від 14.08.2014 й 02.04.2015, та, дотримавшись загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, призначив засудженому справедливе покарання.
Отже, оскаржений вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 374 та 420 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду повно та всебічно розглянути справу й постановити обґрунтоване та справедливе рішення, при розгляді даної справи не було допущено.
Зважаючи на зазначене, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційні скарги останнього та заступника прокурора Вінницької області без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_13 ОСОБА_14