АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/2245/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6
засудженого - - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2016 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покрання, -
В С Т А Н О В И Л А:
27.07.2016 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання за вироком апеляційного суду Харківської області від 27.03.2012 року.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.08.2016 року була задоволена заява засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.
Засуджений ОСОБА_7 умовно-достроково звільнений від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на три роки, призначених вироком апеляційного суду Харківської області від 27.03.2012 року на не відбуту частину строку - 1 рік 4 місяці 14 днів.
Не погодившись із вказаним рішенням районного суду, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2016 року скасувати, направити провадження до районного суду для проведення нового судового розгляду в іншому складі суду.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор зазначив, що ОСОБА_7 є не єдиною дитиною у своєї літньої матері, а саме, у останнього є рідна працездатна сестра, яка працює в медичній установі. Прокурор посилається на те, що жінці ОСОБА_7 - ОСОБА_8 стан здоров`я не заважає працевлаштуватись, на вихованні останньої дітей віком до трьох років не має, оскільки молодшій дитині 8 років.
Прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 зареєстрований фізичною особою-підприємцем та є платником єдиного податку. Діяльність автомобільного вантажного транспорту не є єдиним видом діяльності ОСОБА_7 , а крім неї ще також вказана роздрібна торгівля продовольчими товарами. Також, згідно свідчень ОСОБА_7 , відомо, що в 2016 році він укладав договір з перевізником для перевезення вантажів та працював, крім того і по ремонту автомобілів. Засуджений повідомив що його середній заробіток складає приблизно 5/6 тис. грн., що протирічить виправленню останнього у повному обсязі. Засуджений відшкодував менше половини моральної шкоди в розмірі понад 200 тисяч гривень , призначеної до стягнення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку засудженого, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 9.08.2011р. ОСОБА_9 було засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки . На підставі ст.75 КК України Литвинова від відбування основного покарання було звільнено з іспитовим строком 3 роки.

Вироком апеляційного суду Харківської області від 27.03.2012 року вирок Дергачівського районного суду в частині призначеного покарання було скасовано і ОСОБА_7 було призначено покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Відповідно до ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року було задоволено спільне клопотання адміністрації Крюковської ВК № 29 Полтавської обл. та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації. На підставі ст.82 КК України в з зв`язку з тим, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення та відбув більше 1/3 частини покарання у виді позбавлення волі , невідбута частина покарання 1 рік 10 місяців 28 днів замінено більш м`яким покаранням у виді виправних робіт з відрахуванням 20 % заробітної плати в дохід держави.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 04.07.2016 року ОСОБА_7 , яка набрала чинності 11.07.16р., на підставі ст.81 КК України , в зв`язку з тим, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, суд звільнив його умовно-достроково від відбування покарання у виді виправних робіт призначених ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.12.2014 року на невідбуту частину строку.

Звільняючи ОСОБА_7 умовно-достроково на невідбуту частину строку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції керувався вимогами зазначеними в ст. 81 КК України, а саме. Засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці повинен довести своє виправлення , а також фактично відбути відповідну частину строку покарання.

Суд першої інстанції встановив і належним чином мотивував доведеність того , що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Також суд встановив , що обвинувачений фактично відбув більше половини строку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо складу родини засудженого; наявності на утриманні членів родини ; щодо можливості їх працевлаштування; щодо можливості отримання засудженим доходу від діяльності , яка не пов`язана з керуванням транспортними засобами; щодо розміру отриманого ним заробітку, жодним чином не впливають на висновки суду про те чи довела особа своє виправлення за час відбуття покарання.

В апеляції прокурора не міститься жодних даних про те, що ОСОБА_7 будь-яким чином ухилявся від відбуття покарання , суспільно-корисної праці , або поводив себе таким чином , який ставить під сумнів виправлення останнього. Більш того ,те, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення вже було встановлено ухвалою Київського районного суду від 04.07.2016р. , яка набрала чинності.

Що стосується доводів апеляції стосовно неповного погашення потерпілим спричиненої шкоди , то колегія суддів враховує, що з загальної суми стягнутих коштів (близько 200 тис. грн.) засуджений добровільно сплатив більше 60 тис. не зважаючи на те що знаходився в місцях позбавлення волі і потім також був обмежений в можливості отримання доходу від певного виду діяльності пов`язаного з керуванням транспортними засобами.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що апеляційна скарга прокурора, в якій він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд, не містить жодного посилання на обставини передбачені ст. 409 КПК України як підстави для скасування судового рішення, а також обставини, передбачені ст.415 КПК України, як підстави призначення нового судового розгляду .

Таким чином підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури №2 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2016 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді -