Категорія: ст.128 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0003133 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду від 13 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Ківерці Волинської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, працюючий, не одружений, маючий на утриманні особу пенсійного віку, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 5 серпня 2013 року Луцьким міськрайонним судом за ч.1 ст.125 КК України до 160 годин громадських робіт;
- 8 грудня 2014 року Луцьким міськрайонним судом за ч.1 ст.125 КК України до 180 годин громадських робіт;

засуджений:

за ст. 128 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.
До набрання вироку законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням на нього обов`язків прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, не відлучатись з м.Луцьк без дозволу суду.
Заявлений позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, суд

В С Т А Н О В И В:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що біля 11-тої години 14 жовтня 2015 року, в м.Луцьк, перебуваючи за місцем свого проживання, в кв. АДРЕСА_1 , а саме в коридорі квартири, під час конфлікту, який виник з проживаючими в цій квартирі подружжям ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , діючи зі злочинною недбалістю, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, умисно наніс один сильний удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_9 , від чого потерпілий впав на підлогу з послідуючим упором на витягнуту праву руку та отримав тілесні ушкодження, а саме: вколочений перелом основи 1-шої п`ясної кістки правої кістки, що за ступенем тяжкості, за ознакою довготривалого розладу здоров`я понад 21-ї доби, відноситься до категорії середньої тяжкості тілесного ушкодження, закриту черепно-мозкову травму з струсом головного мозку, закритий перелом кісток носа, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, садно в лівій надбрівній ділянці, в ділянці перенісся, на спинці носа, на зовнішній поверхні 5-того пальця правої кисті, синець на тильній поверхні правої кисті, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого та захисника вбачається, що вирок Луцького міськрайонного суду вони вважають незаконним та необґрунтованим, оскільки суд при його постановленні зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, істотно порушив вимоги кримінально-процесуального закону та невірно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Просять вирок Луцького міськрайонного суду від 13 квітня 2016 року про визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, скасувати в зв`язку з відсутністю складу злочину, а кримінальне провадження у цій справі закрити.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи скарги, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, думку прокурора, потерпілого та його представника, які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ст. 128 КК України.
Посилання обвинуваченого та захисника на те, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, оскільки він діяв в стані необхідної оборони, колегія суддів вважає безпідставними.

Так в ході судового розгляду встановлено, що винність ОСОБА_7 у вчиненому повністю підтверджується наступними доказами, зокрема:
-показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 з яких вбачається, що під час суперечки ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_11 від чого вона впала, а у відповідь на запитання потерпілого для чого обвинувачений так вчиняє, ОСОБА_7 наніс удар правою рукою ОСОБА_9 в обличчя, від чого потерпілий втратив свідомість, а прийшовши до тями, відчув сильний біль в області кисті та побачив кров на своєму обличчі;
-показаннями свідка ОСОБА_12 , з яких вбачається, що почувши крик сусідки вона зайшла в їх квартиру де побачила на потерпілому ОСОБА_9 кров, а на обличчі ОСОБА_7 був лише синець;
-протоколами проведення слідчих експериментів з фототаблицями до них від 16.10.2015 року проведених з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 ;

-висновком судово-медичної експертизи №1230 від 16 жовтня 2015 року;

Відповідно суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання потерпілого, свідків та інші докази в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину події, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, та підставно не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він діяв з умислом на необхідну оборону від протиправних дій потерпілого ОСОБА_9 та його дружини ОСОБА_11 .

Зокрема відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно-небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної та достатньої в цій обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Однак, з урахуванням того, що в ході досудового і судового слідства не було встановлено доказів, які б свідчили про наявність у діях потерпілого ОСОБА_9 реальної небезпеки для обвинуваченого, враховуючи, що ініціатором конфлікту був не потерпілий, беручи до уваги вікову та фізичну перевагу ОСОБА_7 над ОСОБА_9 , відсутність достатніх підстав для застосування до ОСОБА_9 фізичної сили, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 стану необхідної оборони.

Що стосується тверджень обвинуваченого про нанесення йому саме потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок чого він поступив на лікування 14.10.2015 року згідно виписки № 17461 від 19.10.2015 року, то вони не знайшли в повній мірі підтвердження за результатами судового розгляду, внаслідок чого неможливо зробити беззаперечний висновок, що саме ОСОБА_9 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 в інкримінований час та місці і що такі дії потерпілого носили характер суспільно-небезпечного посягання на права та інтереси обвинуваченого.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не дано оцінки відповіді Луцького відділу поліції від 26.11.2015 № 2 на запит адвоката ОСОБА_8 з якої вбачається , що на протязі 2012 -2015 років він 9 разів звергався в органи міліції з приводу неправомірних дій ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , оскільки вказані обставини не спростовують факт необережного завдання обвинуваченим потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, а лише свідчать про наявність конфліктних відносин між вказаними особами.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, його молодий вік, відсутність сім`ї, негативні характеристики за місцем проживання, позитивні характеристики за місцем відбуття покарання, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючої обставин покарання.
Призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів у майбутньому.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу так як були предметом розгляду у суді першої інстанції і їм була дана вірна оцінка.
Підстав для скасування вироку з врахуванням доводів, зазначених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 13 квітня 2016 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення, та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:
Дата набрання законної сили 20.07.2016р.

Суддя ОСОБА_2

помічник судді ОСОБА_13