АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/713/16 Справа № 705/3190/16-к Категорія: ст. 537, ст.539 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.05.2016 року клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволено, зараховано останньому термін попереднього ув`язнення з 13.10.2015 року по 18.11.2015 року в строк відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.04.2014 року, яким ОСОБА_7 був засуджений за ч.2 ст.296, статтями 395, 70, 71 до 2 років 2 місяців обмеження.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 порушує питання про зміну ухвали міськрайонного суду, встановивши та зарахувавши у строк покарання термін перебування в умовах приміщення СІЗО з 14.02.2014 року по 14.03.2014 року; з 29.07.2014 року по 08.08.2014 року; з 13.10.2015 по 19.10.2015; з 19.10.2015 року по 29.12.2015 року. Засуджений ОСОБА_7 зазначає, що згідно з відомостями, наявними в матеріалах кримінального провадження вирок Рівненського районного суду набрав законної сили 18.11.2015 року. Дата прибуття до Старобабанівської ВК №92 29.12.2015 року, тобто термін часу, який він перебував у СІЗО неможливо вважати відбуттям покарання, оскільки установа яка повинна була виконати вищевказані умови щодо обов`язку виконання судового рішення, фактично незаконно тримала мене під вартою період часу, перевищуючи норми, вказані статтями 81,82 КВК України. При цьому, вважає, що під час розгляду міськрайонним судом дана обставина була залишена поза увагою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечує проти апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 засуджений 14.04.2014 року вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.296, 395,ч.1 ст.70 КК України до 2 років 2 місяців обмеження волі. Вирок набрав законної сили 15.05.2014 року.

19.10.2015 року вироком Рівненського районного суду Рівненської області, ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.390 КК України та на підставі ч. 1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.04.2014 року, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання з урахуванням ст.72 КК України - 1 рік 10 днів позбавлення волі. Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 19.10.2015 року вступив в законну силу 18.11.2015 року.

13.10.2015 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області засудженого ОСОБА_7 тимчасово переведено до слідчого ізолятору на час розгляду кримінального провадження в суді.

Отже, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про часткове задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 , а саме зарахувавши йому в строк попереднього ув`язнення у період з 13.10.2015 року (день затримання) до набрання вироком Рівненського районного суду Рівненської області по 18.11.2015 року.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він і після набрання вироком законної сили (18.11.2015 року) перебував в СІЗО до 26.12.2015 року є необґрунтованими оскільки він хоч і перебував даний період у СІЗО, однак цей строк не відноситься до попереднього ув`язнення. Крім того, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення проводиться у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, тому решта доводів апелянта також є необґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , а рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а тому підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.5 ст.72 КК України, статтями 404, 405,407, 419 КПК України

колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2016 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :