Справа №486/1069/15-к 30.08.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Пересадівка, Жовтневого району Миколаївської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Южноукраїнська Миколаївської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
-обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.27, п.4.ч. 2 ст. 115 КК України
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_10
захисники - ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачені - ОСОБА_7 , ОСОБА_6
__________________________________________________________________
провадження № 11-кп/ 784/618/16 головуючий суду 1-ої інст: ОСОБА_11
категорія: ч. 2 ст. 115 КК України доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Короткий зміст вимог апеляційнх скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати в зв`язку з недоведеністю його вини.
Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати в зв`язку з недоведеністю його вини, та направити на новий розгляд в суді першої інстанції.
Захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленному обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, п.4 ст. 115 КК України та виправдати його за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Захисник ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду, та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, п.4 ст. 115 КК України.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний виним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 27, п.4 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.
ОСОБА_6 визнаний виним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 27, п.4 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.
В солідарному порядку стягнуто судові витрати на проведення експертиз у розмірі 11322 грн. 90 коп. на користь держави.
Узагальнені доводи прокурора.
Вважає, що суд, у порушення вимог ч.3 ст. 374 КПК України, не зазначив у вироку мотиви вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.
Зазначає, що обвинувачення, яке визнано судом доведеним, містить істотні суперечності. Так, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 і ОСОБА_6 не мали бажання спричинити смерть потерпілому, проте свідомо допускали її настання, тобто суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 і ОСОБА_6 діяли з непрямим умислом. У той же час обставини вчиненого ними діяння, зокрема кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого свідчать про наявність у останніх прямого умислу на вчинення вбивства ОСОБА_12 з особливою жорстокістю.
Вважає, що указані суперечності обвинувачення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Узагальнені доводи обвинуваченого ОСОБА_6 .
Зазначає, що не вчиняв інкримінованого йому правопорушення. Свідчення давав під тиском співробітників правоохоронних органів. Під час побиття потерпілого ОСОБА_12 , він участі не приймав, а намагався зупинити ОСОБА_7 ..
Узагальнені доводи обвинуваченого ОСОБА_7 .
Зазначає, що не вчиняв інкримінованого йому правопорушення. Проведені експертизи не вказують на його причетність до вбивства ОСОБА_12 , а навпаки доводять, що він не бив потерпілого.
Стверджує, що обвинувачений ОСОБА_6 постійно змінював свої показання з метою його обмовити.

Узагальнені доводи захисника ОСОБА_8 .
Вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права в зв`язку з однобічністю та неповнотою судового слідства.
Зазначає, що її підзахисний змінив свої первинні покази та визнав себе причетним до побиття ОСОБА_12 під тиском співробітників досудового слідства.
Також, зазначає, що другий обвинувачений ОСОБА_7 в судових засіданнях підтвердив той факт, що не бачив, щоб ОСОБА_6 спричиняв тілесні ушкодження потерпілому, і що між потерпілим і ОСОБА_6 не виникало жодних конфліктів.
Крім того, зазначає, що суд посилається на висновки експертів, як на доведеність вини ОСОБА_6 , але вони виключають наявність крові ОСОБА_6 на речах, в які був вдягнений потерпілий.
Вважає, що суд в порушення норм процесуального права, послався у вироку, як на доказ причетності її підзахисного до вчинення кримінального правопорушення, на протокол проведення слідчого експерименту від 21.05.2016 р.. Оскільки протокол є недопустимим доказом, адже ОСОБА_6 надавав тоді свідчення проти себе під тиском співробітників правоохоронних органів.
Стверджує, що вирок суду підлягає скасуванню також в зв`язку з тим, що було порушено вимоги ст. 384 КПК України та прокурором не було роз`ясненно обвинуваченому ОСОБА_6 , його право на розгляд справи судом присяжних.

Узагальнені доводи захисника ОСОБА_9 .
Вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки винесений без урахування дійсних обставин справи.
Зазначає, що жодних свідків які могли підтвердити причетність ОСОБА_7 до вчинення навмисного вбивства з особливою жорстокістю, під час судового розгляду встановлено не було. Тобто безпосередніх свідків злочину під час судового розгляду справи стороною обвинувачення встановлено не було.
Стверджує, що в основу обвинувального вироку судом були покладені надані письмові докази, які не мають беззаперечної доказової бази та носять характер припущень.
Зазначає, що жодна із проведених судово - імунологічних експертиз зазначених у вироку не підтверджують причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину.
Вважає, що жоден доказ не підтверджує факту вчинення саме ОСОБА_7 навмисного вбивства, вчиненого з особливою жорстокістю, тобто стороною обвинувачення не було надано суду переконливих та беззаперечних доказів наявності в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, п.4 ст. 115 КК України.
Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 квітня 2015 у вечірній час ОСОБА_6 повертаючись додому за адресою: м. Южноукраїнськ, вул. Набережна Енергетиків, 47, зустрів раніше наглядно знайомих ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , які сиділи в бесідці біля будинку за адресою: АДРЕСА_3 , та вживали спритні напої.
В подальшому ОСОБА_6 приєднався до вищевказаних чоловіків та почав з ними вживати спиртні напої. В ході вживання спиртних напоїв близько 23.30 год. всі вищевказані особи зайшли до квартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_6 , та, піднявшись на 14 поверх, розмістилися на маршових сходах та продовжили вживати спиртні напої.
В ході вживання алкогольних напоїв близько 02.00 години 24 квітня 2015 року між ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_12 з іншої сторони, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин почалась словесна сварка, так як ОСОБА_7 вимагав від ОСОБА_12 повернення ним нібито викраденого мобільного телефону, де в свою чергу ОСОБА_6 вступив в словесну сварку з ОСОБА_12 , так як останній почав висловлювати нецензурні слова в бік його покійного батька.
На ґрунті вказаного словесного конфлікту між вищевказаними особами а саме - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_12 з іншого боку почалась бійка, в ході якої ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , розуміючи, що об`єктом їх злочинного посягання є життя та здоров`я потерпілого, діючи умисно, почали завдавати удари руками та ногами ОСОБА_12 в область життєво важливого органу - голови та по тілу потерпілого.
В результаті бійки, ОСОБА_6 , знаходячись на сходах 14 поверху наніс удар правою рукою в голову ОСОБА_12 , від чого останній, стоячи до сходів спиною, впав на міжсходинковий проліт та вдарився головою об стіну, однак ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не звертаючи уваги, що з області голови потерпілого пішла кров, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, хоч і не маючи бажання спричинити смерть потерпілого, проте свідомо допускаючи її настання, діючи з особливою жорстокістю та на протязі тривалого проміжку часу, продовжили наносити множинні удари по голові та тілу ОСОБА_12 , який лежав на підлозі та в цей момент їм ніякого опору не чинив.
Так, в загальній кількості ОСОБА_12 було спричинено не менше 93 ударних впливів по різним частинам тіла, а саме: не менше 30 ударів в область життєво важливого органу - голови, не менше 8 ударів в область грудної клітини, не менше 7 ударів в область черевної порожнини, не менше 10 ударів в область правої верхньої кінцівки, не менше 8 ударів в область лівої верхньої кінцівки, не менше 13 ударів в область правої нижньої кінцівки, не менше 17 ударів в область лівої нижньої кінцівки.
В подальшому ОСОБА_6 , намагаючись витягти ОСОБА_12 на подвір`я будинку, почав стягувати його по маршових сходах до низу, тримаючи за ноги де і залишив на 12 поверсі, після чого спільно з ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зникли. В результаті завданих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 помер на місці.
Таким чином, ОСОБА_6 у співучасті з ОСОБА_7 умисно нанесли ОСОБА_12 численних ударів ногами та руками у життєво важливий орган - голову, по тулубу, верхніх та нижніх кінцівках, і хоча не бажали настання такого наслідку, як смерть ОСОБА_12 , проте свідомо допускали суспільно - небезпечні наслідки своїх дій у вигляді його смерті, враховуючи спосіб нанесення тілесних ушкоджень, кількість нанесених ударів по життєво важливим органам та частинам тіла потерпілого та неможливість чинити опір їх протиправним діям, залишення ОСОБА_12 на 12 поверсі будинку після спричинення тілесних ушкоджень без надання медичної допомоги.
Згідно висновку судово - медичної експертизи № 131 від 22.05.2015 року смерть ОСОБА_12 настала внаслідок черепно - мозкової травми з крововиливами під оболонку головного мозку.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та їх захисників, а апеляційну скаргу прокурора просив задовольнити, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників, на підтримку доводів своїх апеляційних скарг, обґоворивши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. А саме, рішення має бути ухвалене згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Частиною 3 ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальний частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.
Так, суд визнаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 27, п.4 ч.2 ст. 115 КК України, не зазначив мотиви кримінального правопорушення.
Також, обвинувачення, яке визнано судом доведеним, містить істотні суперечності.
Так, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 і ОСОБА_6 не мали бажання спричинити смерть потерпілому, проте свідомо допускали її настання, тобто суд дійшов висновку , що ОСОБА_7 і ОСОБА_6 діяли з непрямим умислом. У той же час обставини вчиненого ними діяння, зокрема кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого, свідчать про наявність у останніх прямого умислу на вчинення вбивства ОСОБА_12 з особливою жорстокістю.
Це підтверджується висновком судово медичної експертизи № 131 від 22.05.2015 р., згідно з яким потерпілому було спричинено біля 93 ударів, з них не менше 30 ударів в область голови.
Таким чином, указані судом першої інстанції суперечності обвинувачення, визнаного судом доведеним, перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Вказані вище порушення є істотними, а тому апеляційний суд не може їх усунути під час апеляційного розгляду та позбавлений можливості ухвалити остаточне рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вищевказаний вирок суду першої інстанції, як постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не може бути визнаний законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ч.1 ст. 412, ст. 415 КПК України.

Оскільки, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм кримінального-процесуального кодексу. Тому, відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Враховуючи наведені положення ч.6 ст.9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальної засади кримінального провадження - законності (п.2 ч.1 ст.7 КПК України) ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції в іншому складі суду.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора, в якій порушується питання про скасування вироку у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, підлягає задоволенню.

Оскільки вирок підлягає скасуванню з процесуальних підстав, то доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 - апеляційним судом не перевіряються.

При новому судовому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог закону.

Враховуючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та заявлені прокурором ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились, апеляційний суд вважає за необхідне залишити раніше обраний обвинуваченим запобіжний захід той же тримання під вартою, та продовжити строк тримання під вартою на 30 діб.

Керуючись ст.ст. 404, 405, ч.1 412, 415, 418, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 - задовольнити.

А апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 19.05.2016 року, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді 1 інстанції в іншому складі суду.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 тримання під вартою залишити той же, та продовжити строк тримання під вартою до 30 вересня 2016 року включно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3