АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1309/16 Справа № 172/648/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року м. Дніпро

4 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000276 за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Григорівка Васильківського району Дніпропетровської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,

визнано винним за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 2 років обмеження волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України переведено невідбуту частину покарання, призначеного ОСОБА_7 за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року, у виді 200 годин громадських робіт у покарання у виді 25 днів позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_7 до покарання, призначеного за новим вироком, приєднано покарання за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року, та остаточно до відбування визначено покарання у виді 4 років 25 днів позбавлення волі. В порядку ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком терміном 3 роки, і покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Провадження № 11-кп/774/1309/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2 .
На зазначений вирок заступник прокурора Дніпропетровської області приніс апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 2 років обмеження волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуте покарання за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року у виді 200 годин громадських робіт та остаточно призначити покарання у виді 4 років 25 днів позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на те, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання обвинуваченому через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягав застосуванню. В апеляції автором вказується, що суд призначаючи ОСОБА_7 покарання за останнім вироком, хоча і призначив його остаточно за сукупністю вироків, із застосуванням ст. ст. 71. 72 КК України, однак в порушення вимог абз. 5 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, звільнив ОСОБА_7 від його відбування па підставі ст. 75 КК України. Також, прокурором зазначається на встановлені судом обставини, а саме те, що ОСОБА_8 категорично відмовився від відбування реального покарання за вироком Васильківського районного суду від 30 жовтня 2014 року, та в період цього невідбутого покарання вчинив тяжкий злочин. Таким чином, на думку прокурора, судом першої інстанції було поставлено під сумнів законність попереднього вироку, оскільки своїм вироком суд приєднав невідбуту ОСОБА_7 реальну міру покарання у виді громадських робіт та звільнив його від остаточного покарання за своїм вироком з випробуванням.

На принесену заступником прокурора Дніпропетровської області апеляцію, обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення, в яких просить апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок щодо нього без змін.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 будучи особою засудженою вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт, станом на 1 квітня 2015 року, за обставин викладених у вироку, ухилився від відбування цього покарання.

Крім того, ОСОБА_8 , 30 травня 2015 року, близько 2 години, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння на ринковій площі, розташованій по АДРЕСА_2 зустрів раніше не знайомого йому ОСОБА_9 , який в цей час розкладав на прилавках свою продукцію на продаж, а саме м`ясо та сало свинини. Побачивши останнього, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 . Діючи з прямим умислом на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , яке полягало у тому, що ОСОБА_8 після нанесення декількох ударів биткою по автомобілю «Москвич 412», та електронних вагах, власником яких є потерпілий, утримуючі битку в руках погрожуючи спричинити ОСОБА_9 тілесні ушкодження у випадку відмови виконувати його волю, відкрито, з корисливих мотивів, заволодів двома задніми окистами свині, загальною вагою 30, 700 кг, вартістю 60 грн. за 1 кг, на загальну суму 1842 грн., чим спричинив потерпілому матеріальних збитків на зазначену суму.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області, повторила доводи викладені в ній, наголосила на безпідставному застосуванні статті 75 КК України та просила задовольнити апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду без змін.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесена апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Аналізуючи доводи прокурора щодо необґрунтованого застосування до призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ст. 75 КК України та мотиви ухвалення такого рішення, які наведені у вироку, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність цих доводів та законність вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Мотивуючи свій висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_8 може виправитись без відбування покарання, суд вказав у вироку на те, що він вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав та покаявся, брав участь у бойових діях в зоні АТО, був поранений.

Також суд першої інстанції об`єктивно та неупереджено проаналізував поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність у обвинуваченого будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності та вважав за необхідне застосувати принцип гуманізації відповідальності.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений ОСОБА_8 обґрунтовано зауважує, що його позиція відносно відбування покарання у виді громадських робіт пояснюється його психологічним станом після участі в бойових діях в зоні АТО та поранення. На його думку, недостатній період психологічної реабілітації не дали йому в повній мірі усвідомити та правильно оцінити відповідальність за вчинення кримінального правопорушення.

В свою чергу, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу і на той факт, що після вчинення кримінальних правопорушень пройшло більше року, і за цей час обвинувачений одружився, та в нього народилася донька. Отже, обвинувачений ОСОБА_8 за вказаний термін зарекомендував себе як законослухняний громадянин з міцними соціальними зв`язками та довів, що він переконливо став на шлях виправлення, що також вказує на правильність висновків суду про те, що його виправлення можливе без відбування покарання.

Таким чином, апеляція прокурора задоволенню не підлягає, оскільки вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення, а вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області