АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11
обвинуваченої ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Київської місцевої прокуратури №2 м. Києва ОСОБА_14 , представника потерпілого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_15 , представника цивільного відповідача ПАТ «СК «Країна» ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_13 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22.12.2015 року, яким
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_12 звільнено від призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік із покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 в рахунок матеріальної шкоди 4000 грн., в рахунок моральної шкоди 107370 грн., а всього 111370 грн. В решті позову відмовлено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 49500 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_12 визнано винною у тому, що вона 30.05.2014 року близько 19 год. 05 хв., керуючи технічно справним автомобілем "Chevrolet Lacetti", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Харківське шосе зі сторони вул. Тростянецької в напрямку вул. Вербицького в м. Києві, допустила порушення вимог п.п. 2.3.б, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, а саме:

2.3.б ПДР України - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

10.4 ПДР України - перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Порушення вищевказаних вимог ПДР України з боку водія ОСОБА_12 виразилось в тому, що вона керуючи вищевказаним транспортним засобом, під час руху проявила неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам руху, рухаючись в лівій смузі по Харківському шосе в м. Києві, під`їжджаючи до супермаркету "Сільпо", що знаходиться в районі будинку № 168, під час перестроювання з лівої смуги руху в праву, допустила зіткнення з мотоциклом "КТМ", д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався в правій смузі руху попутного напрямку та мав перевагу в русі, після чого мотоцикл "КТМ", д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись в некерованому стані, зіткнувся з припаркованим автомобілем "Mitsubishi Colt", д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_10 .

Внаслідок зіткнення водій мотоцикла ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правого стегна: перелому середньої третини стегнової кістки (зі зміщенням уламків під кутом та вклиненням), які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1295/Е від 12.09.2014 року є ушкодженнями середнього ступеню тяжкості.

Прокурор Київської місцевої прокуратури №2 м. Києва ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченої, просить апеляційний суд скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, звільнивши її від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.
Представник потерпілого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_15 , подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченої, просить апеляційний суд скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Також представник потерпілого просить змінити вирок в частині цивільного позову, задовольнивши позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник потерпілого посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, зазначає, що суд в достатній мірі не врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення та не вмотивував свій висновок про непризначення ОСОБА_12 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Суд першої інстанції повинен був повністю задовольнити вимоги потерпілого про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, в тому числі і відшкодування упущеної вигоди в розмірі 223489 грн. 50 коп. та витрат на оплату правової допомоги у розмірі 38250 грн. 00 коп., оскільки позовні вимоги та їх розмір повністю знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Зменшення розміру стягнення з ОСОБА_12 моральної шкоди на 2500 грн. через те, що вказана сума повинна відшкодовуватись страховою компанією, позовних вимог до якої потерпілий не пред`являв, є необґрунтованим оскільки страхова компанія не брала на себе зобов`язань по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_8 в результаті злочинних дій ОСОБА_12 .

Представник цивільного відповідача ПАТ «СК «Країна» ОСОБА_16 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції в частині стягнення на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальної шкоди у розмірі 49500 грн. скасувати та відмовити у задоволенні цивільного позову, обґрунтовуючи тим, що в порушення вимог п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду не подала страховику заяву про страхове відшкодування, внаслідок чого відповідно до вимог ст.37 вказаного закону втратила право на відшкодування страховиком заподіяної шкоди.
Захисник ОСОБА_13 подав в інтересах обвинуваченої ОСОБА_12 апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду першої інстанції, відмовити ОСОБА_8 у задоволенні вимог про стягнення на його користь з ОСОБА_12 223489 грн. 50 коп. упущеної вигоди та зменшити розмір стягнення моральної шкоди до 30000 грн., мотивуючи тим, що ст.129 КПК України передбачає вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду. За результатами судового розгляду даної справи таких підстав не встановлено, а тому суд повинен був відмовити у задоволенні цивільного позову в частині стягнення упущеної вигоди, а не залишати його без розгляду. Також визначена судом сума моральної шкоди є непомірно високою, не відповідає тривалості та глибині моральних та фізичних страждань потерпілого, а тому повинна бути зменшена до 30000 грн.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Призначаючи ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції правильно врахував позитивні дані про особу засудженої, яка скоїла злочин вперше, характеризується позитивно, працює, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, що дало суду достатні підстави застосувати положення ст.75 КК України та звільнити її від відбування покарання з випробуванням.
Однак, суд першої інстанції не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого злочину, який був пов`язаний з грубим порушенням правил дорожнього руху, внаслідок якого було створено серйозну загрозу для життя і здоров`я учасників дорожнього руху, і зокрема водія мотоцикла"КТМ", д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 та пасажира ОСОБА_17 , а потерпілому ОСОБА_8 було завдано серйозну травму у вигляді перелому стегнової кістки зі зміщенням уламків під кутом та вклиненням, а також закриту травму грудної клітки з крововиливами у легеневу тканину з обох сторін.
Крім того, оцінюючи доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого щодо необхідності призначення обвинуваченій додаткового покарання, колегія суддів враховує, ту обставину, що ні в ході судового розгляду справи, ні після визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь потерпілого, обвинуваченою не вживались заходи до її відшкодування.

Засади призначення покарання передбачені ст. 65 КК України, в силу якої суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_12 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості, є недостатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченою, так і іншими особами.
Внаслідок неналежного врахування ступеню тяжкості вчиненого злочину, на думку колегії суддів, суд без достатніх підстав не призначив ОСОБА_12 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Тому вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.
Призначаючи ОСОБА_12 нове покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який був пов`язаний з грубим порушенням правил дорожнього руху, та його наслідки, невжиття обвинуваченою заходів до відшкодування потерпілому моральної шкоди, дані про особу обвинуваченої, яка скоїла злочин вперше, характеризується позитивно, працює, наявність обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора в повному обсязі, а апеляційну скаргу представника потерпілого частково, призначивши обвинуваченій основне покарання у вигляді обмеження волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у середньому розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.286 КК України, із звільненням її від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Підстав для призначення ОСОБА_12 основного покарання у виді обмеження волі до реального відбування без застосування положень ст.75 КК України, як про це просить у своїй апеляційній скарзі представник потерпілого, колегія суддів не вбачає.
Вимоги апеляційної скарги представника потерпілого щодо необхідності зміни вироку в частині вирішення цивільного позову також підлягають частковому задоволенню.
Так, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи представника потерпілого щодо необхідності стягнення з обвинуваченої ОСОБА_12 витрат потерпілого на правову допомогу, оскільки такі вимоги ґрунтуються на нормах ст.ст. 118, 124 КПК України, які зобов`язують обвинуваченого відшкодувати потерпілому витрати на правову допомогу у разі ухвалення обвинувального вироку.
З огляду на те, що цивільні процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із пред`явленням позову представником потерпілого ОСОБА_8 не врегульовані нормами КПК України, відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України суд повинен застосовувати норми Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Згідно із ст.1 Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Розмір мінімальної заробітної плати становить 1378 грн. 00 коп., а тому розмір компенсації на правову допомогу не може перевищувати 551 грн. 20 коп. за годину.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження представник потерпілого брав участь у судових засіданнях протягом 5 год. 7 хв.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне компенсувати потерпілому витрати на правову допомогу у розмірі 2820 грн. 30 коп.
Доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо безпідставного зменшення стягнення з ОСОБА_12 моральної шкоди на 2500 грн. є обґрунтованими, оскільки суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні з обвинуваченої моральної шкоди в цій частині, зазначивши всупереч вимогам ст.1167 Цивільного кодексу України та умовам страхового полісу, укладеного між ОСОБА_12 та ПАТ «СК «Країна», що вказана сума повинна відшкодовуватись ПАТ «СК «Країна».
Разом з тим, підстав для задоволення апеляційних вимог представника потерпілого про стягнення стягненні з обвинуваченої ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 витрат на лікування, реабілітацію та догляд у сумі 306 000 грн. колегія суддів не вбачає, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що доказів на підтвердження вказаних витрат потерпілою стороною не надано, та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги цивільного позову представника потерпілого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_15 , про відшкодування упущеної вигоди в розмірі 223489 грн. 50 коп. не підлягають розгляду у кримінальному судочинстві, оскільки в силу ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоду каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати або зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування стороннього догляду тощо.
З урахуванням вказаних положень закону колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про залишення без розгляду позову представника потерпілого в частині відшкодувати йому заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок втрати працездатності, є незаконним, оскільки вказані позовні вимоги безпосередньо пов`язані з пред`явленим у кримінальному провадженні обвинуваченням та повинні розглядатись судом по суті.
Разом з тим, розглядаючи цивільний позов в цій частині по суті, колегія суддів вважає, що підстав для його задоволення немає, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження розміру збитків, завданих потерпілому ОСОБА_8 внаслідок втрати працездатності.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого в частині стягнення заробітку (доходу) у розмірі 223489 грн. 50 коп., втраченого ним внаслідок втрати працездатності, задоволенню не підлягає.
Разом з тим, апеляційна скарга захисника ОСОБА_13 в частині необхідності змінити вирок суду з метою залишення без задоволення позовних вимог представника потерпілого про стягнення збитків, завданих внаслідок втрати працездатності, підлягає задоволенню з наведених вище підстав.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 про те, що суд першої інстанції повинен був зменшити розмір стягнення моральної шкоди до 30000 грн., то колегія суддів визнає їх необґрунтованими, оскільки визначений експертним дослідженням № 2-16/07 розмір моральної шкоди відповідає характеру та обсягу моральних та фізичних страждань потерпілого.
Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача ПАТ «СК «Країна» ОСОБА_16 щодо необхідності скасування вироку суду першої інстанції в частині стягнення на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальної шкоди у розмірі 49500 грн. та відхилення її цивільного позову з тих підстав, що вона не подала страховику заяву про страхове відшкодування у передбачений законом термін, оскільки це не позбавило страхувальника можливості переконатись, що відповідна подія була страховим випадком.
Так, відповідно до ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування може бути таке невиконання потерпілим або особою, яка має право на страхове відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим законом, яке призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
Однак факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди встановлені в ході судового розгляду справи, вказані у вироку та доводять настання страхового випадку.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст.404, 405, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №2 м. Києва ОСОБА_14 задовольнити.
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_15 , задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «СК «Країна» ОСОБА_16 залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22.12.2015 року щодо ОСОБА_12 скасувати в частині призначеного їй покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування основного покарання у виді обмеження волі за умови, якщо вона протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_12 обов`язки:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції,

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи,

періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Змінити вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22.12.2015 року в частині вирішення цивільного позову представника потерпілого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_15 , шляхом ухвалення нового рішення в цій частині, яким стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 витрати на проведення експертизи у розмірі 4000 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 2820 грн. 30 коп., моральну шкоду у розмірі 109 620 грн.
У задоволенні решти позовних вимог представника потерпілого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_15 , відмовити.
В решті вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22.12.2015 року щодо ОСОБА_12 залишити без змін.
Вирок Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3