Справа № 554/1562/16-к

Дата документу 22.06.2016
Справа № 554/1562/16-к
Провадження № 1-кп/554/177/2016
В И Р О К
Іменем України
22 червня 2016 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження № 0002586 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, в силу статті 89 КК України судимого
13 травня 2016 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі з звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, в силу статті 89 КК України судимого

13 травня 2016 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі з звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця і мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, освіта незакінчена вища, не працюючого, не одруженого, судимого
13 травня 2016 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі з звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України кожного,

в с т а н о в и в :
Е п і з о д № 1. В ніч з 3 на 4 вересня 2015 року обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_4 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб між собою, шляхом пошкодження лобового скла та замків бокових дверей, проникли до багажного відсіку автомобіля «ВАЗ 2101» зеленого кольору д. н. з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_4 , звідки таємно викрали лобове скло вартістю 300 грн., газовий балон червоного кольору з позначеннями «50 л, маса 21 кг, 42 л, Р1,6 МПА П 2,5м» вартістю 843,76 грн., газовий редуктор «Тоmasetto ACHILLE class1/2A water» вартістю 684 грн. та інше майно всього на загальну суму 3953,34 грн., спричинивши потерпілому матеріального збитку на вказану суму.

Е п і з о д № 2. В ніч з 12 на 13 вересня 2015 року обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , перебуваючи поряд з під`їздом № 2 буд. 5 по бульвару М. Конєва в м. Полтава, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб між собою шляхом зняття лобового скла з автомобіля «ВАЗ 2101» д. н. з. НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_11 та проникнення до багажного відсіку автомобіля, таємно викрали з нього автомагнітолу марки «Panasonic» вартістю 180 грн., газовий балон об`ємом 52 л вартістю 700 грн., газовий редуктор марки ВRС вартістю 400 грн. та інше майно всього на загальну суму 3080 грн., чим спричинили останньому матеріального збитку на вказану суму.

Е п і з о д № 3. В ніч з 17 на 18 вересня 2015 року обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , перебуваючи поряд з буд. № 5, що по вулиці Великотирновська в м. Полтаві, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб між собою, шляхом пошкодження лобового скла автомобіля «ВАЗ 21063» д. н. з. НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_5 , таємно викрали з нього автомагнітолу марки «Elenberg» моделі МХ-341 вартістю 225 грн. та акумулятор автомобільний марки «Weesta» потужністю 60 А вартістю 1300 грн., чим спричинили останньому матеріального збитку на загальну суму 1525 грн.

Допитані в ході судового розгляду справи обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вину у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень визнали повністю, підтвердивши факти їх скоєння за обставин, викладених вище. Щиро розкаялися у вчиненому та просили їх суворо не карати. Обидва обвинувачених категорично заявили, що крадіжку з автомобіля потерпілого ОСОБА_4 (епізод № 1) вони вчинили втрьох спільно з обвинуваченим ОСОБА_9 та на його пропозицію, оскільки саме йому для його автомобіля потрібна була газова установка. Коли вони виявили цей автомобіль і газову установку на ньому, то зателефонували ОСОБА_9 і сказали, щоб він їхав до них і сам знімав її, оскільки вони боялись, щоб не сталося вибуху. На їх пропозицію він під`їхав і демонтував газову установку, а вони викрали інші речі з автомобіля, серед яких були акумулятор, карбюратор та колонки до радіоприймача.

Свої показання обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 підтвердили під час слідчого експерименту в ході досудового розслідування матеріалів кримінального провадження, протоколи про що були досліджені в суді (а. п. 239-250, 251-267).

Обвинувачений ОСОБА_9 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що злочину не вчинював, а інші обвинувачені обмовляють його в цьому, не навівши підстав для обмови. Зазначив, що в той час, коли було вчинено крадіжку він хворів, а тому не міг її вчинити. Наголосив, що вилучені у нього речі, які були викрадені з автомобіля потерпілого, а саме газовий балон і редуктор до нього він встановив особисто 5 вересня 2015 року в м. Кіровограді, про що у нього є відповідні документи. В зв`язку з цим просив виправдати його за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Оскільки обставини справи по епізодах № 2-3 ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачені та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Е п і з о д № 1
Незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, його винуватість у цьому підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 категорично наполягають на своїх показаннях про участь у вчиненні крадіжки спільно з ними ОСОБА_9 за обставин, наведених вище. Суд приймає до уваги їх показання як такі, що відповідають дійсності, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами по справі і їм не суперечать. В ході розгляду матеріалів кримінального провадження не встановлено, що названі обвинувачені перебувають у конфліктних або будь-яких інших неприязнених стосунках, які б давали їм підстави для обмови ОСОБА_9 у причетності до скоєння злочину. Виходячи з цього, суд приймає до уваги їх показання про його причетність до крадіжки як правдиві та разом з іншими доказами покладає в основу їх і його обвинувачення у скоєнні цього злочину.

Крім того, потерпілий ОСОБА_4 під час допиту в суді показав, що у нього на праві власності перебуває автомобіль «ВАЗ 2101» д. н. з. НОМЕР_1 , який він придбав у іншого власника ОСОБА_12 , не здійснюючи при цьому процедури його оформлення. Незважаючи на це, він вважав і вважає себе власником цього автомобіля. В один із днів початку вересня 2015 року, точної дати не пам`ятає, він виявив, що з автомобіля, який стояв біля будинку, було викрадено газовий балон, газовий редуктор, дві колонки, карбюратор, акумулятор автомобільний та інші речі. Про крадіжку він не повідомляв у міліцію, оскільки не вірив в те, що злочин буде розкрито. Але через деякий час йому зателефонували звідти та повідомили, що знайдено речі, які було викрадено з його автомобіля та запросили до райвідділу, де він їх впізнав. На впізнання йому було пред`явлено газовий балон і редуктор. Ці речі він впізнав по загальних ознаках, які він запам`ятав за час експлуатації автомобіля та, до того ж, він сам їх і придбавав та встановлював на автомобіль хоч і не під своїм прізвищем.

Згідно Акта приймання-передачі транспортного засобу, переобладнаного для роботи на зрідженому нафтовому газі № 301 від 10 липня 2015 року, підписаного потерпілим (а. п. 83), на його автомобіль було встановлено газовий балон, газовий редуктор «Тоmasetto» та змішувач газу.

Відповідно до протоколу огляду від 15 жовтня 2015 року (а. п. 37-45) на автомобілі «ВАЗ-2111» д. н. з. НОМЕР_4 , який належить обвинуваченому ОСОБА_9 було виявлено та вилучено газовий балон червоного кольору та газовий редуктор, які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_4 , у якого вони були викрадені.

Суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не міг вчинити цю крадіжку, так як в той час перебував на лікарняному до 5 вересня 2015 року із-за вірусного захворювання, оскільки воно є алогічним. По-перше, це захворювання не позбавляло можливості обвинуваченого рухатись. По-друге, він сам зазначив, що в цей період користувався своїм автомобілем і виїжджав на ньому зі стоянки 4 вересня 2015 року.

Це також слідує із журналу реєстрації транспортних засобів «ФОП ОСОБА_13 », де обвинувачений зберігав свій автомобіль, в якому зазначено, що 4 вересня 2015 року він виїжджав із стоянки і повертався на неї. Цим спростовується не тільки його твердження про те, що він був нерухомим, а й його непричетність до крадіжки, яка йому інкримінується і факт участі в якій він заперечує.

Як доказ його причетності до крадіжки суд враховує Акт приймання-передачі транспортного засобу, переобладнаного для роботи на зрідженому нафтовому газі № 115 від 5 вересня 2015 року, наданий обвинуваченим ОСОБА_9 , про встановлення на його автомобіль газових балона, редуктора і змішувача, які були викрадені з автомобіля потерпілого ОСОБА_4 . Констатуючи це, суд виходить з того, що крадіжка вказаного майна у потерпілого мала місце в ніч з 3 на 4 вересня 2015 року. В цю ніч обвинувачений ОСОБА_9 виїжджав на своєму автомобілі зі стоянки. Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , показання яких судом прийняті до уваги, підтверджують цей факт. Наступного дня після крадіжки на автомобіль обвинуваченого встановлена установка, яка була вкрадена з автомобіля потерпілого.

Факт встановлення на автомобіль обвинуваченого газової установки саме з автомобіля потерпілого, судом встановлений, виходячи з наведених вище доказів і, зокрема, показань потерпілого, який її впізнав.

Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Суд не приймає до уваги твердження сторони захисту про визнання недопустимими як доказів протоколів слідчих експериментів з участю обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , так як вони нібито проведені в умовах, відмінних від тих, в яких було вчинено крадіжку. Суд розцінює його як надумане, оскільки в ході слідчих експериментів перевірялись показання обвинувачених не на можливість вчинення інкримінованих їм діянь, а на факт їх вчинення, а тому час проведення цих слідчих дій не міг вплинути на мету і зміст такої слідчої дії.

Надуманим також розцінює суд клопотання сторони захисту про недопустимість як належного доказу протоколу огляду автомобіля потерпілого ОСОБА_4 без згоди на те належного власника. Суд вважає, що останній є особою, яка на законних підставах користується зазначеним автомобілем, оскільки придбав його у власність для себе, хоча й без належного оформлення. Він не позбавлений права користуватися і розпоряджатися ним згідно умов домовленості, а отже і надавати згоду на його огляд, що він і зробив, скориставшись своїм законним правом.

Суд кваліфікує дії кожного із обвинувачених за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки вони повторно, за попередньою змовою групою осіб між собою, таємно викрали чуже майно потерпілих, тобто вчинили крадіжку.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , а також обставин, які обтяжують покарання кожного із обвинувачених, суд не знаходить.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу кожного із обвинувачених та обставини, що впливають на призначення покарання.

Зокрема, суд враховує, що кожний із обвинувачених раніше засуджувався за вчинення умисних, в тому числі аналогічних злочинів, судимість за які не погашена у визначеному законом порядку. Всі вони мають невідбуте покарання за попереднім вироком. При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 визнали свою вину у вчиненні злочину і щиро розкаялися в цьому, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих, які його обтяжують, характеристику їх особи, їх соціальний статус, наявність на утриманні обвинуваченого ОСОБА_8 малолітньої дитини і вважає за необхідне призначити кожному із них покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для їх виправлення, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 усвідомили суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаялися у вчиненому і своєю поведінкою сприяли відшкодуванню завданих збитків і частково відшкодували їх, запевнили суд у своїх намірах вести в подальшому законослухняний спосіб життя та не вчинювати правопорушень, суд вважає за можливе звільнити кожного із них від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень статті 75 КК України.

Визначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд, крім наведеного вище, враховує його поведінку як під час скоєння злочину, так і після цього, не усвідомлення ним суспільної небезпечності вчинених діянь, відсутність обставин, які пом`якшують його покарання, а тому приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Суд вважає, що покарання кожному із обвинувачених повинно бути призначено за сукупністю злочинів за правилами встановленими ч. 4 ст. 70 КК України, так як після постановлення попереднього вироку стало відомо, що кожен із них винен і в іншому злочині, вчиненому до його постановлення.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_9 засуджується до покарання, яке має відбувати реально, то суд вважає за необхідне з метою уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та виконання покарання за цим вироком, обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2016 року, за яким ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі з звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки виконувати самостійно.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Процесуальних витрат по справі немає.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України кожного і призначити покарання:

ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на два роки.

Остаточне покарання ОСОБА_8 визначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2016 року у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком на один рік дев`ять місяців.

Остаточне покарання ОСОБА_10 визначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2016 року у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки кожного.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на кожного із обвинувачених обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

ОСОБА_9 у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України вирок Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2016 року, за яким ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі з звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання рахувати з 22 червня 2016 року.

До набрання вироком законної сили обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 термін його попереднього ув`язнення по цій справі у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 22 червня 2016 року до набрання вироком законної сили.

Речові докази, які передані на зберігання потерпілим, - повернути їм же.

Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1