Єдиний унікальний номер № 201/9099/16-к
Номер провадження 1-кп/201/331/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2016 року м. Дніпро
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 06 квітня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001510 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

29 січня 2007 року за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст.186 КК України до покарання у вигляді двох років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75,76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на два роки;

20 квітня 2007 року за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді чотирьох років трьох місяців позбавлення волі, звільненого 29 квітня 2011 року з Дніпропетровської виправної колонії № 89 по відбуттю строку покарання;
- 21 грудня 2011 року за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення вол;

05 квітня 2012 року за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ст. 395 КК України, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

- відповідно до ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2014 року звільненого на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбуту частину покарання - один рік чотири місяці двадцять один день.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
05 квітня 2016, близько 22 години 20 хвилин, ОСОБА_4 проходив біля буд. № 4а по вул. Казакова у м. Дніпропетровську, де побачив потерпілу ОСОБА_7 , яка тримала у правій руці мобільний телефон марки «Samsung J7» золотого кольору і розмовляла по ньому. Вищевказаний мобільний телефон ОСОБА_4 визначив об`єктом свого злочинного посягання, і реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є очевидними для самої потерпілої, не зважаючи на опір потерпілої та її спроби утримати свій телефон, вирвав вищевказаний мобільний телефон з руки ОСОБА_7 та наніс їй один удар правою рукою в область лівого плеча, таким чином відкрито заволодів майном потерпілої.

Після цього ОСОБА_4 з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 5 639 гривень 06 копійок.

30 травня 2016 року, близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи біля буд. № 1 по вул. Бронетанковій у м. Дніпропетровську, побачив потерпілу ОСОБА_8 , яка тримала у правій руці мобільний телефон марки «Alcatel 40270» чорного кольору, який ОСОБА_4 визначив об`єктом свого злочинного посягання. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є очевидними для самої потерпілої, не зважаючи на опір останньої та її спроби утримати свій телефон, ОСОБА_4 вирвав вище вказаний мобільний телефон з руки ОСОБА_8 та наніс їй один удар в область обличчя, таким чином відкрито заволодів викраденим майном потерпілої.

Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши майнову шкоду потерпілій ОСОБА_8 на загальну суму 1 471 гривень 08 копійок.

01 серпня 2016 року близько 14 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи біля буд. № 12 по вул. Казакова у м. Дніпропетровську, на території навчального закладу ДНУ ім. О. Гончара, побачив потерпілу ОСОБА_9 , на шиї якої був ланцюжок з металу жовтого кольору, який ОСОБА_4 визначив об`єктом свого злочинного посягання. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є очевидними для самої потерпілої, не зважаючи на опір потерпілої та її спроби утримати свої ланцюжок та хрестик, ОСОБА_4 зірвав з шиї потерпілої ланцюжок з металу жовтого кольору, на якому був хрестик з металу жовтого кольору вагою 25 грам та 5 грам відповідно. При цьому, під час спроби зірвати ланцюжок з шиї потерпілої ОСОБА_9 заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді саден на тулубі та крововиливу нижньої губи, таким чином відкрито заволодів викраденим майном ОСОБА_9 .

Після чого з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши майнову шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 35 625 гривень 00 копійок.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, вчиненому повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю і суду показав, що потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 раніше не знав. 05 квітня 2016 року, ввечері, після 22 години, він проходив біля будинку № 4 по вул. Казакова у м. Дніпро, де побачив потерпілу ОСОБА_7 , яка розмовляла по мобільному телефону, тримаючи його в руці. Тоді він вирішив заволодіти цим мобільним телефоном. З цією метою, він підійшов до потерпілої і подолавши її опір, вирвав у неї з рук мобільний телефон «Samsung J7» та наніс останній один удар правою рукою в область лівого плеча, після чого з місця скоєння злочину втік. В подальшому мобільний телефон продав та виручені гроші витратив на особисті потреби. 30 травня 2016 року, приблизно о 10 годині, він перебував біля будинку № 1 по вул. Бронетанковій у м. Дніпро, приблизно в 3-4 метрах від Ботанічного саду, де побачив потерпілу ОСОБА_8 , яка розмовляла по мобільному телефону, тримаючи його в руці. Тоді він вирішив заволодіти цим мобільним телефоном. З цією метою, він підійшов до потерпілої і подолавши її опір, вирвав у неї з рук мобільний телефон «Alcatel 40270» та наніс останній один удар в область обличчя, після чого з місця скоєння злочину втік. В подальшому мобільний телефон продав та виручені гроші витратив на особисті потреби. 01 червня 2016 року, у денний час, приблизно о 14 годині перебував на території навчального закладу ДНУ ім. О. Гончара, точну адресу не пам`ятає, де побачив потерпілу ОСОБА_9 , у якої на шиї був ланцюжок з хрестиком жовтого кольору, якими він вирішив заволодіти. З цією метою, він підійшов до потерпілої ззаду і різко потягнув за ланцюжок назад, намагаючись його зірвати із шиї останньої, внаслідок чого потерпіла впала на землю, але продовжувала утримувати свій ланцюжок. Тоді він став тягти її по землі за ланцюжок, намагаючись його зірвати, і через деякий час йому вдалося зірвати з шиї потерпілої ланцюжок, на якому знаходився хрестик. Після чого, він відбіг від місця злочину на відстань приблизно 50-100 метрів, де в кущах сховав ланцюжок та хрестик, і перебував там хвилин 20-30, доки не був помічений співробітниками поліції. Далі він добровільно показів працівникам поліції місце, де він сховав ланцюжок та хрестик потерпілої ОСОБА_9 , які в подальшому були вилучені та повернуті потерпілій. При цьому не оспорював ні обставини вчинення ним правопорушення, що інкримінується, ні вартість викраденого майна, ні вину. У вчиненому щиро розкаявся та просив суд призначити мінімальне покарання, додавши, що ці злочини ним вчинені через матеріальні труднощі, які виникли на той час.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини їх вчинення та розмір заявленого до нього цивільного позову, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено ОСОБА_4 дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і обвинувачений винний у його вчиненні, оскільки він умисними діями вчинив відкрите, повторне викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, а тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Дослідивши дані про особу ОСОБА_4 судом встановлено, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, одружений, має середню спеціальну освіту, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, має малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.
Разом із цим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і вчинив умисний тяжкий злочин в період умовно-дострокового звільнення.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у вчиненому.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає рецидив злочинів.

Враховуючи ступень тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особи та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, які наведені вище, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, і вважає, що ОСОБА_4 має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Разом із цим, під час судового розгляду даного кримінального провадження, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року за ст. 395 КК України до покарання у вигляді арешту строком на чотири місяці, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі. Відповідно до ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2014 року ОСОБА_4 був звільнений на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбуту частину покарання - один рік чотири місяці двадцять один день.

Отже, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 після постановлення вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року і до повного відбуття покарання за цим вироком, вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження встановлено, що після постановлення вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року, але до повного відбуття покарання за вказаним вище вироком суду, ОСОБА_4 вчинив новий злочин, тому суд вважає, що обвинуваченому має бути призначено покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до призначеного покарання за даним вироком.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення надано суду ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2016 року, відповідно до якої відносно ОСОБА_4 був застосований запобіжний у вигляді тримання під вартою.

При цьому, протокол про затримання особи, що підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, як зазначено стороною обвинувачення, під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 не складався.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, який набув законної сили 24 грудня 2015 року, частина 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладена у такій редакції: «5. Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі».

Отже, призначаючи покарання, суд зобов`язаний врахувати положення ст. 72 КК України (в редакції зазначеного вище Закону) та зараховувати строк попереднього ув`язнення, враховуючи його до моменту постановлення вироку.

Таким чином, суд вважає за необхідне в строк основного покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі, зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто у вигляді 10 (десяти) місяців 16 (шістнадцяти) днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2016 року про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 03 червня 2016 року.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області необхідно залишити без змін.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.
Відповідно до вимог ст. ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 витрат на залучення експерта для проведення судово-товарознавчих експертиз у розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок, що підтверджується відповідними довідками про витрати на проведення зазначених експертиз у кримінальному провадженні, на користь держави.

Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:

ланцюжок з металу жовтого кольору та виріб у вигляді хрестика з металу жовтого кольору, які відповідно до розписки передані на зберігання потерпілій ОСОБА_9 - залишити останній, як законному володільцю.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд,

З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з 03 червня 2016 року, при цьому, в строк призначеного останньому остаточного покарання у виді позбавлення волі, зарахувати строк його попереднього ув`язнення, розрахований відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у вигляді 10 (десяти) місяців 16 (шістнадцяти) днів.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз у розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок, на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженні:

ланцюжок з металу жовтого кольору та виріб у вигляді хрестика з металу жовтого кольору, які відповідно до розписки передані на зберігання потерпілій ОСОБА_9 - залишити останній, як законному володільцю.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1