В И Р О К

Іменем України

26.05.2016 р. м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003560 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Охтирки Сумської області, громадянки України, українки, яка не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, не одружена, неповнолітніх дітей не має;

та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Охтирки Сумської області, громадянки України, українки, яка не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , розлучена, має одну неповнолітню дитину, раніше судима вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 31.07.2013 року за ч. 3 ст. 307, ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, звільнена 13.06.2014 року за ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.06.2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»;

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються органами досудового розслідування в наступному. 01.10.2015 року близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 , за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи на АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з метою протиправного збагачення, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_8 , під виглядом купівлі товару заволоділи грошима в сумі 195 грн. та пляшкою води «Моршинська» вартістю 4 грн. 73 коп., які належать ФОП ОСОБА_9 , чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 199 грн. 73 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються органами досудового розслідування в тому, що вони своїми умисними протиправними діями скоїли кримінальне правопорушення проти власності, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні винною у пред`явленому обвинуваченні себе не визнала. Суду пояснила, що у вказаний в обвинувальному акті день вона разом з матір`ю, ОСОБА_5 , підійшла до кіоску на вул. Коперника у м. Львові, де попросила продати їй пляшку води «Моршинська» вартістю 12,00 грн. Для оплати подала продавцеві 200,00 грн. однією купюрою. Потім, на прохання продавця, дала ще 2,00 грн., щоб було можливо дати решту. Після цього вона взяла воду та решту. Вже відійшовши від кіоску, побачила, що в гаманці лежать 200,00 грн. однією купюрою, 190,00 грн. решти, що її дали в кіоску, та ще кошти у сумі 500,00 грн. однією купюрою. Вона зрозуміла, що в кіоску їй дали зайву решту, а 200,00 грн., мабуть, були під іншими купюрами, і вона їх не помітила. ОСОБА_5 сказала їй, що гроші треба повернути, але в цей час до них підійшли двоє працівників міліції і затримали їх.

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні винною у пред`явленому обвинуваченні себе не визнала. Показала, що 01.10.2015 року разом з дочкою, ОСОБА_4 , перебували на АДРЕСА_2 . Дочка купила пляшку води в кіоску. Коли дочка повернулася, виявилося, що вона отримала решту з 200,00 грн. та саму купюру у 200,00 грн. Під час розрахунку її, ОСОБА_5 , в приміщенні кіоску не було. Коли ОСОБА_4 вийшла і побачила зайві кошти, вона сказала дочці, що зайві кошти треба повернути продавцю. Однак, в цей час до них підійшли співробітники міліції і затримали їх.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не прибула. Була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи шляхом отримання судової повістки про виклик до суду. Надіслала суду заяву з проханням розглянути справу без її присутності. Суд, на підставі ч. 1 ст. 325 КПК України ухвалив провести судовий розгляд без потерпілої.

Крім показань обвинувачених судом були досліджені наступні докази:

- допитаний у якості свідка помічник оперуповноваженого розшукового відділу управління кримінальної поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 суду пояснив наступне. 01.10.2015 року він спільно з іншими працівниками міліції відпрацьовував Галицький район м. Львова. Приблизно після обіду вони побачили візуально знайому йому ОСОБА_5 з іншою дівчиною, тобто з ОСОБА_4 . Обвинувачені ходили від кіоску до кіоску, пропонували розміняти гроші. Після того, як вони зайшли у черговий кіоск, ОСОБА_4 дала продавцеві 200,00 грн. і щось замовила. В цей час до продавця підходила також і ОСОБА_5 , щось питала. Обвинувачені поводились так, ніби одна одну не знають. ОСОБА_4 , отримавши товар, забрала подані нею 200,00 грн. та іншу решту, та почала озиратися і швидко відходити. Свідок спитав у продавця, чи всі гроші на місці і продавець виявила, що у неї не вистачало 195,00 грн.;

- допитаний у якості свідка помічник оперуповноваженого розшукового відділу управління кримінальної поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 пояснив наступне. 01.10.2015 року він з іншими працівниками міліції знаходились на вул. Коперника у м. Львові. В одному з кіосків ОСОБА_4 , за якою він спостерігав з відстані 7-10 метрів, підійшла до прилавку, дала продавцеві 200,00 грн., отримала пляшку води. В цей час ОСОБА_5 відволікала продавця запитаннями. Було видно, що продавець віддала їй 200,00 грн. та дала решту. Свідок вийшов за ОСОБА_4 , зупинив її та запропонував пройти до Галицького райвідділу міліції;

- допитаний у якості свідка помічник оперуповноваженого розшукового відділу управління кримінальної поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_12 пояснив наступне. У вказаний день та час вони з іншими працівниками міліції відпрацьовували центр міста. На вул. Коперника побачили обвинувачених, які намагалися щось купити чи розміняти гроші. ОСОБА_4 підійшла до кіоску, купила пляшку води. Однак, забрала надані нею грошові кошти у сумі 200,00 грн. та ще й решту. Між собою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не спілкувалися, робили вигляд, що не знають одна одну;

- допитана у якості свідка в судовому засідання в режимі відеоконференції з Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ОСОБА_8 пояснила, що 01.10.2015 року вона на прохання знайомої підміняла її у кіоску на вул. Коперника у м. Львові, де остання працювала продавцем. До кіоску підійшли дві жінки обвинувачені. Одна з них, ОСОБА_5 , замовила каву, однак потім від замовлення відмовилася. Після цього ОСОБА_4 підійшла та попросила продати їй пляшку води, дала 200,00 грн. Свідок дала їй пляшку води та решту, приблизно 185 187 грн. Точну суму решти не пам`ятає. Обвинувачені розмовляли з нею одночасно, щось розповідали. З поведінки обвинувачених не було видно, що вони знайомі між собою, вони між собою не спілкувалися. Після того, як ОСОБА_4 вийшла, перерахувавши гроші, ОСОБА_8 побачила недостачу. Виявилося, що вона віддала обвинуваченій не тільки воду і решту, а ще й передані їй 200,00 грн. В цей час, за словами свідка, вона була, як «в тумані», «можливо під впливом гіпнозу». Не може пояснити чому вона віддала ОСОБА_4 зайві 200 грн. Не бачила, як ОСОБА_4 взяла гроші з прилавка. При цьому свідок була впевнена, що це вона (свідок) забрала з прилавка передані їй обвинуваченою ОСОБА_4 200 грн.

- заява потерпілої ОСОБА_9 від 01.10.2015 р., в якій вона просить прийняти міри до невідомої особи, яка 01.10.2015 р. шляхом обману та зловживання довірою заволоділа грошима в сумі 195 грн. під час купівлі води:

- рапорт оперуповноваженого ОСОБА_12 від 01.10.2015 р. про затримання двох жінок, які 01.10.2015 р. шляхом обману та зловживання довірою заволоділи грошима в сумі 195 грн. під час купівлі води;

- договір найму малої архітектурної форми від 01.06.2015 р. згідно з яким торгівельний кіоск за адресою: АДРЕСА_2 переданий в найм ОСОБА_9 .

Аналіз та оцінка досліджених судом доказів дозволила прийти до висновку, що в діях обвинувачених відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Вищеперелічені докази підтверджують, що 01.10.2015 року близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , підійшли до кіоску на АДРЕСА_2 . Де ОСОБА_4 попросила продати їй пляшку води «Моршинська» вартістю пртблизно 12,00 грн. Для оплати ОСОБА_4 подала продавцеві 200,00 грн. однією купюрою. Потім, на прохання продавця, дала ще 2,00 грн., щоб було можливо дати решту. Після цього вона взяла воду та решту. Вже відійшовши від кіоску, побачила, що в гаманці лежать 200,00 грн. однією купюрою, 190,00 грн. решти, що її дала продавець в кіоску, та ще кошти у сумі 500,00 грн. однією купюрою, які їй належали і вже були раніше в її гаманці. ОСОБА_4 зрозуміла, що в кіоску їй дали зайву решту. 200,00 грн., які ОСОБА_4 подала продавцеві, були під іншими купюрами, і ОСОБА_4 їх не помітила. ОСОБА_5 сказала останній, що гроші треба повернути, але в цей час до них підійшли двоє працівників міліції і затримали їх.

Саме про такі обставини розповіли в судовому засіданні обвинувачені. Ці обставини не спростовані показаннями свідка ОСОБА_8 , яка не пам`ятає точну суму решти, побачила недостачу вже після того, як ОСОБА_4 вийшла з кіоску. Цей свідок не змогла пояснити чому вона віддала обвинуваченій ОСОБА_4 купюру номіналом 200 грн. Вона не бачила, як ОСОБА_4 взяла гроші з прилавка. При цьому свідок була впевнена, що це вона (свідок) сама забрала з прилавка передану їй обвинуваченою ОСОБА_4 купюру номіналом 200 грн. і зазначила, що «була як в тумані».

Показання обвинувачених не спростовані заявою потерпілої ОСОБА_9 від 01.10.2015 р. про заволодіння її грошима, рапортом оперуповноваженого ОСОБА_12 від 01.10.2015 р. про затримання двох жінок, договором найму малої архітектурної форми від 01.06.2015 р. згідно з яким торгівельний кіоск за адресою: АДРЕСА_2 переданий в найм ОСОБА_9 , показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Вищеперелічені докази лише підтвердили показання свідка ОСОБА_8 щодо обставин придбання обвинуваченими води в кіоску. При цьому з показань свідків ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та з інших вищеперелічених доказів не вбачається, що обвинувачені заволоділи коштами шляхом обману чи зловживання довірою ОСОБА_8 і що обвинувачені мали умисел на заволодіння чужим майном.

Суд вважає, що саме по собі отримання зайвої суми решти не свідчить про умисел на заволодіння чужим майном, про заволодіння коштами шляхом обману та зловживання довірою. Це цілком можливо внаслідок помилки продавця при розрахунку за проданий товар і при видачі решти. В побуті таке відбувається часто. Тому для наявності в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення необхідні переконливі докази умислу на заволодіння чужим майном та на заволодіння коштами шляхом обману і зловживання довірою. Стороною обвинувачення суду таких доказів не надано.

Оцінюючі показання свідка ОСОБА_8 , про те, що: «обвинувачені розмовляли з нею одночасно, щось розповідали», «з поведінки обвинувачених не було видно, що вони знайомі між собою, вони між собою не спілкувалися», «вона була, як в тумані, можливо під впливом гіпнозу», «не може пояснити чому вона віддала ОСОБА_4 купюру номіналом 200 грн.»- суд виходить з наступного. Одночасна розмова обвинувачених з ОСОБА_8 не є протизаконною. Це не доводить умисел обвинувачених на шахрайські дії. Продавцю при реалізації товару, зазвичай, доводиться спілкуватися одночасно з багатьма покупцями і це не звільняє продавця від обов`язку належним чином розраховуватись з клієнтами. Відсутність спілкування між обвинуваченими в кіоску також не є протизаконним і не доводить умисел обвинувачених на шахрайські дії. Показання ОСОБА_8 в тій частині що вона «була, як в тумані», «можливо під впливом гіпнозу», «не може пояснити чому віддала ОСОБА_4 купюру номіналом 200 грн.» - є занадто суб`єктивними, не конкретними, і, на думку суду, не можуть бути допустимими доказами умислу обвинувачених на заволодіння чужим майном та на заволодіння коштами шляхом обману і зловживання довірою.

З аналогічних підстав суд не приймає в якості допустимих доказів умислу обвинувачених на заволодіння чужим майном та на заволодіння коштами шляхом обману і зловживання довірою показання свідків ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про те, що: « ОСОБА_4 , отримавши товар та решту почала озиратися і швидко відходити», « ОСОБА_5 відволікала продавця запитаннями», «між собою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не спілкувалася, робили вигляд, що не знають одна одну».

За таких обставин суд прийшов до висновку, що доводи сторони обвинувачення про умисел обвинувачених на заволодіння чужим майном і про заволодіння коштами шляхом обману та зловживання довірою побудовані на припущеннях та не підкріплені належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».

Нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено що при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Barbera Messegu ahd Iabardo v Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презупціїї невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитись на користь підсудного.

Відповідно до роз`яснень п. 23 Пленуму Верховного Судку України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані - суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. При цьому в частині 6 ст. 284 КПК України зазначено, що при виявлені судом під час судового розгляду обставини, передбаченої пунктом 2 частини першої цієї статті, - суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність визнатиОСОБА_4 та ОСОБА_5 невинуватими у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та виправдати останніх через відсутність в їх діях складу даного кримінального правопорушення.

Цивільний позов по справі не заявлений, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ВизнатиОСОБА_4 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Виправдати ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України через відсутність в її діянні складу даного кримінального правопорушення.

Визнати ОСОБА_5 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Виправдати ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України через відсутність в її діянні складу даного кримінального правопорушення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання - скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_1