печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.10.2016 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , 08.07.2016, приблизно о 19 год. 00 хв., зайшов в приміщенні магазину «Бершка», що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Бершка УКРАЇНА», який розташований за адресою: м. Київ, площа Спортивна, 1-А, що у Печерському районі. Перебуваючи в приміщенні зазначеного вище магазину підійшов до торгівельних полиць. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , переконавшись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення знаходячись біля одного із стелажів на яких помітив чоловічі кросівки 41 розміру, сірого кольору вартістю 832 гривні 50 копійок, що належать ТОВ «Бершка УКРАЇНА», які в подальшому взяв із полиці та перевзувся, а старе взуття взяв у ліву руку та направився до виходу із магазину, маючи намір винести вказаний товар за межі магазину не розрахувавшись за нього.
Продовжуючи свої дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, належного магазину ТОВ «Бершка УКРАЇНА», ОСОБА_5 , вийшов з магазину та почувши звук спрацювання антикрадіжкових рамок, оглянувся та побачивши, що його ніхто не помітив та за ним ніхто не спостерігає він направився далі.
Однак, ОСОБА_5 не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як при виході з магазину спрацювали антикрадіжкові рамки та до нього через декілька секунд підбіг охоронець магазину, який при перевірці у ОСОБА_5 , виявив товар, який він мав намір викрасти.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжці), виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але таємне викрадення чужого майна, не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

28.09.2016 року між представником потерпілого ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 укладена угода про примирення.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 України в обсязі підозри. Також вказаною угодою сторони погодили покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення суд виходив з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч.3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості.

Так, злочин, за вчинення якого ОСОБА_5 оголошена підозра, відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

При цьому суд вважає, що підозрюваний цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що підстави, передбаченні ч.7 ст.474 КПК України відсутні та просив суд затвердити угоду.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди від 28.09.2016 року про примирення між представником потерпілого ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 , і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Доля речових доказів вирішується у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

З А С У Д И В :
Затвердити угоду від 28.09.2016 року між представником потерпілого ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 про примирення.

ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Речові докази, а саме:

-диск DVD-D «TDK Life on Record» об`ємом 4,7 GB на якому міститься відеозапис з камер відеоспостереження охорони магазину «Бершка», який приєднаний до матеріалів провадження залишити при матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1