Ухвала
іменем україни

14 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року,

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодноразово судимого, останнього разу за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1020 грн, який був сплачений 06 червня 2016 року,

засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані із проведення судово-хімічної експертизи, в сумі 1058,48 грн.
Відповідно до судових рішень ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він, будучи раніше судимий за злочини, пов`язані з незаконним обігом психотропних речовин, 19 травня 2016 року приблизно о 14.00 год. знаходячись біля магазину «Мир», розташованого на ж/м Лівобережний-3 у м. Дніпропетровську, у невстановленої особи повторно незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, вагою 0,2248 г (в перерахунку на суху речовину), яку зберігав та перевіз на пр. Слобожанський у м. Дніпропетровську без мети збуту де вказану речовину було вилучено працівниками міліції цього ж дня приблизно о 15.00 год.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 ставлять питання про скасування оскаржуваних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. На думку засудженого та його захисника, суди повною мірою не врахували всіх даних, які характеризують особу ОСОБА_4 та пом`якшуючих покарання обставин, що в їх сукупності давали підстави застосувати до засудженого ст. 75 КК України.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити у відкритті провадження за скаргою, оскільки з наведених документів убачається, що підстави для задоволення скарги відсутні.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи засудженого та його захисника про невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості, а також щодо необхідності застосування до нього положень ст. 75 КК України колегія суддів вважає безпідставними.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину у сфері незаконного обігу психотропних речовин, офіційно не працює, перебував на обліку у лікаря нарколога з метою профілактики з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання інших стимуляторів, включно з кофеїном, на обліку психіатра не перебуває, відсутність скарг за місцем проживання, а також обставини, які пом`якшують покарання, повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, знаходження на його утриманні неповнолітньої доньки.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом встановлено не було.
На підставі цих даних у їх сукупності суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією інкримінованого йому кримінального правопорушення.

З огляду на наведене та з урахуванням мети покарання, що несе в собі, крім кари, ще й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим і повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Аналогічні доводи щодо суворості призначеного ОСОБА_4 покарання та наявність захворювань у нього та його матері і необхідності застосування до нього положень ст. 75 КК України були наведені в апеляційній скарзі засудженого і його захисника та перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними.
При цьому, свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання несправедливим унаслідок суворості, як на цьому наполягає засуджений та його захисник, а також підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та пом`якшення покарання шляхом застосування до нього ст. 75 КПК України колегія суддів не вбачає.
Що стосується доводів засудженого та його захисника про наявність у ОСОБА_4 тяжких захворювань, то відповідно до ст. 537 КПК України питання про звільнення засудженого від відбування покарання за хворобою вирішується в порядку виконання вироку судом за місцем відбування покарання.
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги засудженого та захисника відсутні.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
відмовити засудженому ОСОБА_4 та його захиснику ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за їх касаційною скаргою на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 ___________________ ОСОБА_3