Справа № 461/5777/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/259/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження № 461/5777/14-к про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 384 КК України,

з участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 30 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Галицького районного суду м. Львова від 30 грудня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Відповідно до п. 2-4 ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в сумі 12 600 грн.

Вирішено питання з речовими доказами.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 14 жовтня 2013 року у період з 12 год. 15 хв. до 12 год. 57 хв. він, перебуваючи у приміщенні Шевченківського районного суду м. Львова за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 12, діючи умисно, в судовому засіданні під час допиту в якості свідка у цивільній справі № 466/3203/13-ц за позовом ОСОБА_9 до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», треті особи ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про визнання недійсною та скасування технічної документації на будівлю, визнання недійсними технічних паспортів і поверхневих планів, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, перешкоджаючи здійсненню правосуддя та досягненню обєктивної істини у справі, надав суду неправдиві показання з приводу достовірності та правильності виготовленого ним технічного паспорту на приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та належать ТОВ «Техн - АС».

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 29 грудня 2015 року скасувати з огляду на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його невиправдану м`якість та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком два роки, стягнути з ОСОБА_6 на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 12 600 грн., які були оплачені потерпілим Адвокатському об`єднанню «Юридична фірма «Гринчук та партнери» на підставі договору від 16.06.2014 року. Зазначає, що з урахуванням всіх обставин справи, звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на один рік є невиправдано м`яким покаранням та становить неправильне застосування кримінального закону. Вважає, що виправлення ОСОБА_6 є неможливим без відбування покарання, оскільки такий неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за повідомлення неправдивих відомостей в усній та письмовій формі при виконанні своїх професійних обов`язків і кожного разу був звільнений від кримінальної відповідальності. Також вказує, що у справі відсутні обставини, які б могли пом`якшити відповідальність ОСОБА_6 . Вважає, що не можна визнати пом`якшуючими обставинами декларативне визнання вини та псевдокаяття. Про відсутність щирого каяття свідчить систематичне заперечення статусу потерпілого ОСОБА_9 та багаторазові спроби всупереч встановленого законом порядку позбавити потерпілого його процесуального статусу. ОСОБА_6 не відшкодував та навіть не робив спроби відшкодувати завдану потерпілому шкоду, жодного сприяння розслідуванню ОСОБА_6 не надавав. Вважає, що позитивна характеристика ОСОБА_6 з місця проживання не може вважатися пом`якшуючою обставиною у провадженні.

Вважає, що суд першої інстанції жодним чином не мотивував свій висновок про доцільність звільнення від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 29 грудня 2015 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Як на обгрунтування неповноти судового розгляду у даній справі зазначає, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив у задоволенні двох клопотань адвоката ОСОБА_7 про зміну процесуального статусу учасника судового розгляду громадянина ОСОБА_9 та про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого у зв`язку з дійовим каяттям. Зазначає, що в даних клопотаннях зазначені усі доводи неможливості визнання за ОСОБА_9 статусу потерпілого по вказаній справі, як і необхідність застосування до обвинуваченого ст. 45 КК України, оскільки є всі підстави до такого застосування судом.

Щодо обгрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, то адвокат ОСОБА_7 покликається на вимоги ч.2 ст. 412 КПК України, згідно яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито. Зазначає, що ОСОБА_6 вчинив злочин вперше, даний злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості, його посткримінальна поведінка відповідає обов`язковим умовам звільнення від кримінальної відповідальності. Так, ОСОБА_6 щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину. Щодо відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, то зазначає, що ОСОБА_9 не навів жодних доказів про нанесення йому таким злочином матеріальної та моральної шкоди, а тому суд першої інстанції не міг з`ясувати розмір завданої шкоди.

В запереченні на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу відхилити, як безпідставну та необгрунтовану. Зазначає, що законна відмова у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну процесуального статусу потерпілого на статус свідка не призводить до неповноти судового розгляду. Суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні клопотання про зміну процесуального статусу потерпілого на статус свідка.
Також зазначив, що у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 немає підстав, передбачених ст. 45 КК України, для звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просять апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задоволити та в задоволенні апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 відмовити, потерпілого ОСОБА_9 , який просить його апеляційну скаргу задоволити та в задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 відмовити, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 та в задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 просив відмовити, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, заперечення потерпілого ОСОБА_9 на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, є обгрунтованим і в апеляційній скарзі не оспорюється, як і не оспорюється питання кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 .

Щодо покарання, з яким потерпілий ОСОБА_9 не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості; обране з врахуванням особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно; обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття. Обставини, які обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлені.

Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 найбільш суворого за видом покарання, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, а саме у виді одного року обмеження волі та своє рішення мотивував у вироку.

Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається потерпілий ОСОБА_9 , як на підставу зміни вироку, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.

За змістом ст. 75 КК України обвинувачений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням із врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи.

Суд першої інстанції вказав у мотивувальній частині вироку на всі зазначені в ст. 75 КК України обставини: тяжкість вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, інші обставини справи.

Саме з врахуванням цих обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Судове рішення є вмотивованим.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання призначеного ОСОБА_6 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості, а також для висновку про неправильне застосування кримінального закону (ст. 75 КК України) чи порушення процесуального закону.

Виходячи з наведеного, колегія суддів визнає апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 необгрунтованою і вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 щодо обов`язку суду першої інстанції закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, то такі колегія суддів важає безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року дійове каяття полягає у тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялася, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України.
Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи. Однак, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, чим саме ОСОБА_6 сприяв розкриттю даного злочину, органам досудового слідства ним не було надано допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Щодо усунення заподіяної шкоди, то обвинувачений ОСОБА_6 не лише не усунув заподіяну шкоду, але й не робив спроби усунути таку та заперечував проти визнання потерпілим ОСОБА_9 .
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, судом першої та апеляційної інстанції не здобуто.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обгрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Галицького районного суду м. Львова від 30 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4