Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря ОСОБА_4 ,
за участі прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 березня 2016 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника в інтересах засудженого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання останнього.
В поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_6 вважає ухвалу незаконною в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Доводить, що суд неправильно розтлумачив положення ч.4 ст. 154 КПК України.

Просить ухвалу скасувати, а його клопотання задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та засудженого щодо задоволення апеляційних вимог, думку прокурора, який вважає ухвалу законною і обґрунтованою, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, згідно з ч. 5 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі, позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому таке звільнення може бути застосоване до засуджених після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин. Роз`ясненнями, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26.04.2002 року передбачено, що особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 прибув для відбування покарання у виді обмеження волі до Городоцького ВЦ УДПтС України в Рівненській області 28 вересня 2015 року в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
При регламентуванні порядку і умов відбування та виконання кримінальних покарань норми КК України та КВК України співвідносяться між собою як загальні та спеціальні і відповідно при конкуренції норм загальних та спеціальних застосовуються спеціальні норми.
Тобто загальною нормою є ст. 81 КК України, а спеціальною ч. 8 ст. 154 КК України, а тому при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення, суд повинен керуватись в першу чергу вимогами ст. 154 КВК України. Крім того, саме такий підхід висловлено і Міністерством юстиції України у своєму листі від 26.12.2008 р. N 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії».
Частиною 8 ст. 154 КВК України передбачено, що особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі. Отже, законодавцем встановлено спеціальну норму щодо можливості повторного застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким з дотриманням певного проміжку часу при наявності двох умов: 1) засуджений має бути особою, яка або була звільнена від відбування покарання з випробуванням, або відбуває покарання в порядку заміни не відбутої частини покарання більш м`яким і при цьому 2) була направлена у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом.
Вказана норма закону свідчить про безпідставність клопотання ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки з часу заміни не відбутої частини покарання більш м`яким минуло менше року.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що право засудженого ОСОБА_7 на умовно-дострокове звільнення не порушується, оскільки за ним залишається таке право при настанні строків, передбачених у Законі.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 березня 2016 року про відмову в умовно-дострокову звільненні засудженому ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
С У Д Д І :

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
З оригіналом згідно
Суддя ОСОБА_1