Справа № 433/3133/15-к
Провадження № 11-кп/782/93/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючий - ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області у м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 та змінену апеляційну скаргу прокурора Троїцького відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_10 на вирок Троїцького районного суду Луганської області від 19.02.2016 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Троїцького районного суду Луганської області від 19 лютого 2016 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дьомино-Олександрівка Троїцького району Луганської області, громадянина України, тимчасово непрацюючого, неодруженого, з вищою освітою, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк терміном 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції.

Стягнено з ОСОБА_6 судові витрати на залучення експертів: 1353 грн. 00 коп. за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу, 2150 грн. 40 коп. за проведення авто-технічної експертизи; 306 грн.90коп. за проведення трасологічної експертизи; 1291,50 грн. за проведення авто-технічної експертизи.

Міра запобіжного заходу не обиралася.

Стягнено з ОСОБА_6 матеріальну шкоду на користь потерпілої ОСОБА_11 в розмірі 17690 грн. за захоронення потерпілого ОСОБА_12 .

Стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 60000 гривень моральної шкоди.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 13 квітня 2015 року, близько 01 години 30 хвилин, він керуючи автомобілем марки «ВАЗ» 21074 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі від с. Сиротине Троїцького району Луганської област, до с. Дьомино-Олександрівка Троїцького району Луганської області, в місці знаходження бетонної опори ЛЕП № 29, порушив п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, у відповідності з якими ОСОБА_6 повинен був не перевищувати допустиму швидкість за умовами видимості дороги, а в момент виникнення небезпеки для руху, повинен був прийняти заходи до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на рухомого в попутному напрямку, по правій стороні проїзної частини, пішохода ОСОБА_12 , при цьому маючи технічну можливість запобігти наїзду своєчасним гальмуванням.

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми забій речовини лобно-тім`яних, скроневих часток головного мозку і стовбура мозку з крововиливом під судинну оболонку і проривом крові в систему мозкових шлуночків, інфільтруючий крововилив у м`які тканини голови з боку їх внутрішньої поверхні в лівій тім`яно-потиличної області та в лівій скроневий м`яз, набряк-набухання головного мозку; відкритий осколковий перелом діафіза лівої плечової кістки в нижній третині, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки в час заподіяння, а також тілесні ушкодження у вигляді розривів селезінки з обмеженим крововиливом у черевну порожнину, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, та тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тулуба і кінцівок поверхневий забій лівої нирки, садна лівої поперекової області, забита рана лівої сідничної області, садна з синцями лівої підколінної області, які індивідуально відносяться до легких тілесних ушкоджень, з якими ОСОБА_12 був доставлений до хірургічного відділення Троїцького ТМО де від отриманих тілесних ушкоджень помер.

На даний вирок потерпілою ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, де вона просить за наслідками апеляційного розгляду вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_13 покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства, без застосування до нього положення ст. 75 КК України, з позбавленням його прав керування транспортними засобами. Позов щодо стягнення з ОСОБА_6 моральної та матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі. Апеляційну скаргу просить розглядати без її участі та без участі її представника.

Не заперечуючи проти визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні ним злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, потерпіла вважає вказаний вирок незаконним та не обґрунтованим, а деякі обставини викладені в ньому такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що привело до помилкового прийняття рішення судом при призначенні покарання обвинуваченому, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню. У доводах посилається на те, що під час досудового розслідування водій ОСОБА_6 свою вину не визнав, при проведенні слідчого експерименту з його участю надав суперечливі покази, які не дають можливості надати об`єктивну оцінку даній дорожно-транспортній пригоді, що підтверджується висновком експерта №624 від 23.10.2015 року.

Під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_13 свою вину також не визнав, заперечуючи очевидний факт своєї вини, не визнав наявність моральної шкоди завданої потерпілим, а в своєму останньому слові він вибачився, що дана пригода була з його участю.

ОСОБА_13 не вжито жодних дій пов`язаних з відшкодуванням моральної та матеріальної шкоди потерпілим у кримінальному провадженні, а його покази щодо намагання відшкодування матеріальної шкоди є надуманими з метою уникнути суворого покарання. Судом необґрунтовано визнано як пом`якшуючі обставини покарання обвинуваченого: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, неодноразове намагання добровільного відшкодування шкоди потерпілій стороні.

При ухваленні вироку суд першої інстанції не врахував поведінку обвинуваченого під час скоєння дорожньотранспортної пригоди, яка полягала в грубому ігноруванні Правилами дорожнього руху при відсутності будь-яких перешкод для видимості та його відношення до скоєного злочину, який заперечує очевидний факт скоєного ним злочину в умовах відсутності перешкод для видимості, суд необґрунтовано прийшов до висновку про можливість звільнення його від покарання з випробуванням застосувавши ст. 75 КК України та не застосувавши до нього додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вказане свідчить про те, що призначене покарання є недостатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження з його боку нових злочинів враховуючи суспільну небезпеку характеру його дій під час скоєння злочину.

Вважає, що при ухваленні судового рішення суд також не об`єктивно оцінив розмір моральної шкоди в сумі 60 000 грн., не врахував ті моральні страждання, які понесла потерпіла ОСОБА_8 , втративши свого сина.

Вказує, що під час судового розгляду судом були допущені грубі порушення чинного кримінально-процесуального законодавства. А саме: після виступу сторін у дебатах, суд позбавив можливості сторонам висловитись репліками, що є суттєвим порушенням вимог чинного кримінального-процесуального законодавства.

В своїй апеляційній скарзі прокурор Троїцького відділу Старобільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 просив вирок стосовно ОСОБА_13 за ч.2 ст.286 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

До початку апеляційного розгляду прокурор змінив апеляційну скаргу та просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_13 у частині вирішення питання про цивільний позов, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинству, а в іншої частині залишити без змін.

В доводах посилається на те, що у матеріалах провадження (а.с.39) міститься копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного на суму 100 т. грн. між ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «Провідна», яка розташована за адресою: м.Київ, пр-т Повітрофлотський, 25, що свідчить, про наявність цивільно-правових відносин між обвинуваченим та юридичною особою, яка повинна відповідно до закону нести за нього цивільно-правову відповідальність в межах суми договору, тобто до 100 т. грн.
Відповідно до п. 22.1. ст.22 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у .страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю,, здоров`ю, майну третьої особи.
В той же час, згідно до ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, обвинувачений повинен сплатити лише різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а не повну суму спричиненої шкоди.
Крим цього, вважає, що сума грошового стягнення моральної шкоди на користь потерпілої є невідповідною ступеню її моральних страждань, завданих злочином і є занадто малою.
На думку прокурора судом першої інстанції допущено неповноту судової розгляду при вирішенні питання про цивільний позов, не вирішувалося питання про залучення в якості цивільного відповідача ПрАТ «Провідна», що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно усунути зазначені порушення вимог закону, тому вирок суду підлягає скасуванню у частині вирішення питання про цивільний позов з призначенням в цей частині нового розгляду справи у суді першої інстанції у порядку цивільного провадження.
У запереченнях на апеляційні скарги обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, адвокат ОСОБА_14 , вважає вирок в частині призначення покарання законним та справедливим, а апеляційні скарги необґрунтованими. В своїх запереченнях вказує на порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового слідства. Просить залишити вирок відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Заслухав суддю-доповідача, прокурора, що підтримав доводи зміненої апеляційної скарги та просив скасувати вирок у частині вирішення цивільного позову, призначивши новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, в іншої частині вирок залишити без змін, потерпілих, які просили скасувати вирок та постановити новий вирок, призначивши обвинуваченому реальне покарання з позбавленням його права керування транспортом, повністю задовольнивши цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які заперечували проти апеляційних скарг та просили залишити вирок без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг, вислухав дебати сторін, репліку потерпілої ОСОБА_9 та останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість обвинуваченого у скоєнні злочину при обставинах, викладених у вироку повністю підтверджена доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, що не оскаржується в апеляційних скаргах.

Разом з тим, колегія судів вважає, що при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому суд першої інстанції порушив вимоги ст. 370 КПК України згідно якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції порушив вимоги закону, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу, внаслідок чого призначив надмірно м`яке і явно несправедливе покарання, застосувавши вимоги ст.75 КК України і не призначивши обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, при цьому достатньо не обґрунтував і не вмотивував прийняте рішення.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, за яке засуджено ОСОБА_6 , є тяжким злочином.

Згідно побутової характеристики за місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно (а.с.42)

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, згідно виробничої характеристики обвинувачений працював в СТОВ «Правда» Троїцького району Луганської області з 27.06.2014 року по 01.08.2014 водієм і також характеризується позитивно (а.с.51,52).

Судом першої інтанції не враховано те, що обвинувачений грубо порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого настала смерть потерпілого, спричинена моральна шкода, яка повністю не відшкодована, не врахована думка потерпілого.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав як пом`якшуючу обставину щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, неодноразове намагання добровільного відшкодування шкоди потерпілій стороні такими, що заслуговують на увагу, тому що у відповідності до вимог ст. 66 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди включає в себе реальне відшкодування у повному обсязі спричинених злочином втрат фізичного, майнового та морального характеру. З матеріалів справи та вироку слідує, що обвинувачений не відшкодував потерпілим втрат морального характеру, вину визнав частково, що не може бути прийняте судом як щире каяття.

Наведені обставини свідчать про те, що призначене покарання не є достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження з його боку нових злочинів і є явно несправедливим через м`якість.

Тому колегія суддів вважає, що відсутні законні підстави до застосування ст. 75 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, під час судового розгляду судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість, що у відповідності зі ст. 413 КПК України, тягне за собою скасування судового рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш сурового покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що є підставою для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, стан здоров`я обвинуваченого, думку потерпілих, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: добровільне повне відшкодування матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди.

Як встановлено при апеляційному розгляді обвинувачений частково відшкодував потерпілої шкоду в сумі 33 866 грн.

Обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наслідків, що настали, характеру та мотивів допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень, колегія суддів вважає доцільним застосування до винного додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 та зміненої апеляційної скарги прокурора щодо необ`єктивної оцінки судом розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 60 000 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У відповідності до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим суб`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілій ОСОБА_8 були спричинені значні фізичні та психічні страждання. Через отриману утрату сина їй потрібно докласти зусиль для організації свого життя, порушено її нормальні життєві зв`язки. Зважаючи на сутність спричиненої моральної шкоди, неможливо її відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає точних критеріїв виразу душевного болю і будь-який розмір має суто умовний вираз. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що з урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних моральних страждань потерпілої, їх негативних наслідків необхідно збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 90 000 грн.

Доводи прокурора про скасування вироку у частині вирішення цивільного позову потерпілої за мотивами необхідності притягнення у якості відповідача разом з обвинуваченим ПрАТ «СК «Провідна», між якою і ОСОБА_6 укладене договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на суму 100 тисяч грн., про що свідчить копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (а.с.39), колегія судів вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до вимог ст. 129 КПК, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний поз повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілої ОСОБА_8 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 17 690 гри. а також про стягнення моральної шкоди у сумі 500 000 грн.(а.с.15-19, 23) і в якості відповідача вказаний тільки обвинувачений ОСОБА_6 .
В процесі розгляду кримінального провадження жодних клопотань від сторони обвинувачення або захисту про притягнення у якості відповідача разом з обвинуваченим ПрАТ «СК «Провідна» до суду першої інстанції не надходило, тому вироком суду цивільний позов задоволено частково, а саме постановлено стягнення саме з обвинуваченого ОСОБА_13 матеріальної шкоди в сумі 17690 грн. та моральної шкоди в сумі 60 000 грн.
Крим того, вимоги прокурора щодо скасування вироку у частині вирішення цивільного позову та призначення у цей частині нового розгляду у суді першої інстанції не можуть бути задоволені апеляційним судом, тому що повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на вирок суду першої інстанції передбачені ч.1 ст.407 КПК України, згідно якої за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити вирок або ухвалу без змін;

2) змінити вирок або ухвалу;

3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;

4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;

5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;

6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Тому колегія судів вважає змінену апеляційну скаргу прокурора такою, що належить задоволенню частково, а саме в частині необхідності збільшення суми стягнення моральної шкоди.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 та змінену апеляційну скаргу прокурора Троїцького відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Троїцького районного суду Луганської області від 19 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_8 частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень.

Взяти ОСОБА_6 під варту в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з 17 травня 2016 року.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно з моменту його проголошення, на нього можуть бути подані касаційні скарги учасниками судового провадження безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий _________________С. ОСОБА_15

Судді: ____________ ОСОБА_3 , ____________Ю. ОСОБА_16