Справа №295/8192/16-к

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.08.2016 року м. Житомир
Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-
Заявник звернулась зі скаргою, в якій зазначила, що 02.06.2016 р. подала до Житомирського відділу поліції заяву про вчинення наступних злочинів:
-слідчим Житомирського відділу поліції ОСОБА_4 , передбачених ст.ст. 364, 365, 367, 382, 384 КК України;
-прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , передбачених ст.ст. 364, 365, 367, 382, 384 КК України;
-слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_6 , передбачених ст.ст. 364, 365, 367, 375 КК України;
-суддями Апеляційного суду Житомирської області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , передбачених ст.ст. 364, 365, 367, 375 КК України.
В скарзі вказує, що оскільки уповноваженими особами Житомирського відділу поліції не дотримано вимоги ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей про злочини до ЄРДР, вважає таку бездіяльність неправомірною, а тому просить зобов`язати уповноважених осіб Житомирського відділу поліції внести відомості про злочин відносно слідчого, прокурора та суддів до ЄРДР та розпочати досудове розслідування за її заявою.
В судовому засіданні заявник скаргу підтримала в повному обсязі, просила її задоволити.
Уповноважений представник Житомирського ВП ГУНП України в Житомирській області в судові засідання не з`являвся, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності представника Житомирського ВП ГУНП України в Житомирській області, оскільки згідно приписів ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 04.07.2016 року відмовлено в задоволенні подання голови Богунського районного суду м. Житомира про направлення скарги ОСОБА_3 до іншого суду, матеріали справи повернуто для розгляду до Богунського районного суду м. Житомира.
Заслухавши пояснення заявника, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Слідчим суддею встановлено, що 02.06.2016 р. ОСОБА_3 подала до Житомирського відділу поліції заяву про вчинення слідчим Житомирського відділу поліції ОСОБА_4 злочинів, передбачених ст.ст. 364, 365, 367, 382, 384 КК України; прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 за ст.ст. 364, 365, 367, 382, 384 КК України; слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_6 за ст.ст. 364, 365, 367, 375 КК України; суддями Апеляційного суду Житомирської області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ст.ст. 364, 365, 367, 375 КК України.
В поданій заяві, не погоджуючись з прийнятими процесуальними рішеннями, надає їм оцінку, зазначає, що в діях вказаних службових осіб вбачаються корупційні діяння по приховуванню злочину та невиконання службових обов`язків.
16.02.2016 року слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира постановлено ухвалу, відповідно до якої відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 , а постанову слідчого від 20.01.2016 року про закриття кримінального провадження залишено без змін.
Відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 01.03.2016 року, винесеної в складі суддів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2016 року, яку залишено без змін.
В той же час заявник вбачає в діях всіх службових осіб, які постановляли процесуальні рішення в межах даного кримінального провадження не на її користь, ознаки кримінально-караних злочинів.
Згідно зі статтею 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Положення ч. 1 ст. 214 КПК України та пункт 2.2 Інструкції, затвердженої наказом МВС України № 700 від 14 серпня 2012 р., зобов`язують слідчого, прокурора внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки по заяві або повідомленню, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, а саме короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.
Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Із системного аналізу зазначених норм можна дійти висновку, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про обставини не щодо усіх (будь-яких) заяв чи повідомлень, а тільки тих, які можуть свідчити про вчинення саме кримінального правопорушення (злочину), тобто повинні мати достатні дані про наявність в події ознак складу злочину у розумінні ст. 11 КК України.
В поданій заяві ОСОБА_3 вказує на вчинення службовими особами злочинів, які передбачені статтями 364, 365, 367, 375, 382, 384 КК України.
Частиною 1 ст. 364 КК України передбачена кримінальна відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 365 КК України визнається злочином перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб. Згідно ст. 367 КК України службова недбалість полягає в невиконанні або неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.
Частина 1 ст. 375 КК України передбачає кримінальну відповідальність за постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови. Диспозиція ч. 1 ст. 382 КК України передбачає підстави для кримінальної відповідальності за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.
Згідно ж ч. 1 ст. 384 КК України визначено підстави для притягнення до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве показання свідка чи потерпілого або завідомо неправдивий висновок експерта під час провадження досудового розслідування, здійснення виконавчого провадження або проведення розслідування тимчасовою слідчою чи спеціальною тимчасовою слідчою комісією Верховної Ради України або в суді, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна під час здійснення виконавчого провадження, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках.
Разом з тим, подана ОСОБА_3 заява від 02.06.2016 року про вчинення службовими особами правоохоронних органів та суддями перерахованих вище злочинів не містить відомостей, які б свідчили про вчинення ними злочину в розумінні ст. 11 КК України. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою про злочин є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, які в заяві ОСОБА_3 відсутні. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Крім того, щодо внесення відомостей про вчинення злочину суддями при винесенні ними процесуальних рішень по конкретній справі, слідчий суддя зазначає наступне.
Згідно Висновку Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства, від 01.07.2013 року вбачається слідуюче.
При розгляді заяв і звернень щодо суддів про вчинення кримінального правопорушення, органам МВС України та прокуратури при вирішенні питання про наявність в діях судді ознак складу злочину згідно з Інструкцією № 1050 і внесенні їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід брати до уваги і роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. "Про незалежність судової влади" "відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені".
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Як вбачається з матеріалів справи ухвала слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2016 року була оскаржена в установленому процесуальним законом порядку, відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області визнана такою, що прийнята з дотриманням вимог КПК України та є законною. Вказані вище процесуальні рішення є чинними, законними та обов`язковими для виконання на всій території України всіма юридичними та фізичними особами.
З огляду на викладене вище, під час розгляду скарги слідчий суддя, проаналізувавши заяву ОСОБА_3 від 02.06.2016 року, положення вимог законодавства, якими врегульовано порядок внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяв та повідомлень про злочини, приходить до висновку, що звернення ОСОБА_3 за своїм змістом не є заявою про вчинення злочинів, оскільки в ній відсутні об`єктивні дані про вчинення кримінального правопорушення службовими особами органів поліції, прокуратури та суддями, а тому підстави для внесення її до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування відсутні.
Таким чином, слідчий суддя вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 307 та ч. 2 ст. 309 КПК України ухвала оскарженню не підялгає.
Керуючись ст. ст. 2,11 КК України, ст. ст. 214, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
В задоволенні скарги ОСОБА_3 - відмовити.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1