Ухвала
іменем україни

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року, залишеного 22 березня 2016 року ухвалою апеляційного суду без змін,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено на нього обов`язки згідно пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він, будучи придатним до військової служби за станом здоров`я і віком, отримавши 04 квітня 2015року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого на АДРЕСА_2 , під розпис повістку про призов з метою відправки його до команди № НОМЕР_1 для подальшого несення служби у період проведення часткової мобілізації згідно указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 №15/2015, у встановлений час (08 квітня 2015 року) до згаданого призовного пункту не з`явився, про причини неприбуття належним чином не повідомив, тобтоумисноухилився від призову за мобілізацією.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційноїінстанції. Вказує на те, що суд, не маючи на те достатніх підстав, застосував ст. 75 КК України, звільнив ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, а тому вважає призначене засудженому покарання м`яким. Стверджує, що ці порушення апеляційним судом усунуті не були, а ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, судова колегія дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4

у вчиненні кримінальногоправопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікаціїйого дій заст. 336 КК України в касаційному порядку прокурором не оспорюються, з цього приводу не надійшло касаційних скарг і від інших учасників судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд також повинен урахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів встановлених законом щодо призначення покарання.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповіднодо ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, обставини його скоєння, дані про його особу: раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації. Судом також враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
З урахуванням наведеного та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення

ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, звільнивши від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

З вказаними висновками погоджується і колегія суддів суду касаційної інстанції.
Таким чином призначене ОСОБА_4 покарання відповідає положенням ст. 65 КК України, а застосування судом положень ст. 75 КК України є обґрунтованим.
Апеляційний суд за апеляцією прокурора, яка за своїм змістом та вимогами аналогічна касаційній скарзі, перевірив вирок районного суду та залишив вирок суду першої інстанції без зміни, навівши відповідні обґрунтування, з якими колегія суддів погоджується.

У касаційній скарзі прокурора відсутні достатні дані та переконливі доводи, які б спростовували вказані висновки судів першої та апеляційної інстанції та давали б підстави визнати призначене засудженому із застосуванням ст. 75 КК України покарання явно несправедливим.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та вмотивованою.
З огляду на викладене підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає, а тому у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від

22 березня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3