АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

представника власника майна ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчої групи, заступника начальника третього слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, що належать на праві приватної власності матері підозрюваного ОСОБА_11 ОСОБА_9 , перелік якого зазначено в клопотанні.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_9 підпадає під ознаки третіх осіб, майно яких може бути арештовано, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, надані слідчим матеріали містять достатньо даних, які дають підстави вважати, що належне їй майно набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого кримінального правопорушення, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

В апеляційній скарзі представник власника майна, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно відмовити. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки арешт застосований без належних на те підстав. Так, на думку апелянта надані слідчим матеріали жодним чином не доводять ті обставини, що майно ОСОБА_9 набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого кримінального правопорушення, або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Апелянт стверджує, що майно, на яке накладено арешт, було придбано ОСОБА_9 за її власні кошти, а тому воно не має ніякого відношення до кримінального провадження № 0000915, як і його власниця. Таким чином, апелянт вважає, що накладаючи арешт на майно, слідчий суддя порушив гарантоване Конституцією України право ОСОБА_9 на майно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
На переконання колегії суддів слідчим суддею вказаних вимог закону, при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно, дотримано.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, що належать на праві приватної/приватної спільної часткової/власності матері підозрюваного ОСОБА_11 ОСОБА_9 , слідчий зазначив, що його метою є забезпечення конфіскації майна.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та перевіривши надані матеріали, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане в клопотанні майно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується.

Так, відповідно до ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна.

Згідно положень ст. 170 КПК України арешт майна може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації, Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Як вбачається з наданих суду матеріалів клопотання, Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000915 від 18 травня 2015 року, виділеному з кримінального провадження № 0000359 від 07 травня 2014 року, за підозрою колишнього Голови Національного банку України ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме в тому, що він використовуючи своє службове становище у власних інтереах, в порушення вимог ст. 19 Закону України «Про Національний банк України», розтратив кошти Національного банку України, через незаконне створення ТОВ «Банківське телебачення», афілійованим власником якого він являється, та фінансування упродовж 2011-2013 років господарської діяльності цього підприємства з метою отримання прибутку від його діяльності та привласнення коштів, на загальну суму 220 млн. грн..

19 травня 2014 року у межах здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000359 від 07 травня 2014 року ОСОБА_11 повідомлено про підозру у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

18 травня 2015 року у межах виділеного з нього кримінального провадження № 0000915 від 18 травня 2015 року ОСОБА_11 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні розтрати чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Санкцією ч. 5 ст. 191 КК України передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Відсутність у ОСОБА_9 процесуального статусу підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої у кримінальному провадженні в рамках якого накладено арешт на майно, відповідно до положень ст. 170 КПК України, не є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання слідчого про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки ОСОБА_9 підпадає під ознаки третіх осіб, майно яких, згідно п. 2 ч 2 ст. 170 КПК України, може бути арештовано.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 є матір`ю ОСОБА_11 .

Згідно п. 15 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року № 3 (з наступними змінами та доповненнями), при розгляді справ судам слід з`ясувати, чи не придбано наявне у винного майно на кошти, здобуті злочинним шляхом. Якщо вироком суду встановлено, що майно придбано на кошти, здобуті злочинним шляхом, стягнення на відшкодування заподіяння шкоди може бути звернуто на таке майно незалежно від того, чи є воно спільною власністю подружжя або спільною власністю інших осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України близькі родичі та члени сім`ї це чоловік, дружина, батько, мати, тощо.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року близькими особами є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у ч. 1 ст. 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також незалежно від зазначених умов чоловік, дружина, батько, мати, тощо.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що майно на яке накладено арешт було придбано ОСОБА_9 за власті кошти, то слід зазначити, що стороною захисту з цього приводу не надано жодних належних доказів.

Зважаючи на вище викладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що слідчий суддя на даній стадії провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, а надані матеріали містять достатньо правових підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На переконання колегії суддів клопотання слідчого та додані до нього матеріали доводять необхідність арешту майна.

У зв`язку з цим колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 лютого 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчої групи, заступника начальника третього слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, що належать на праві приватної власності матері підозрюваного ОСОБА_11 ОСОБА_9 , перелік якого зазначено в клопотанні, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Справа № 11-сс/796/2389/2016 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1