Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
29 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000864 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого, обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,,
захисника ОСОБА_7 ,ї
за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого, обвинуваченого та його захисника на вирок Острозького районного суду Рівненської області від 13 вересня 2016 року відносно ОСОБА_5 , -
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Острозького районного суду від 13 вересня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на три рокі позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Здолбунівської ЦРЛ витрати на лікування потерпілого в наслідок вчиненого злочину в сумі 881 грн. 05 коп.

Судом вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції, 26 грудня 2016 року о 04 годині ночі ОСОБА_5 , перебуваючи між першим та другим поверхами в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , під час суперечки з ОСОБА_8 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс останньому не менше трьох ударів розкладним ножем в область стегна лівої ноги та грудної клітки чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження.
В поданих на вирок суду апеляційних скаргах прокурор не оскаржуючи вирок в частині фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини, кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок незаконним в зв`язку невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості. Доводить, що призначаючи ОСОБА_5 покарання з застосуванням ст. 69 КК України, суд першої інстанції належним чином своє рішення не мотивував. Крім того зазначає, що обвинувачений раніше засуджений за розбій, судимість не знята і не погашена в установленому законом порядку.
Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та призначити покарання ОСОБА_5 за ч.1 ст. 121 КК України у виді шести років позбавлення волі.
Захисник ОСОБА_7 не оскаржуючи вирок в частині фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини, кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок незаконним в зв`язку невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок суворості. Доводить, що судом невмотивовано рішення щодо неможливості виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства. Зазначає, що обвинувачений щиро розкаявся в інкримінованому злочині, вибачився перед потерпілим, добровільно відшкодував йому шкоду, не заперечував проти цивільного позову. Також зазначає. Що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, проживає з родиною, за місцем проживання негативних характеристик немає, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Просить вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_5 змінити та застосувати до нього ст. 75 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий просять вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_5 змінити та застосувати до нього ст. 75 КК України за підстав, аналогічним у апеляційній скарзі захисника.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника щодо зміни вироку суду та застосування до ОСОБА_5 ст. 75 КК України, думку прокурора, який вважає, що вирок підлягає скасуванню з призначенням більш суворого покарання, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України в кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 121 КК України за наведених у вироку обставинах ґрунтується на сукупності зібраних по справі доказах, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, яким суд дав належну оцінку та в апеляційних скаргах не оскаржується.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст. 121 КК України є вірною.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 (з послідуючими змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).
Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Відповідно до п.8 цієї ж Постанови, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, суд у вироку зазначив, що, як пом`якшуючі покарання обставини, він визнає визнання вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а та відшкодування завданої потерпілому шкоди матеріального характеру.
Прокурор, висловивши в апеляційній скарзі прохання про скасування вироку та постановлення нового, зазначив, що призначене обвинуваченим покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості.
Разом з тим, прокурор в апеляції не спростував обставини, на підставі яких суд визнав за можливе застосувати ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому та не зазначив, які дані про особу винного при цьому не були враховані.
Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_5 , його захисника та потерпілого, щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання. Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Проте, відповідно ст.75 КК України звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку, що виправлення засудженого можливе без ізоляції відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції при обранні виду та визначенні міри покарання ОСОБА_5 зазначив, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, однак, враховуючи, що останній позитивно характеризується за місцем проживання, відшкодував збитки, претензій у потерпілого до нього немає, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, то вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, тому і призначив йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ч.1 ст. 121 КК України із застосуванням ст.69 КК України, у виді трьох років позбавлення волі.
Також не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_5 , його захисника та потерпілого ОСОБА_8 про суворість призначеного ОСОБА_5 покарання, та що при його призначенні суд не взяв до уваги обставини, що його пом`якшують, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними та до уваги не бере, оскільки, як вбачається з вироку вони враховані та судом прийнято рішення про застосування ст.69 КК України. Інших обставин для застосування до обвинуваченого ст.75 КК України ними в апеляційних скаргах не наведено.
Підстав для зміни вироку чи постановлення нового в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , колегія суддів не знаходить.
Що стосується покарання, то суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання з дотриманням вимог ст. ст.50, 65, 69 КК України, тобто з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, і визнав за можливе призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченого санкцією ч.1 ст.121 КК України.
Призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Вирок Острозького районного суду Рівненської області від 13 вересня 2016 року відносно ОСОБА_5 обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора, потерпілого, обвинуваченого та його захисника без задоволення.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для ОСОБА_5 , строк обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :
(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
З оригіналом згідно
Суддя ОСОБА_1