Ухвала
іменем україни
19 квітня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора засуджених захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши касаційні скарги засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року в кримінальному провадженні № 0000200 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Червоногригорівки Нікопольського району Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
такого, що не має судимості,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 ,

такого, що не має судимості,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом, засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 342 КК на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 345 КК на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 342 КК на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 345 КК на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_7 призначено остаточне покарання на строк 2 роки.
Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 2 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими в опорі та умисному заподіянні побоїв, а ОСОБА_7 й легких тілесних ушкоджень працівникам правоохоронного органу під час виконання останніми покладених на них обов`язків щодо охорони громадського порядку за таких обставин.
Так, 09 травня 2014 року приблизно з 03.00 год. до 04.30 год., виконуючи свої службові обов`язки, направлені на охорону громадського порядку, працівники міліції: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прибули до розважального закладу «Астор» на вулиці Третього Інтернаціоналу у місті Ірпені, де до них підійшли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння і повідомили, що вони отримали від невідомих осіб тілесні ушкодження. На законну вимогу працівників міліції пред`явити документи, ОСОБА_6 у грубій формі відмовився і, висловившись нецензурною лайкою, разом з ОСОБА_7 пішли у протилежний бік. ОСОБА_9 , який був одягнутий у формений одяг співробітника міліції, представившись, надав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своє службове посвідчення для ознайомлення та запропонував засудженим пред`явити документи, що посвідчують їх особи. Знаючи, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу міліції, які перебувають на службі та виконують свої службові обов`язки, ОСОБА_6 у грубій формі відмовився пред`являти свої документи та відштовхнув від себе ОСОБА_9 , зненацька умисно напав на ОСОБА_10 , застосувавши прийом рукопашного бою, та повалив його на землю, а сам впав на нього зверху та утримував руками та тулубом. ОСОБА_9 намагався застосовувати до ОСОБА_6 спеціальний засіб наручники. Проте ОСОБА_6 пручався і завдав численних ударів по ногах та по тулубу працівникам міліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , заподіявши вказаним особам фізичного болю. Застосувавши фізичну силу, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за допомогою інших осіб, помістили ОСОБА_6 до службового автомобіля, на якому доставили останнього до Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області.
У цей же час ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що перед ним знаходяться працівники міліції, які перебувають на службі, у грубій формі відмовився пред`являти свої документи, штовхав, хапав за формений одяг ОСОБА_12 й ОСОБА_11 та намагався втекти. ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , застосувавши спеціальний засіб наручники, завели ОСОБА_7 до службового автомобіля, на якому доставили останнього до Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області. У ході затримання та переміщення до відділу міліції ОСОБА_7 завдав ОСОБА_11 декілька ударів ногами по ногах, спричинивши при цьому фізичного болю, а також вкусив ОСОБА_12 за палець, заподіявши останньому легких тілесних ушкоджень. Прибувши до чергової частини ОСОБА_7 продовжував виражатися нецензурною лайкою, погрожувати працівникам міліції та завдав ОСОБА_11 удар ногою в пах, від чого останній зазнав фізичного болю.
У аналогічних за змістом і доводами касаційних скаргах засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять постановлені щодо них судові рішення скасуватичерез неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в їх діях складу злочину. Стверджують, що опору працівникам правоохоронного органу не чинили, оскільки вимоги міліціонерів проїхати до відділу міліції були незаконними. Вважають, що доказами у справі не доведено спричинення працівникам міліції побоїв, які могли б завдати фізичного болю, з огляду на відсутність у потерпілих будь-яких тілесних ушкоджень. Зазначають, що апеляційним судом належним чином не спростовано доводів апеляційних скарг сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засуджених на підтримання своїх скарг, думку прокурора про необґрунтованість касаційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засуджених не підлягають задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції має керуватись статтями 412 414 цього Кодексу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення щодо неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в опорі та насильстві щодо працівників правоохоронного органу підтверджуються зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.

Цей висновок, зокрема, ґрунтується на показаннях потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які на досудовому слідстві та у судовому засіданні послідовно стверджували, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , окрім нецензурних висловлювань на їх адресу та погроз, відмові коритися законним вимогам, активно фізично протидіяли працівникам міліції, вчинивши насильницькі дії, які заподіяли їм фізичного болю, а ОСОБА_12 й легких тілесних ушкоджень. Ці показання узгоджуються з показаннями свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та інших осіб, присутніх на місці події, які підтвердили, що засуджені поводили себе агресивно, нецензурно лаялись, завдавали міліціонерам ударів руками і ногами. Самі засуджені по суті не заперечили, що відмовились виконати наполегливі вимоги працівників правоохоронних органів проїхати до відділку міліції, у зв`язку чим між ними виник конфлікт. Наявність у потерпілого ОСОБА_12 травми пальця, що відноситься до легких тілесних ушкоджень підтверджено висновком експерта № 73 від 15 травня 2014 року. Підстав для сумніву у компетентності експерта або у його неупередженості у колегії суддів немає, не наведено таких і у касаційних скаргах.
Відсутність на тілі потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 явних слідів (синців, подряпин, саден тощо) від насильницьких дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не свідчить, що останні не відчували болю і не спростовують висновків суду про те, що такі дії засуджених є побоями.

Доводи касаційних скарг про явно незаконних характер дій працівників міліції, були предметом перевірки судових інстанцій і обґрунтовано визнані безпідставними та такими, що спростовуються наявними у матеріалах провадження доказами. З установлених фактичних обставин кримінального провадження вбачається, що працівники міліції діяли в межах повноважень, наданих їм відповідно до Закону України «Про міліцію» та Статуту патрульно-постової служби України.
Об`єктивність оцінки наведених у вироку доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 була перевірена апеляційним судом. При цьому порушень процесуального порядку їх збирання, дослідження та оцінки судом першої інстанції судом апеляційної інстанції не встановлено, а стосовно доводів апеляцій засуджених, аналогічних за змістом, викладеним у касаційних скаргах, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості. Тому підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних доказів у колегії суддів немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначено з урахуванням усіх обставин справи, ступеня тяжкості вчинених ними злочинів та даних, що характеризують особи засуджених, воно є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення винних й попередження вчинення нових злочинів, і відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК.
Істотних порушень вимог закону України про кримінальну відповідальність чи кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засуджених без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3