Провадження №1-кп/748/189/16
Єдиний унікальний № 748/1527/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2016 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 січня 2016 року за № 0000003 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.407 КК України, за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:

20.03.2014 року сержант ОСОБА_3 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) №55 ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини та призначений на посаду номер обслуги - радіотелефоніст 2 реактивного артилерійського взводу 3 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включає в себе військову службу за призовом під час мобілізації.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про обов`язки несення військової служби та порядок проходження військової служби сержанту ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

В свою чергу, військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_2 сержант ОСОБА_3 грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися установленого в Збройних Силах України порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 27.01.2015 року, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення військової частини, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно, без поважних причин самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

10.02.2015 року сержант ОСОБА_3 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків.

Таким чином, сержант ОСОБА_3 був незаконно відсутній у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 у період з 27.01.2015 року по 10.02.2015 року, проводячи час на власний розсуд за місцем проживання у АДРЕСА_1 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю, пояснивши, що дійсно самовільно залишав військову частину понад десять діб. У вчиненому щиро розкаявся.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем за призовом під час мобілізації солдатом ОСОБА_3 військової частини тривалістю більше десяти діб, але не більше місяця.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд вважає за необхідне визнати щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, дані, що характеризують його особу, те що він до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, звільнений з місця служби 16 березня 2015 року на підставі Указу Президента "Про демобілізацію", є учасником бойових дій, стан його здоров`я, майновий стан, обставини вчиненого ним злочину, те, що він самостійно повернувся до місця служби, і вважає, що обвинуваченому має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у межах санкції ч.2 ст. 407 Кримінального кодексу України з урахуванням положень ст. 53 Загальної частини Кримінального кодексу України наближеної до мінімальної у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України, і призначити йому за даний злочин покарання у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510 ( п`ятсот десять) грн.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1