Справа № 445/992/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2016 року Золочівський районний суд Львівської області
в складі судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Білоусівка, Сокирянського району Чернівецької області та жителя АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою,неодруженого, солдата військової частини пп НОМЕР_1 , майстра відділення розбирально-складальних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону, не судимого,
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи мобілізованим солдатом на військову службу, проходячи службу у військовій частині пп НОМЕР_1 біля 01 год. 25 серпня 2015р. самовільно через бетонну огорожу, залишив розташування вказаної військової частини. Таким чином він ухилився від проходження військової служби в умовах особливого періоду.
6 травня 2016р. ОСОБА_4 був затриманий у зв`зку з бійкою, що мала місце в м.Первомайськ Миколаївської області.
Обвинувачений ОСОБА_4 винність свою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч.4 КК України визнав, проте заперечив з кваліфікацією його дій тому що вважає, що свої дії він вчинив не в умовах особливого часу.
Захисник просив змінити кваліфікацію дій підзахисного мотивуючи це тим, що особливий період в Україні діяв з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року, а новий особливий період період з тогу часу не був прийнятий. А ОСОБА_4 скоїв правопорушення 25 серпня 2015р., тобто після закінчення особливого періоду.
Проте покази обвинуваченого та його захисника спростовуються наступними доказами.
Як видно з службової характеристики, то ОСОБА_4 за час проходження військової служби зарекомендував себе з негативної сторони. За період проходження військової служби до ОСОБА_4 було накладено дисциплінарні стягнення у виді двох суворих доган та двох доган.
Відповідно до довідок Чемеровецької ЦРЛ ОСОБА_4 в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Надаючи юридичної кваліфікації встановленим обставинам справи, суд виходить з наведених конституційних положень і законодавства, зокрема : Закону України від 25 березня 1992 року "Про військовий обов`язок і військову службу", Закону України від 21 жовтня 1993 року "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Положенням про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних сил України, затвердженого Указом Президента України від 7 листопада 2001 року № 1053/2001, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008року № 1153/2008.
Зокрема особливий період пов`язується, зокрема з проведенням мобілізації.
Зі змісту ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
А відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.
Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що у проміжок між періодами мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
Як вбачається з копії листа № 1496 від 13.04.2016р. на даний час військова частина польова пошта НОМЕР_1 функціонує на штаті воєнного часу.
Дії обвинуваченого, що виразились у самовільному залишенні залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України.
Суд вважає, що для виправлення обвинуваченого, а також з метою запобігання можливості вчинення ним нових злочинів, йому слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі.
Обставин, які обтяжують покарання, що призначається обвинуваченому, по кримінальному провадженню не вбачається.
Суд вважає, що для виправлення обвинуваченого, а також з метою запобігання можливості вчинення ним нових злочинів, йому слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, суд дійшов висновку, що всі ці обставини у своїй сукупності суттєво знижують суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину і свідчать про неможливість призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі і можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання та доцільність застосування до нього положень ст. 75 КК України і звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Згідно п.п.2-4 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1