Дата документу Справа № 314/3849/13-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/824/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/3849/13-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000414, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на ухвалу колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірово Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

повернуто прокурору Запорізької області як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на 60 днів, тобто до 21.05.2016 року включно.

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2016 року апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 задоволені частково. Вирок колегії суддів Вільнянського районного суду Запорізької області від 30.04.2014 року відносно обвинувачених скасований, а матеріали кримінального провадження направлені до того ж суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суддів зі стадії підготовчого судового провадження.

Обрано відносно обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 07.04.2016 року включно.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29.02.2016 року подання Вільнянського районного суду Запорізької області задоволене, кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України направлене на розгляд до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за визначеною в порядку ст. 34 КПК України підсудністю.

Під час підготовчого судового засідання колегією суддів встановлено, що обвинувальний акт був складений без дотримання положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки, на переконання суду, фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, формулювання обвинувачення, правова кваліфікація кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті суперечливо, що породжує неоднозначне тлумачення обвинувачення, що порушує, на думку суду, право обвинувачених на захист.

Стаття 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, щонайменше, такі права:

a)бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b)мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Таким чином, для забезпечення ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення воно повинно бути детальним, повним, чітким та зрозумілим, та містити у собі усі відомості щодо події кримінального правопорушення, виду та розміру шкоди, форми вини, мотиву та мети кримінального правопорушення, тощо.

З огляду на вказане судом було повернуто обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2016 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_13 і ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12, ч.2 ст. 115 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Вказує, що обвинувальний акт у відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Якщо під час судового розгляду справи будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, прокурор, згідно з положеннями ст. 338 КПК України, має право змінити обвинувачення, або, відповідно до ст. 340 КПК України, якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, він повинен відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Прокурор звертає увагу, що питання правильності викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, їх конкретності, кваліфікації дій обвинувачених та доведеності їх вини в інкримінованих злочинах на стадії підготовчого судового засідання, відповідно до положень ст.ст. 314, 315 КПК України, не вирішується.

Вважає, що аналіз, зроблений судом, тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому ОСОБА_15 , а також зазначення що "...по різному описується таке пошкодження... як "колото-різана рана в області верхньої частини живота справа, проникаюча у черевну порожнину" і "колото-різана рана в області верхньої частини живота справа, проникаюча у черевну порожнину з пошкодженням шлунку" внаслідок чого є незрозумілим, чи це є одне й те ж саме пошкодження, чи різні..." є неможливим без вивчення матеріалів висновку судово-медичного експерта, а відповідно нього, це дві різні рани.

Крім того, помилковим є твердження суду при аналізі обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 щодо спричинення ОСОБА_15 "...колото-різаної рани в області правої половини передньо-бокової поверхні грудної клітини в проекції восьмого міжреберного проміжку по передній підпаховій лінії, яка проникає в ліву плевральну порожнину з пошкодженням лівої легені.." і надання цьому удару правової оцінки, оскільки такого пошкодження ОСОБА_15 взагалі не було спричинено, з урахуванням того, що описаний удар спричинений з правої сторони, а пошкоджено ліве легеня.

Враховуючи наведене, прокурор вважає недопустимим посилання суду на зміст матеріалів кримінального провадження, які фактично не вивчались та не могли вивчатися судом у підготовчому судовому засіданні.

Також прокурор вказує, що суд приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, зазначив, що порушено право на захист обвинувачених, проте з вказаним висновком суду неможливо погодитися, оскільки при проведенні підготовчого судового засідання всі обвинувачені стверджували, що їм зрозуміло в чому вони обвинувачуються, що і підтвердили їх захисники.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинувачених, захисників, які просили судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора у провадженні, не підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з призначенням нового судового розгляду з огляду на наступне.

Як передбачено п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд може прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке має бути викладене з зазначенням усіх елементів складу злочину і обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

ОСОБА_10 , ОСОБА_14 і ОСОБА_12 обвинувачуються за ч. 4 ст. 187 КК України, а ОСОБА_14 і ОСОБА_12 ще й за ч.2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України.

Викладені в обвинувальному акті обставини вчинення злочинів та остаточна їх правова кваліфікація містять невідповідності, формулювання висунутого обвинувачення неконкретне, незрозуміле через суперечливість в частині викладення спрямованості умислу обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 при вчиненні дій, які обвинувачення відносить до складів різних злочинів (передбаченого ч. 4 ст. 187 і ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України), тобто суб`єктивної сторони цих злочинів.

З викладених в обвинувальному акті обставин справи вбачається, що обвинувачені одні й ті самі дії вчиняли як в межах умислу на розбій, так і з умислом на вбивство, діяли з умислом на заволодіння майном потерпілого, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та вчинили щодо нього розбійний напад, завдавши тяжкі тілесні ушкодження, одночасно діяли з умислом на вбивство потерпілого з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном, а також вчиняли одні і ті самі дії одночасно в межах попередньої домовленості між усіма обвинуваченими на розбій, так і виходячи за межі попередньої домовленості на розбій - з метою вбивства.

В викладенні обвинувачення ОСОБА_10 в описанні дій обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , що діяли, виходячи з цієї частини обвинувачення, в межах попередньої домовленості з ним на розбій, містяться суперечності з описанням їх дій, викладених в іншій частині обвинувачення, а саме в обвинуваченнях самих ОСОБА_13 і ОСОБА_12 .

Так, в обвинуваченні ОСОБА_10 зазначено що ОСОБА_16 , а також ОСОБА_12 було нанесено ОСОБА_15 не менше чотирьох ударів кожним по шиї та тулубу (т.1 а.с.2, абзаци 2, 3), а в викладенні обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_12 зазначається, що кожним з них було нанесено ОСОБА_15 не менше трьох ударів по шиї та тулубу (т.1 а.с.4, абзаци 2, 3; т. 1 а.с. 6, абзаци 4, 5).

В обвинуваченні ОСОБА_10 (т.1, а.с. 2, абзаци 2, 3) в описанні дій ОСОБА_13 і ОСОБА_17 зазначено, що вони діючи за попередньою змовою з ОСОБА_18 , нанесли ОСОБА_15 ті ж самі рани, що віднесені в обвинуваченні ОСОБА_13 і ОСОБА_17 до тих, що наносилися ними ОСОБА_15 за попередньою змовою між собою з метою вбивства, виходячи за межі домовленості з ОСОБА_10 , а саме : «колото-різана рана в області правої половини передньо-бокової поверхні грудної клітини в проекції восьмого міжреберного проміжку по передній підпахвовій лінії, яка проникає в ліву плевральну порожнину з пошкодженням лівої легені» та «колото-різана рана в області верхньої частини живота справа, проникаюча у черевну порожнину з пошкодженням шлунку» (т.1, а.с. 4, абзац 4 та т.1, а.с. 7, абзац 1).

При цьому в частині дій ОСОБА_10 , з яким ОСОБА_14 і ОСОБА_12 , виходячи з цієї частини обвинувачення, перебували в попередній змові на нанесення саме цих ударів, які утворюють, на думку обвинувачення, викладеного в іншій частині обвинувального акту, склад злочину, який не інкримінований ОСОБА_10 обвинуваченням правової оцінки не надано.

Крім цього, в різних частинах обвинувального акту по різному описується таке пошкодження, що нанесене ОСОБА_15 , як «колото-різана рана в області верхньої частини живота справа, проникаюча у черевну порожнину» і «колото-різана рана в області верхньої частини живота справа, проникаюча у черевну порожнину з пошкодженням шлунку», внаслідок чого є незрозумілим, чи це є одне й те ж саме пошкодження, чи різні, що має суттєве значення для усвідомлення суті викладення обвинувачення.

Викладені обставини свідчать про суперечливість описової та резолютивної частин обвинувального акту, невідповідність викладених фактичних обставин остаточній кваліфікації, і позбавляють суд можливості дійти однозначного висновку щодо її відповідності встановленим прокурором фактичним обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що вказівки суду щодо невідповідності обвинувального акту відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вимогам ст. 291 КПК України, не суперечать нормі вказаного закону, а підстави, на які послався суд першої інстанції у своїй ухвалі, перешкоджають розгляду обвинувачення щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в судовому засіданні, оскільки такі обставини свідчать про неконкретність обвинувачення, тобто перешкоджають реалізації права на захист обвинувачених.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані обґрунтованими, а тому ухвала суду не підлягає скасуванню за підстав, наведених в сказі.

Крім того, у зв`язку з тим, що 21.05.2016 року спливає строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених.

Вирішуючи клопотання прокурора, колегія суддів, з огляду на необхідність уникнення ризиків, визначених у ст. 177 КПК України, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також враховуючи, що підстави, за яких раніше судом обвинуваченим був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не відпали, колегія суддів доходить висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 строку тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 18 липня 2016 року включно.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2016 року щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без змін.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на 60 днів з часу постановлення ухвали, тобто до 18.07.2016 року включно.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4