УХВАЛА ІМЕнем україни 26 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000068 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 червня 2015 року:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич Львівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю на 3 (три) роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції залишено без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 червня 2015 року без змін.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 20.01.2015 року, близько 16.50 год., керуючи автомобілем «3A3-DAEWOO Sens Т13110», д.н.з. НОМЕР_1 , по автодорозі Східниця-Пісочне в напрямку смт Пісочне, на її ділянці 20 км + 760 м між м. Борислав та м. Трускавець, що у Дрогобицькому районі Львівської області, грубо порушив вимоги п.п. 1.2, 1.3, 1.5, пп.пп. «б», «д» п. 2.3, пп. «а» п. 2.9, п.п. 11.2, 11.3, 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, оскільки керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (згідно висновку експерта вміст етилового спирту в його крові становив 1,76 % проміле), на заокругленні дороги праворуч не урахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримав безпечного бокового інтервалу із правою межею проїзної частини, що призвело до втрати контролю над автомобілем, його виїзду на зустрічну смугу руху та зіткнення з зустрічним автомобілем «ЗАЗ-110378-40», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 .

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ЗАЗ-110378-40» ОСОБА_7 та його пасажирка ОСОБА_8 отримали, згідно висновків експертів, тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких перший помер на місці ДТП, а остання того ж дня у лікарні.

Порушення ОСОБА_9 п.п. 1.2, 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо транспортної пригоди.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального покарання та особі засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно погодився із висновками суду першої інстанції про можливість застосування до ОСОБА_6 положень статті 75 КК України, не врахувавши, що останній вчинив тяжкий злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, в порушення вимог ст. 419 КПК України, в ухвалі суду апеляційної інстанції не наведено мотивів, з яких указані доводи апеляційної скарги прокурора визнані необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги касаційної скарги, просив її задовольнити; дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Як вбачається з касаційної скарги, доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання та не відповідність його вимогам закону, то колегія суддів погоджується з ними.

Так, відповідно до положень статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з вироку, обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і звільняючи останнього від його відбування на підставі ч. 1 ст. 75 КК України, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, взяв до уваги дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують його покарання щире каяття, відшкодування завданої потерпілим шкоди, перебування на утриманні у ОСОБА_6 двох малолітніх дітей, позитивні характеристики за місцем роботи й проживання, притягнення його до кримінальної відповідальності вперше, незадовільний стан здоров`я.

Проте звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу засудженого дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суди з достатньою повнотою не врахували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке є тяжким, його наслідки загибель двох осіб, а також обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, місцевий суд не навів переконливих мотивів звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Апеляційний суд не звернув уваги на зазначені упущення, належним чином не спростував доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального покарання та особі засудженого внаслідок його м`якості, постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому вона підлягає скасуванню з призначення кримінального провадження до нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Під час нового апеляційного розгляду справи суду слід дати належну та вичерпну оцінку усім доводам апеляційної скарги прокурора, ухвалити законне й обґрунтоване рішення, а призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України вважати неприпустимим у зв`язку з м`якістю.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року стосовно засудженого за ч.3 ст.286 КК України ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3