Справа № 357/5525/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/930/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 03.08.2016

УХВАЛА
Іменем України
03 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира, Київської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше судимого: 10.11.2009 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.186, ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 02.06.2011 року Сквирським районним судом Київської області за ч.3 ст.185, ст.ст. 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком - 2 роки; 12.06.2014 року тим же судом за ч.3 ст.185, ст.ст. 75,76 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України і призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст.71 КК України до вказаного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 12.06.2014 року і остаточно до відбуття визначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 залишено без змін тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 28 січня 2015 року.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сквира Київської обл., українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , раніше судимого: 27.09.2009 року Сквирським районним судом Київської обл. за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; 30.01.2014 року тим же судом за ст. 395 КК України до 1 місяця арешту,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України і призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишено без змін тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 28 січня 2015 року.

Вироком також стягнено з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_13 в рахунок відшкодування завданих збитків 20 689 (двадцять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 39 коп. - солідарно та вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, вчиненого за наступних обставин.

27.01.2015 р. близько 22 год. 40 хв. ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поблизу буд. 248 по вул. Сквирське Шосе в м. Біла Церква, з метою незаконного заволодіння чужим майном, умисно, вчинили напад, поєднаний з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , яке виразилось в нанесенні численних ударів руками та ногами в область голови та тулуба, в результаті яких останній втратив свідомість та отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі та шиї, перелому кісток лицевого скелета справа, крововиливів в гайморові пазухи, ушкодження правого очного яблука та зорового нерва справа з повністю відсутнім зором правим оком, струсу головного мозку, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили розлад здоров`я пов`язаний зі стійкою втратою працездатності менш ніж на одну третину.

При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_7 незаконно заволоділи належними ОСОБА_13 речами: мобільним телефоном марки «FLY BL 4407» IMEI НОМЕР_3 , IMEI НОМЕР_4 вартістю 500,00 грн. з сім картою оператора мобільного зв`язку «Лайф» - 15,00 грн. та з сім карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» - 15,00 грн., без грошових коштів на рахунку, мобільним телефоном марки «Samsung» IMEI НОМЕР_5 , IMEI НОМЕР_6 800,00 грн. з сім картою оператора мобільного зв`язку «Лайф» - 15,00 грн. та з сім карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» - 15,00 грн., без грошових коштів на рахунку, та грошовими коштами в сумі 20,00 грн., чим завдали потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 1 380,00 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2015 року в частині засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст. 187 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є несправедливим через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч. 2 ст.187 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього належного майна, в іншому залишивши вирок без змін. У частині засудження ОСОБА_7 прокурором вирок не оскаржується.

Не оспорюючи вирок у частині доведеності вини обвинувачених та правильності кваліфікації їх злочинних дій, свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_8 на відміну від ОСОБА_7 свою вину не визнав взагалі, не розкаявся, у добровільному порядку завдані збитки не відшкодував, раніше неодноразово судимий, у тому числі за кримінальні правопорушення проти власності, вчинив кримінальне правопорушення маючи непогашені судимості. Відповідно до вироку обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 не встановлено, у той же час обставиною, що обтяжує покарання судом визнано вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. У той же час, суд першої інстанції з врахуванням наявних обставин, призначив останньому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.187 КК України.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2015 року відносно ОСОБА_7 про його засудження за ч.2 ст.187 КК України змінити, перекваліфікувавши його дії на ч.1 ст.187 КК України та призначити йому мінімально можливе покарання в межах санкції ч.1. ст.187 КК України. Згідно ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 12.06.2014 року. Повторно дослідити докази та обставини, встановлені під час кримінального провадження, у зв`язку з їх неповною та поверхневою оцінкою і дослідженням судом першої інстанції.

Підставою для скасування вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2015 року вважає невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок є незаконним, оскільки суд не в повному обсязі з`ясував усі обставини справи. ОСОБА_7 повністю визнав цивільний позов потерпілого та розкаявся у вчиненому. При цьому, вказав на те, що намір побити потерпілого і забрати у нього речі, виник раптово, безпосередньо перед подією, своїми думками та бажаннями із ОСОБА_8 , який знаходився на відстані від нього 2-3 м. він не ділився. У свою чергу обвинувачений ОСОБА_8 зазначив що на потерпілого не нападав, не завдавав йому жодних тілесних ушкоджень, а лише намагався підняти потерпілого ОСОБА_13 після побиття, що робив ОСОБА_7 він не бачив, про наміри свого товариша не знав. Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_13 били двоє ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ґрунтувалися лише на показаннях потерпілого, без врахування того факту, що подія сталася в темну пору доби, в неосвітленому місці, нападників потерпілий бачив вперше, сам напад був для нього несподіваним, а тому об`єктивна помилка в обставинах нападу та сприйнятті даної події є цілком допустимою.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2015 року скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, так як суд не в повному обсязі з`ясував обставини кримінального провадження. ОСОБА_7 вказував, що до нього на досудовому розслідування застосовувались працівниками поліції недозволені методи слідства, а саме побої та психологічний тиск, внаслідок чого він був змушений себе оговорити. Також, він зазначає, що суд першої інстанції у порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, не правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вказаного суд першої інстанції до уваги не взяв, допустив однобічність та неповноту дослідження обставин справи, котрі роблять неправосудним постановлене рішення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2015 року скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що на потерпілого ОСОБА_13 не нападав, не завдавав йому жодних тілесних ушкоджень, а лише намагався його підняти після побиття. Судом першої інстанції не враховано, що показання потерпілого ОСОБА_13 мають суперечності, адже на досудовому розслідуванні він зауважив, що не бачив чи бив його ОСОБА_8 , а у судовому засіданні вказав на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . У зв`язку з вищевикладеним, на думку ОСОБА_8 , вирок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення інших апеляційних скарг, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їхніх захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які просили задоволити подані ними апеляційні скарги та відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин, відповідають матеріалам провадження і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, з показів обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що останній частково визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні і стверджував в суді про відсутність між ним та ОСОБА_8 зговору на пограбування потерпілого і заволодіння його майном, наполягав на вчиненні ним цього кримінального правопорушення самостійно та пояснив, що дійсно 27.01.2015 року близько 17:00 год. разом із ОСОБА_8 приїхав з м. Сквира в м. Біла Церква до його ( ОСОБА_14 ) сестри, яка проживає неподалік вул. Сквирське шосе в районі Селекційної станції. Після розпиття спиртних напоїв близько 1 л. самогону, близько 22:00 год. сестра вигнала їх зі свого помешкання і вони пішли повз парк «Олександрія» до зупинки громадського транспорту, щоб їхати до м. Сквира. По дорозі сварилися між собою. Побачивши потерпілого, який йшов назустріч, він ( ОСОБА_14 ), перебуваючи у збудженому стані внаслідок сварки з сестрою та ОСОБА_8 , вдарив кулаком руки потерпілого ОСОБА_13 в область грудей, від чого останній присів і щось з обуренням став говорити. Це його (Крицького) розізлило, він побив потерпілого та забрав речі останнього: два мобільні телефони, які мав намір продати, та 20,00 грн., після чого разом із ОСОБА_8 пішов до заправки «WOG» по вул. Сквирське шосе, де вони чекали на попутні автомобілі. Через деякий час, побачивши автомобіль, почали зупиняти його так як вважали, що він їде у напрямку м. Сквири. Працівники міліції, які були у вказаному службовому автомобілі, їх затримали та вилучили зазначені телефони. Заявлений потерпілим цивільний позов визнав у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_8 , при наданні показів в суді першої інстанції зазначив, що не визнає своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні і категорично заперечує проти своєї причетності до побиття потерпілого і викрадення у нього двох мобільних телефонів та 20,00 грн., та будь-якої змови із обвинуваченим ОСОБА_7 на вчинення цього кримінального правопорушення. Окрім того, ОСОБА_8 пояснив, що дійсно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, при вказаних ОСОБА_7 обставинах, був на місці події, на відстані 3-4 м. від потерпілого, однак останнього особисто не бив. Після того, як ОСОБА_13 від ударів ОСОБА_7 впав на землю, він ( ОСОБА_15 ) підійшов до потерпілого, підняв його. Побачивши ушкодження та кров на обличчі, запитав «Все нормально?». Отримавши позитивну відповідь, разом з ОСОБА_7 пішов до заправки «WOG», де їх і затримали працівники міліції. Участі у пограбуванні потерпілого не приймав.

Оскільки не бажав давати покази щодо ОСОБА_7 , з яким має дружні стосунки, під час досудового розслідування від дачі показів відмовився. Категорично наполягає на тому, що потерпілий оговорює його. При цьому обвинувачений ОСОБА_8 визнав, що дійсно під час судового розгляду провадження телефонував потерпілому ОСОБА_13 та пропонував відшкодувати завдані збитки в разі зміни останнім показів щодо його ( ОСОБА_15 ) дій, однак це не пов`язано з його визнанням вини, а лише є наміром встановити істину та допомогти ОСОБА_7 розрахуватися з потерпілим. Позов потерпілого ОСОБА_13 про відшкодування завданих матеріальних збитків та моральної шкоди не визнав.

Допитаний в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що 27.01.2015 року близько 22600 год. повертався додому і йшов дорогою вздовж огорожі дендропарку «Олександрія» до вул. Гайок спокійним темпом, слухав музику з мобільного телефону, руки тримав в кишенях. Сторонніх осіб не бачив. Проходячи неподалік буд. АДРЕСА_3 , несподівано ззаду відчув сильний удар якимось важким предметом, можливо і кулаком, в праву частину голови, який наніс йому раніше незнайомий ОСОБА_7 , якого в подальшому впізнав. Від зазначеного удару він ( ОСОБА_16 ) нахилився та відразу з іншої сторони отримав ще один удар в ліву частину голови. Цей удар наніс ОСОБА_8 , якого теж раніше не знав, бачив вперше та впізнав в подальшому по фото. Після цих ударів він впав на землю, його стали бити ногами по тулубу та голові з двох сторін. Він намагався закрити голову руками. Нападників було двоє, йому нанесли близько 6-7 ударів, потім вони почали його підіймати та обшукувати зовнішні кишені. В цей час він їх добре роздивився, це були саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Місце, де відбувалася вказана подія, було освітленим від дороги, він бачив осіб, які на нього напали, зміг їх описати працівникам міліції та впізнати по фото. Зокрема особливістю зовнішності одного з нападників ОСОБА_7 , була наявність на лиці з лівої сторони нерівностей шкіри, можливо від хвороби, а в ОСОБА_8 - наявність на обличчі бороди. ОСОБА_7 , який був одягнутий в куртку темного кольору, під час обшукування його ( ОСОБА_16 ) кишень, наніс ще один удар в лице в область правого ока та носа, від якого він ( ОСОБА_16 ) втратив свідомість. Прийшов до свідомості приблизно через 15 хв. та виявив відсутність грошових коштів - близько 20,00 грн., мобільних телефонів «Samsung» та «Fly» з картками мобільних операторів, кредитної картки «Приватбанку», зарплатної картки банку «РайфайзенбанкАваль» без грошових коштів на рахунках, посвідчення члена громадського формування «Стрілець» на його ім`я та ключів від квартири та роботи. Нападників поряд вже не було. Піднявшись, потихеньку пішов до своїх батьків, які також проживають по АДРЕСА_4 , вони викликали міліцію та швидку допомогу. На місці події та його речах було багато крові, яка також могла потрапити і на речі нападників. Працівникам міліції, які прибули через 15 хв., детально розповів про обставини нападу та описав зовнішність нападників та речі, які були викрадені. Каретою швидкої медичної допомоги був доставлений в лікарню та госпіталізований. В подальшому до нього приходили працівники міліції та пред`являли фото різних осіб для впізнання. Він беззаперечно впізнав осіб, які здійснили напад на нього, це були саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Крім того, вина обвинувачених стверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами:

-рапортами працівників міліції про надходження телефоном повідомлень 27.01.2015 р. та 28.01.2015 р. про подію на вул. Сквирське шосе та факт надання потерпілому ОСОБА_13 медичної допомоги (т.1, а.п.50-51);

-даними, що містяться в протоколі огляду місця події, проведеного 28.01.2015 р. в період часу з 01 год. 20 хв. до 01 год.40 хв. в присутності понятих, та фототаблицею до протоколу, згідно яких на місці події земельній ділянці неподалік буд.248 по вул.Сквирське шосе, поряд з огорожею парку «Олександрія», було вилучено ручку жовтого кольору, носову чоловічу хустину зі слідами нашарувань речовини червоного кольору схожої на кров, змиви речовини бурого кольору схожої на кров, контрольний марлевий тампон з речовиною бурого кольору. (т.1, а.п.52-55);

-даними, що містяться в протоколі огляду місця події, проведеного 28.01.2015 р. в період часу з 07 год. 45 хв. до 07 год. 55 хв. в приміщенні службового кабінету № 410 Білоцерківського МВВС, згідно якого у ОСОБА_8 було вилучено джинси синього кольору , на передній частині яких маються сліди речовини бурого кольору. (т.1, а.п.114-115);

-висновком судово-медичної експертизи №114/д від 03 квітня 2015 р., відповідно до якої тілесні ушкодження, спричинені потерпілому ОСОБА_13 у вигляді синця на обличчі та шиї, перелому кісток лицевого скелета справа, крововиливів в гайморові пазухи, ушкодження правого очного яблука та зорового нерва справа з повністю відсутнім зором правим оком, струсу головного мозку, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили розлад здоров`я пов`язаний зі стійкою втратою працездатності менш ніж на одну третину (згідно пункту №24 інструкції №2 відсоток втрати загальної працездатності 30% (т.1, а.п. 125-126);

-даними, що містяться в протоколі затримання ОСОБА_7 , відповідно до якого у останнього під час затримання 28.01.2015 р. о 07 год. 40 хв. (час фактичного затримання 01 год.) в присутності захисника, було вилучено мобільний телефон «Samsung» IMEI НОМЕР_5 , IMEI НОМЕР_6 та дві сім-карти, належні потерпілому ОСОБА_13 (т.1, а.п.61-64);

-даними, що містяться в протоколі затримання ОСОБА_8 , відповідно до якого у останнього під час затримання 28.01.2015 р. о 06 год. (час фактичного затримання 02 год. 30 хв.) було вилучено мобільний телефон ««FLY BL 4407» IMEI НОМЕР_3 , IMEI НОМЕР_4 та дві сім-карти, належні потерпілому ОСОБА_13 (т.1, а.п.56-59);

-даними, що містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеного 29.01.2015 р., згідно якого потерпілий ОСОБА_13 в присутності понятих категорично впізнав ОСОБА_7 як особу, що здійснила на нього розбійний напад; (т.1, а.п.78-80);

-даними, що містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеного 29.01.2015 р., згідно якого потерпілий ОСОБА_13 в присутності понятих категорично впізнав ОСОБА_8 як особу, що здійснила на нього розбійний напад; (т.1, а.п.81-83);

-даними, що містяться в протоколах огляду речових доказів: мобільних телефонів, джинсів, носової хустини, ручки (т.1, а.п.88-113);

-розпискою про отримання належних потерпілому мобільних телефонів (т.1, а.п.116);

-даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 16.03.15 р. за участю потерпілого ОСОБА_13 , який в присутності понятих, за участю статиста, показав обставини вчинення на нього розбійного нападу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зазначивши механізм нанесення ударів, що стверджено відповідною фототаблицею до протоколу (т.1, а.с.117-124);

-висновком судово-медичної експертизи №115/д від 06 квітня 2015 р., відповідно до якої тілесні ушкодження, спричинені потерпілому ОСОБА_13 могли виникнути при обставинах, вказаних ним у протоколі слідчого експерименту від 16.03.2015 р. (т.1, а.п.127);

-висновком судово-медичної експертизи №41 від 25 лютого 2015 р., відповідно до якої, на марлевому тампоні, вилученому на місці події згідно протоколу огляду від 28.01.2015 р., виявлена кров, яка походить від потерпілого ОСОБА_13 (т.1, а.п.84-85).

Всі вищевказані докази суд першої інстанції прийняв до уваги, як допустимі та належні, оскільки вони отримані органом досудового розслідування відповідно до вимог КПК України, підписані усіма учасниками без зауважень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №42 від 05 березня 2015 р. на джинсових брюках, вилучених у ОСОБА_8 , виявлена кров людини, групову приналежність якої не встановлено, оскільки не було виявлено антигени А.В та Н системи АВО (т.1, а.п.86-87).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №198 від 08.04.2015 р. ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих йому дій на будь-яке психічне захворювання не страждав та міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру він не потребує (т.1, а.п.128-129).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №199 від 08.04.2015 р. ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованих йому дій на будь-яке психічне захворювання не страждав та міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру він не потребує (т.1, а.п.131-132).

Як вбачається з протоколу №180 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 28.01.2015 р., ОСОБА_7 при обстеженні о 02 год. 45 хв. перебував у стані алкогольного сп`яніння (т.1, а.п.76).

Згідно протоколу №181 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 28.01.2015 р., ОСОБА_8 при обстеженні о 12 год. 20 хв. був тверезий (т.1, а.п.77). Проте, в суді першої інстанції підтвердив факт перебування в стані алкогольного сп`яніння 27.01.2015 р. близько 22 год. 40 хв.

Всупереч доводам апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегії суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання обвинувачених щодо відсутності між ними зговору на вчинення побиття та пограбування потерпілого та непричетності ОСОБА_8 до цього кримінального правопорушення і розцінив їх як обрану кожним із них лінію свого захисту, щоб уникнути справедливого покарання за скоєння тяжкого злочину.

Також, слід зазначити, що потерпілий ОСОБА_13 давав послідовні покази, не змінюючи їх на протилежні протягом досудового розслідування та судового розгляду, обставин які б давали підстави вважати, що останній навмисно оговорює обвинувачених у вчиненні ними кримінального правопорушення, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Доводи ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, про те що до нього застосовувались працівниками поліції недозволені методи слідства, а саме побої та психологічний тиск, внаслідок чого він змушений був себе оговорити, колегія суддів вважає голослівними та необґрунтованими. Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 28.01.2015 року в якості захисника підозрюваного ОСОБА_7 , було залучено ОСОБА_12 , що свідчить про належне забезпечення права на захист. Однак з даного часу та за період розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не звертався з заявами про перевірку законності дій працівників поліції під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. В зв`язку з цим колегія суддів, вважає вказані доводи апеляційної скарги, як обрану обвинуваченим ОСОБА_7 лінію захисту.

Судом першої інстанції дана належна оцінка доказам, що містяться в матеріалах провадження в їх сукупності та вірно кваліфіковано дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України, як напад із метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченим, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, які настали, думку потерпілого стосовно виду покарання для обвинувачених, дані, що характеризують обвинувачених, ставлення винних до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в період іспитового терміну, не відбувши покарання за попереднім вироком суду, як особа за місцем проживання характеризується формально посередньо.

ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, як особа за місцем проживання характеризується формально посередньо.

Пом`якшуючих покарання обставин щодо обвинувачених судом першої інстанції не встановлено.

Ту обставину, що злочин обвинувачені вчинили в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано розцінив як обтяжуючу покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мотивовано обрав обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст.71 КК України до вказаного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 12.06.2014 р. і остаточно до відбуття ОСОБА_7 визначено покарання 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Також, міськрайонним судом обґрунтовано обрано обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Визначене покарання обвинуваченим, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів та домірним скоєному.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а вирок без зміни.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

А отже, строк попереднього ув`язнення, у період з 28.01.2015 року до 03.08.2016 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід зарахувати в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, кожному.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційні скарги прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2015 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2015 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення, у період з 28.01.2015 року до 03.08.2016 року, в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі кожному.

Головуючий:

Судді: