Ухвала
іменем україни
11 жовтня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянувши касаційну захисника засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року в кримінальному провадженні № 000471 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком місцевого суду ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 2 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 8000 грн витрат пов`язаних з правовою допомогою.

Вирішено питання про речові докази.

Апеляційний суд, скасувавши вирок місцевого суду в частині призначення основного покарання, постановив свій. За цим вироком ОСОБА_7 призначено за ч. 2 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 02 квітня 2011 року о 21.30 год., керуючи автомобілем «Volvo244», рухаючись поблизу будинку № 17 по вул. Тітова в м. Дніпропетровську, у порушення пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б, 12.3 Правил дорожнього руху проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину дороги.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 заподіяно тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що спричинили смерть потерпілого.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_7 судові рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що апеляційний суд належним чином не перевірив та не спростував доводи апеляції сторони захисту щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду. Зокрема вказує на те, що судом достовірно не встановлено особу потерпілого, оскільки в матеріалах справи відсутній протокол пред`явлення для впізнання трупа загиблого. Вважає, що суд апеляційної інстанції не вжив передбачених законом заходів для допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , показання якої мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав свою скаргу, думку прокурора, про необґрунтованість касаційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень щодо неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом із тим, у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, підтверджуються доказами, зібраними органами досудового слідства, дослідженими у судовому засіданні, які суд оцінив у вироку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.
Цей висновок, зокрема, ґрунтується на показаннях самого засудженого, який на досудовому слідстві та в суді першої інстанції не заперечував факту наїзду на пішохода, потерпілого ОСОБА_8 , висновку автотехнічної експертизи № 70/27-796 від 30 жовтня 2013 року, а також на поясненнях експерта у судовому засіданні, даних протоколів слідчих експериментів, огляду місця пригоди зі схемою до нього, висновку судово-медичної експертизи трупа потерпілого та інших доказах у справі.

Оцінивши зазначені докази у їх сукупності, та з огляду на конкретні обставини вчинення злочину, суд правильно встановив, що саме внаслідок порушення ОСОБА_7 правил безпеки руху настала смерть потерпілого.
Водночас, згідно з вимогами ст. 374 КПК суд, навівши переконливі аргументи, у мотивувальній частині вироку вказав, які докази він не врахував, а які визнав недостатніми для висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину. Зокрема, суд, обґрунтовано визнавши сумнівними показання самого ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_10 щодо способу руху ОСОБА_9 (два стрибки з тротуару на відстань 1,5 м) та видимості перешкоди на дорозі, оскільки вони суперечили даним протоколів слідчих експериментів проведених за участі засудженого та вказаного свідка, а також протоколу огляду місця події та схеми дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, допитавши у судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , експертів ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , ретельно проаналізувавши матеріали справи, зокрема висновок додаткової судово-автотехнічної експертизи від 05 листопада 2014 року № 3488-14, встановив, що висновок суду першої інстанції про порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а тому обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін у частині кримінально-правової оцінки діянь засудженого за ч. 2 ст. 286 КК, зазначивши у своєму вироку підстави прийняття такого рішення. При цьому стосовно доводів, викладених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , аналогічних доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.

Як видно з матеріалів кримінального провадження свідок ОСОБА_10 протягом тривалого часу з січня по липень 2015 року, неодноразово (10 разів) у передбачений законом спосіб, викликалась судом апеляційної інстанції для допиту, проте у судове засідання не з`явилась і причини неявки не повідомила. З урахуванням того, що зазначений свідок неодноразово надавала показання під час досудового розслідування та розгляду справи в суді першої інстанції, її пояснень, завірених нотаріусом та долучених до матеріалів провадження, апеляційний суд обґрунтовано визнав недоцільним допит ОСОБА_10 у судовому засіданні із застосуванням до неї примусового приводу, як про це клопотав адвокат. Отже доводи касаційної скарги в частині порушення судом принципу безпосередності дослідження доказів є неприйнятними.
Посилання захисника у касаційній скарзі щодо неналежного встановлення особи потерпілого перевірялись судовими інстанціями і обґрунтовано визнані такими, що спростовуються наявними у матеріалах провадження показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_8 , які беззаперечно підтвердили, що загиблий внаслідок ДТП є їх близьким родичем ОСОБА_9 .
Покарання засудженому призначено з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та даних про його особу, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування судових рішень по справі, не встановлено.

Керуючись статтями 433 436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3