1-кп/381/8/16
381/1117/14-к
У Х В А Л А
«30» березня 2016 року м. Фастів

Колегія суддів Фастівського міськрайонного суду Київської області в залі судових засідань в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника адвоката ОСОБА_8 , а також інших учасників судового провадження: потерпілої ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :
В судовому засіданні, яке відбулося 28 березня 2016 року, захисник ОСОБА_8 , якого підтримала обвинувачена ОСОБА_10 , повторно заявили відвід, але уже всій колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , вбачаючи в їх діях очевидні обставини, які викликають сумніви у неупередженості при розгляді справи, при тому що і ухвалою від 17 березня 2016 року цією колегією суддів відмовлено у відводі головуючого судді ОСОБА_1 .

На переконання сторони захисту про існування таких обставин переконливо свідчать викладені у заяві від 23 березня 2016 року наступні факти:

Так, 21 травня головуючий суддя ОСОБА_1 , всупереч встановленому колегіальному розгляду справи, провів судове засідання за відсутності суддів колегії ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , незважаючи на те, що членам колегії суддів було завчасно відомо про час та дату слухання справи.

Наступним прикладом їх упередженості стало те, що 12 серпня 2015 року, в судовому засіданні захистом заявлено клопотання про дослідження матеріалів кримінального провадження, які спростовують підозру в обвинуваченні ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення та доказів, що є недопустимими. Головуючим у справі суддею ОСОБА_1 упереджено прокоментоване заявлене захисником клопотання, як необґрунтоване і не зрозуміле та підкреслено, що таке клопотання тільки має право заявляти прокурор, а не захист. Суддя ОСОБА_1 не розглянувши клопотання з колегією суддів, рекомендував захисникові його відкликати. Наголосивши, що клопотання не грамотне з помилками. Та дослівно сказав: «Витребувати атомну бомбу з Кореї».

Дії головуючого в даному випадку захистом розцінюються, як узгоджені з членами колегії суддів ОСОБА_11 та ОСОБА_3 .

Іще одним прикладом їх упередженості став той факт, що 04 листопада 2015 року, головуючим у справі суддею ОСОБА_1 передчасно оголошено висновок почеркознавчої експертизи № 927 від 30.09.2015 року, який сторона обвинувачення, а саме прокурор ОСОБА_6 повторно використав і оголосив, як доказ у кримінальному провадженні. Більш детально оголосити цей висновок запропонувала суддя ОСОБА_11 .

Передчасно оголошений суддею ОСОБА_1 за участю суддів ОСОБА_11 та ОСОБА_3 висновок почеркознавчої експертизи в якому було вказано, що саме ОСОБА_13 виконано, що записи на аркуші паперу, який досліджувався експертом виконані ОСОБА_13 , захистом розцінюється, як психологічний тиск на обвинувачену, яка на той час не була допитана судом і, в той же час колегією суддів було порушено вимоги КПК про процедуру легалізації висновку експертизи стороною обвинувачення.

Також 20 та 25 січня 2016 року під час дослідження доказів сторони обвинувачення, суддею ОСОБА_11 надавалися упереджені коментарі про допустимість доказів оголошених стороною обвинувачення. Однак лише в нарадчій кімнаті суд оцінює і визнає чи доказ допустимий чи ні. А в суді повинні сторони довести свої доводи по доказах.

Захисник посилається також на те, що 18 лютого 2016 року під час допиту обвинуваченої ОСОБА_12 , на заперечення захисту головуючий суддя ОСОБА_1 дослівно заявив: «Суд вийде в нарадчу кімнату і за неповагу до суду виріже вухо вам і буде чекати іншого захисника». Дії судді ОСОБА_1 відбулися за мовчазної згоди суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В цьому ж засіданні суддею ОСОБА_1 було дозволено поставити запитання потерпілій ОСОБА_14 , а також захисникові. А потім суддею ОСОБА_1 всі питання, які були поставлені потерпілій захисником були зняті.

Висловлення головуючого у справі суддею ОСОБА_1 про відрізання вуха, захистом розцінюється, як реальна погроза розправи. З етичної точки зору судді неприпустимості такого змісту висловлювання.

Прикладом упередженості є і те, що 22 лютого 2016 року в судовому засіданні свідком ОСОБА_15 було повідомлено, що свідок у справі ОСОБА_16 під час перебування за місцем її проживання повідомив, що доля її сестри обвинуваченої ОСОБА_12 ним вирішена, тому що він вже мав розмову з суддею ОСОБА_3 . Крім того, свідок ОСОБА_15 повідомила суду, що ОСОБА_16 замовив вбивство її сестри ОСОБА_12 , а на спростування показів свідка ОСОБА_15 стороною обвинувачення не було заявлено будь-яких клопотань для підтвердження або спростування цих показів.

Головуючий у справі суддя ОСОБА_1 дії захисту під час розгляду справи в суді називав «фарсом» та неодноразово безпідставно заявляв про намір позбавити адвоката здійснювати захист у кримінальному провадженні.

Судовий розгляд кримінального провадження є відкритим.

Перелічені факти упереджених дій колегії суддів відбувалися в присутності учасників судового розгляду, вільного слухача ОСОБА_17 , проживаючого в АДРЕСА_1 . В той же час колегія суддів не реагувала на дії свідка ОСОБА_16 під час допиту в якості свідка при висловлених ним погроз вбивством обвинуваченої ОСОБА_12 та замовлених домовин.

У цьому ж судовому засіданні, після оголошення заяви від 23 березня 2016 року, захисник повторно подав і наступну заяву, датовану 28 березня 2016 року, в якій також виклав факти, що, на його думку, свідчать про упередженість судів із числа колегії.

При цьому, 23 листопада 2015 року головуючий у справі суддя ОСОБА_1 , всупереч встановленому колегіальному розгляду справи, провів судове засідання за відсутності суддів колегії ОСОБА_3 та ОСОБА_2 незважаючи на те, що членам колегії суддів було завчасно відомо про час та дату слухання справи. В журналі судового засідання відзначено, що суддя ОСОБА_2 перебуває у відпустці.

12 серпня 2015 року в судовому засіданні захистом заявлено клопотання про дослідження матеріалів кримінального провадження, які спростовують підозру в обвинуваченні ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення та доказів, що є недопустимими. Головуючим у справі суддею ОСОБА_1 упереджено прокоментовано заявлене захисником клопотання, як необґрунтоване і не зрозуміле та підкреслено, що таке клопотання тільки має право заявляти прокурор, а не захист. Суддя ОСОБА_1 не розглянувши клопотання з колегією суддів, рекомендував захисникові його відкликати. Наголосивши, що клопотання не грамотне з помилками. Та дослівно сказав: «Витребувати атомну бомбу з Кореї».

Дії головуючого в даному випадку захистом розцінюються, як узгоджені з членами колегії суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

04 листопада 2015 року головуючим у справі суддею ОСОБА_1 передчасно оголошено висновок почеркознавчої експертизи № 927 від 30.09.2015 року, який сторона обвинувачення, а саме прокурор ОСОБА_6 повторно використав і оголосив в суді, як доказ у кримінальному провадженні. Більш детально оголосити цей висновок запропонувала суддя ОСОБА_11 .

Передчасно оголошений суддею ОСОБА_1 за участю суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 висновок почеркознавчої експертизи, в якому було вказано, що записи на аркушу паперу, який досліджувався експертом, виконані ОСОБА_13 , захистом розцінюється, як психологічний тиск на обвинувачену, яка на той час не була допитана судом і, в той же час колегією суддів було порушено вимоги КПК про процедуру легалізації висновку експертизи стороною обвинувачення.

20 та 25 січня 2016 року під час дослідження доказів сторони обвинувачення, суддею ОСОБА_2 надавалися упереджені коментарі про допустимість доказів оголошених стороною обвинувачення. Однак лише в нарадчій кімнаті суд оцінює і визнає, чи доказ допустимий чи ні. А в суді повинні сторони довести свої доводи по доказах.

18 лютого 2016 року під час допиту обвинуваченої ОСОБА_12 , на заперечення захисту головуючий суддя ОСОБА_1 дослівно заявив: «Суд вийде в нарадчу кімнату і за неповагу до суду виріже вухо вам і буде чекати іншого захисника». Дії судді ОСОБА_1 відбулися за мовчазної згоди суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В цьому ж засіданні суддею ОСОБА_1 було дозволено поставити запитання потерпілій ОСОБА_14 , а також захисникові. А потім суддею ОСОБА_1 всі питання, які були поставлені потерпілій захисником були зняті.

Висловлення головуючого у справі суддею ОСОБА_1 про відрізання вуха, захистом розцінюється, як реальна погроза розправи. З етичної точки зору судді неприпустимі такого змісту висловлювання.

22 лютого 2016 року в судовому засіданні свідком ОСОБА_15 , було повідомлено, що свідок у справі ОСОБА_16 під час перебування за місцем її проживання повідомив, що доля її сестри обвинуваченої ОСОБА_12 ним вирішена, тому що він вже мав розмову з суддею ОСОБА_3 . Крім того, свідок ОСОБА_15 повідомила суду, що ОСОБА_16 замовив вбивство її сестри ОСОБА_12 . На спростування показів свідка ОСОБА_15 стороною обвинувачення не було заявлено будь-яких клопотань для підтвердження або спростування цих показів.

Головуючий у справі суддя ОСОБА_1 дії захисту під час розгляду справи в суді називав «фарсом» та неодноразово безпідставно заявляв про намір позбавити адвоката здійснювати захист у кримінальному провадженні.

Судовий розгляд кримінального провадження є відкритим.

Перелічені факти упереджених дій колегії суддів відбувалися в присутності учасників судового розгляду, вільного слухача ОСОБА_17 , проживаючого в АДРЕСА_1 . В той же час колегія суддів не реагувала на дії свідка ОСОБА_16 під час допиту в якості свідка при висловлених ним погроз вбивством обвинуваченої ОСОБА_12 та замовлених домовин.

Тому, за твердженням сторони захисту, всі ці наведені обставини свідчать про упередженість колегії суддів в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при розгляді кримінального провадження та підтверджують порушення присяги судді, об`єктивно порушують право на захист обвинуваченої ОСОБА_12 , публічно підривають авторитет суду та репутацію захисника.

У судовому засіданні прокурор, якого підтримала потерпіла, не вбачали жодних підстав для відводу всіх суддів, які здійснюють судове провадження колегіально. Потерпіла до того ж звернулася до суду з пропозицією вирішення питання про відповідальність захисника ОСОБА_8 , який своїми умисними діями затягує судовий розгляд та порушує її право, а також права інших осіб, на розгляд справи у розумні строки.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши доводи клопотання про відвід, перевіривши матеріали кримінального провадження, в їх сукупності, приходить до таких висновків.

По-перше, проаналізувавши обставини заяви з фактичного боку суд встановив наступне.

Так, ухвалою колегії суддів Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 року у задоволені заяви захисника ОСОБА_8 про відвід головуючого по справі судді ОСОБА_1 було відмовлено за відсутністю правових підстав такого відводу по всіх зазначених захисником обставинах з обґрунтуванням мотивів прийнятого судом рішення. Зазначена ухвала в день її оголошення вступила в законну силу, а тому повинна була виконуватися учасниками судового розгляду безумовно.

Разом з тим, заяви захисника ОСОБА_8 від 17 березня 2016 року, а потім від 23 березня 2016 року та 28 березня 2016 року, спочатку про відвід головуючого в справі судді ОСОБА_1 , а потім і всіх суддів зі складу колегії, слово в слово відтворюють одна одну за своїм змістом, тобто є ідентичними, за винятком додаткових несуттєвих зауважень з приводу дій головуючого, а також окремо суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які з огляду на їх недостатню обґрунтованість, підлягають критичній оцінці з таких підстав.

Отже, вирішуючи правову колізію, яка виникла між тими обставинами, що в судове засідання з поважних причин не прибули двоє суддів зі складу колегії та необхідністю відкладання судового розгляду у зв`язку з недоставкою в судове засідання обвинуваченої, яке було заплановане на 21 травня 2015 року (рівно як і на 23 листопада 2015 року), головуючий суддя ОСОБА_1 в порядку ч. 6 ст. 9 КПК України, надав перевагу принципам верховенства права, закріпленим ст. 8 КПК України, а також безпосередності судового розгляду, передбаченим ст. 322 КПК України, оскільки ці принципи стали домінуючими та вирішальними в контексті назрілої необхідності забезпечення прав учасників судового розгляду в доступі до правосуддя (ст. 21 КПК України). Тобто, навіть за обставин відсутності встановленого законом складу суду (колегії з трьох професійних суддів), головуючий був зобов`язаний відкласти судовий розгляд і призначити справу на іншу дату, що він і зробив, узгодивши це питання з тими учасниками судового розгляду, які добросовісно прибули в дане судове засідання.

Зазначені висновки суду узгоджуються і з правовою позицією Конституційного Суду України, викладену у Рішенні від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання про те, що «верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному

юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення» (абзаци другий, третій, четвертий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Водночас суд звертає увагу і на те, що судові засідання, як за 21 травня 2015 року, так і за 23 листопада 2015 року одразу були відкладеними зі стадії перевірки явки учасників судового розгляду та не проводилося по суті, як це невірно зазначено захисником ОСОБА_8 у своїх заявах про проведення судових розглядів за відсутності належного складу суду.

Також, зауваження захисту з приводу того, що суддею ОСОБА_11 20 та 25 січня 2016 року під час дослідження доказів сторони обвинувачення надавалися упереджені коментарі про допустимість таких доказів, пояснюються приписами ч. 2 ст. 89 КПК України, яка навпаки, покладає на суд обов`язок здійснити на стадії судового розгляду перевірку і тих питань, які стосуються встановлення очевидно недопустимих доказів та прийняття по них відповідного рішення.

Крім того, суд відкидає як надумані, твердження захисника ОСОБА_8 про те, що свідок ОСОБА_16 під час перебування за місцем її проживання повідомляв свідку ОСОБА_15 той факт, що домовлявся із суддею ОСОБА_3 про вирішення справи, оскільки за свідченнями самої свідка ОСОБА_15 , така розмова мала місце 15 лютого 2014 року, а обвинувальний акт фактично надійшов до суду 04 березня 2014 року, тобто значно пізніше, коли стало відомо про визначення складу колегії суддів, куди був включений і суддя ОСОБА_3 після автоматичного розподілу справи. При тому, що свідок ОСОБА_15 пояснювала суду і те, що об`єктивно підтвердити в суді, чи мав місце зазначений факт, вона не може, оскільки безпосереднім очевидцем такої домовленості вона не була і інших доказів на підтвердження цього у неї не має. Сам же свідок ОСОБА_16 такі заяви в суді спростовував.

Також не менш надуманою, на погляд суду, є і заява захисника в частині того, що стороною обвинувачення не було заявлено клопотань для підтвердження або спростування показань свідка ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_16 замовив вбивство її сестри ОСОБА_12 , оскільки такі дії взагалі стосуються процесуальних повноважень виключно прокурора, а не суду. Такі заяви повинен був робити захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні під час допиту свідків, дотримуючись принципу змагальності, а суд, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

До того ж захисник ОСОБА_8 у своїй заяві 23 травня 2015 року про відвід колегії суддів невірно зазначив прізвище судді ОСОБА_2 , як ОСОБА_2 , а також дату постановлення ухвали про відмову з задоволенні відводу головуючого від 17 березня 2016 року. Рішення з такою датою його ухвалення суд не оголошував. Навіть ці несуттєві дрібні помилки у своїй сукупності з викладеними вище обставинами також указують на надуманість підстав заявленого відводу, внаслідок поверхової підготовки самого процесуального документу, який з огляду на таку принципову позицію захисника ОСОБА_8 , навпаки, повинен бути бездоганним.

При цьому всі зазначені захисником факти, які на його переконання свідчили про упередженість суддів з числа колегії, мали місце виключно до подання ним першої заяви про відвід головуючого.

Таким чином, суд приходить до висновку, що захисником ОСОБА_8 друга та третя заяви про відвід були подані, як з одних і тих самих підстав, так хоча й з інших підстав, ніж у першій заяві, але з таких, що з урахуванням обставин справи були відомі захиснику під час подання ним першої заяви, і, отже, повинні були зазначатися саме в ній. І крім того захисником послідовно заявлявся відвід головуючому судді, що входить до складу відповідної колегії, з одних і тих самих підстав, хоча першу заяву про відвід головуючого з тих же підстав залишено без задоволення.

Зазначені фактичні обставини об`єктивно вказують на наявність в діях захисника ОСОБА_8 , після подачі другої та третьої заяв, ознак зловживання процесуальними правами.

По-друге, проаналізувавши правові підстави поданої заяви суд встановив таке.

Одразу після оголошення ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 року про відмову у відводі головуючого по справі судді ОСОБА_1 , захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні зробив наступну усну заяву про відвід уже всіх суддів, які здійснюють судове провадження колегіально та попросив час для її технічного складання та конфедіційної зустрічі з обвинуваченою в умовах СІЗО, у зв`язку з чим судовий розгляд, за погодженням з іншими його учасниками було відкладено до 23 березня 2016 року. Водночас захисник ОСОБА_8 з обвинуваченою ОСОБА_12 з приводу доцільності відводу всього складу суду не порадився, а вона особисто з такими заявами до суду на його підтримку не зверталася.

Незважаючи на створенні судом належні умови для реалізації учасниками судового провадження їхніх процесуальних прав, 23 березня 2016 року захисником через канцелярію суду подано примірник заяви про відвід, який все одно, всупереч підстав відкладення справи, не був підписаний обвинуваченою ОСОБА_13 (хоча документ містить реквізит з місцем для її підпису), а тому і в даному випадку така заява всупереч власної позиції захисника ОСОБА_8 не містила і на той час узгоджену позицію обвинуваченої про відвід складу колегії суддів.

Частина перша ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року встановлює, що адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

Статтями 7, 9, 12, 43, 45 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З`їздом адвокатів України 17.11.2012 року передбачено, що адвокат не може давати клієнту поради, свідомо спрямовані на полегшення скоєння правопорушень; не може представляти, захищати клієнта чи надавати йому правову допомогу, якщо інтереси клієнта суперечать власним інтересам адвоката; не може посилатися в суді на завідомо викривлені фактичні обставини; не повинен вчиняти дій, спрямованих на обмеження права особи на захист та на невиправдане затягування судового розгляду справи.

Отже, на переконання суду, за викладених обставин захисник ОСОБА_8 , діючи всупереч зазначених вимог законодавства, обмежуючи право ОСОБА_12 на захист, що виразилося у позбавленні її можливості одразу обговорити доцільність проголошеної ним заяви про відвід або зробити таку заяву особисто, одночасно припустив цими діями і конфлікт інтересів, оскільки за таких обставин інтереси клієнта суперечили його власним. Заявлене ж клопотання про відкладення розгляду справи, суд розцінює таким чином, що захисник виграв час для того, щоб надати клієнту поради і схилити обвинувачену підтримати таке клопотання, що вона і зробила значно пізніше, а саме, у судовому засіданні 28 березня 2016року, тобто через тиждень після проголошеної захисником усної заяви.

А всього, починаючи з 17 березня 2016 року, коли захисником було подано першу заяву про відвід головуючого, до 30 березня 2016 року, коли суд оголосив остаточне рішення до другій і третій заявам, пройшло майже два тижня. Більш того, із сорока чотирьох призначених для розгляду судових засідань, не було проведено десять, з яких три через хворобу обвинуваченої та два з причин неявки захисника, тобто фактично половина (інші стосуються недоставок обвинуваченої до суду). Разом з тим, в цей період захисником ОСОБА_8 було передано на розгляд суду двадцять вісім клопотань і заяв.

Самі-ж підстави подання цих заяв одночасно обурили потерпілу, яка вбачає в цьому порушення її прав на судовий розгляд в розумні строки.

При тому, ст. 318 КПК України зобов`язує суд провести і завершити судовий розгляд протягом розумного строку.

Згідно до ч.ч. 3, 4 ст. 28 КПК України, критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Як вбачається з правових висновків, викладених у Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 11 від 17.11.2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є у тому числі і поведінка учасників кримінального провадження. Оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати належне виконання ними своїх процесуальних обов`язків (зокрема, щодо явки за викликом слідчого, прокурора, судовим викликом; дотримання умов обраного запобіжного заходу; надання у передбачених законом випадках доказів тощо); існування випадків зловживання процесуальними правами тощо. При цьому слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Стаття 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплює заборону зловживання правами: «Жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції».

У справі «Уніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (рішення ЄСПЛ від 7 липня 1989 року), також зазначено, що особа зобов`язана тільки належним чином вчиняти процесуальні дії, не здійснювати «маневри», щоб виграти час.

Таким чином, захисник ОСОБА_8 , хоча на думку суду і діє в рамках належного йому суб`єктивного права, але порушує загальні принципи цього права (добросовісність, законність, право на захист, розумність строків розгляду справи, на що вказують наведені вище висновки суду), з метою затягування кримінального провадження на користь клієнта (ч. 5 ст. 72 КК України), що суд розцінює як зловживання правами захисника.

При цьому згідно до ч. 4 ст. 81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду, а такі обставини беззаперечно встановлені судом, як з фактичного боку, так і в правовій їх площині.

Враховуючи викладене, а також і те, що обставин, передбачених ст. 75 КПК України, які б виключали можливість участі у даному провадженні суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не встановлено, а даних, які б свідчили про їх наявність, в матеріалах відсутні, колегія суддів, керуючись правилами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 9 ч. 5, 75, 80, 81, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:
Заяву захисника ОСОБА_8 про повторний відвід головуючого по справі судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які здійснюють судове провадження колегіально, в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_12 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
СУДДІ: