У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК, за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За цим вироком ОСОБА_7 засуджено за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років 6 місяців.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 1876,31 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 07 травня 2014 року приблизно о 07.00 год. у стані алкогольного сп`яніння знаходився за місцем свого проживання (на АДРЕСА_1 ) разом із малознайомою ОСОБА_9 . Під час знаходження у приміщенні кухні ОСОБА_7 раптово відчув особисту неприязнь до ОСОБА_9 , викликану образливими висловлюваннями останньої в бік його родини, внаслідок чого у ОСОБА_7 виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 . З цією метою ОСОБА_7 взяв розвідний ключ, підійшов до ОСОБА_9 , котра заходила до кімнати, і, знаходячись позаду жінки, знизу вгору наніс їй удар по задній частині голови. Від отриманого удару ОСОБА_9 впала на підлогу, а ОСОБА_7 умисно з особливою жорстокістю завдав їй численних ударів указаним ключем по голові. Під час заподіяння цих ударів потерпіла ОСОБА_9 , відчуваючи біль, намагалася прикривати голову руками і кричати. Не зважаючи на це й усвідомлюючи, що завдає потерпілій особливих фізичних страждань, маючи перевагу в силі і діючи з особливою жорстокістю, ОСОБА_7 продовжив бити жінку по голові та руках, а всього завдав потерпілій не менше 33 ударів по голові, не менше 3 ударів по правій верхній кінцівці та не менше 10 ударів по лівій верхній кінцівці.
Переконавшись, що ОСОБА_9 померла, ОСОБА_7 перемістив тіло останньої до ванної кімнати, де з метою приховання особливо тяжкого злочину за допомогою ножа спробував розчленувати труп потерпілої, здійснивши чотири надрізи в області шиї та десять надрізів в область тулуба останньої. Після невдалої спроби розчленувати труп ОСОБА_7 знову перемістив тіло ОСОБА_9 до кімнати, де обмотав труп у простирадло, поверх якого обмотав липкою стрічкою та шпалерами і сховав його у дивані.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Скаржник зазначає, що прокурор не дотримався положень ст. 384 КПК, оскільки не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_7 можливості та особливості розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних і не долучив відповідного письмового роз`яснення до обвинувального акту. Суд першої інстанції формально підійшов до виконання вимог ст. 384 КПК, оскільки не з`ясував у підготовчому засіданні у прокурора виконання ним вищевказаних вимог закону. Крім того, розглядаючи клопотання захисника засудженого (без зазначення прокурором на якій стадії судового провадження воно було заявлено) щодо роз`яснення його підзахисному вимог ст. 384 КПК, фактично цих вимог закону не виконав. Вказані порушення залишилися поза увагою апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав скаргу, думку засудженого і захисника на підтримання скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

У касаційній скарзі прокурор не оспорює фактичних обставин справи, доведеності винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації його дій. Відповідно до вимог ст. 433 КПК колегія суддів переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, прослухавши аудіозапис судових засідань судів першої та апеляційної інстанцій, а також заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_7 в судовому засіданні суду касаційної інстанції, врахувавши правову позицію, викладену в ухвалі Верховного Суду України від 25 червня 2015 року (справа № 5-111кс15), колегія суддів дійшла висновку, що доводи, наведені в касаційній скарзі прокурора, є необґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що дійсно прокурор усупереч вимогам ч. 1 ст. 384 КПК не роз`яснив ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК, можливості та особливостей розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних і не долучив письмового роз`яснення такого права до обвинувального акта. Тобто вимог кримінального процесуального закону в цій частині прокурор не виконав.

У той же час в підготовчому судовому засіданні 05 серпня 2014 року у присутності захисника обвинувачений ОСОБА_7 отримав пам`ятку про свої права та обов`язки, ознайомившись із ними, зазначив суду, що ці права йому зрозумілі і він просить розглядати справу колегіально, про що подав до суду власноручну письмову заяву від 05 серпня 2014 року (т. 2, а.с. 54). Жодних зауважень зі сторони захисту та сторони обвинувачення не було.

В суді касаційної інстанції засуджений ОСОБА_7 підтвердив, що дійсно подавав таку заяву у присутності захисника і був ознайомлений зі своїми правами.

Більше того, у подальшому на початку судового засідання 20 серпня 2014 року обвинувачений повторно подав до суду розписку, в якій зазначив, що йому роз`яснено його право на розгляд кримінального провадження судом присяжних і підтвердив своє волевиявлення щодо розгляду кримінального провадження колегіально у складі трьох суддів (т. 2, а.с. 63). Оскільки обвинувачений наполягав на колегіальному розгляді кримінального провадження, звернення захисника про роз`яснення ОСОБА_7 права на суд присяжних, судом було визнано безпідставним, яке заявлено формально. У подальшому під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 та його захисник жодних клопотань про порушення прав обвинуваченого у цій частині не заявляли.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції усунув порушення, які допустив прокурор при переданні обвинувального акта до суду, і виконав вимоги ст. 384 КПК.

Крім того, ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі не заявляв про порушення його права на розгляд кримінального провадження судом присяжних. Згідно з аудіозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 та його захисник не зазначали про порушення права обвинуваченого та нероз`яснення йому права на здійснення розгляду кримінального провадження судом присяжних.

У касаційній скарзі прокурор не навів жодних доводів, посилань та мотивувань щодо наявності у матеріалах кримінального провадження вищезазначених власноручно написаних заяв обвинуваченого від 05 та 20 серпня 2014 року умовчав про них.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про дотримання місцевим судом вимог статті 384 КПК. Інших доводів стосовно незаконності судових рішень касаційна скарга прокурора не містить.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення, а вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3