Справа № 303/7495/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

11.10.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 та захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження 11-кп/777/474/16, за апеляційною скаргою, яку подав провідний юрисконсульт Державного закладу "Української психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України" ОСОБА_7 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 червня 2016 року,
ВСТАНОВИВ :
ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 червня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви Головного лікаря Державного закладу "Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України" ОСОБА_8 про виправлення описки в ухвалі Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2016 року, якою щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісарня, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, раніше судимого,
застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В ухвалі суду від 29.06.2016 вказується на те, що при постановленні Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області ухвали від 23.02.2016 про застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, були дотримані вимоги ст. 94 КК України, враховано висновок судово-психіатричного експерта від 30.09.2015 № 165. Тому суд прийшов до висновку про те, що немає підстав виправляти описку в ухвалі від 23.02.2016 шляхом доповнення мотивувальної частини тим, що ОСОБА_9 під час вчинення інкримінованого йому злочину перебував в стані обмеженої осудності, оскільки в такому випадку ухвала буде суперечити висновку судово-психіатричного експерта і буде порушено процесуальне право. Крім того суд не знайшов підстав для доповнення резолютивної частини ухвали від 23.02.2016 тезою «до виходу з хворобливого стану», оскільки будуть порушені вимоги ст. 94 КК України. У зв`язку з наведеним, суд відмовив у задоволенні заяви про виправлення описки і роз`яснив заявнику зміст статті 514 КПК України.
В апеляційній скарзі провідний юрисконсульт Державного закладу "Української психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України" ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала суду від 29.06.2016 є незаконною. Вважає, що ОСОБА_9 відповідно до Висновку судового-психіатричного експерта № 165 від 30.09.2015, повинен бути визнаний обмежено осудним, оскільки у період інкримінованих йому дій не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і щодо нього мав бути ухвалений обвинувальний вирок із призначенням примусових заходів медичного характеру, що мали б здійснюватись за місцем відбування покарання, що суд всупереч зазначеному визнав його неосудним. Також вказує на те, що неправильним є твердження суду про те, що оскільки ОСОБА_9 на теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, то він є неосудним щодо скоєного. Крім того, посилається на те, що з медичної точки зору, дисоціативний розлад, який розвинувся у ОСОБА_9 після скоєння кримінального правопорушення, тобто в період перебування під слідством, не є хронічним психічним захворюванням, а має тимчасовий характер і підлягає лікуванню з повним одужанням від нього, після чого, ОСОБА_9 може постати перед судом, і щодо нього може бути ухвалено обвинувальний вирок з призначенням покарання, а за необхідності він може отримувати психіатричну допомогу за місцем відбування покарання. Просить ухвалу суду від 29.06.2016 скасувати, постановити нову, якою встановити, що ОСОБА_9 інкриміноване йому кримінальне правопорушення вчинив у стані обмеженої осудності й після припинення застосованих до нього примусових заходів медичного характеру кримінальне провадження щодо нього повинно бути поновлено.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 та захисника адвоката ОСОБА_6 , які судове рішення вважали законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2016 року, щодо ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
При прийнятті рішення про застосування щодо підозрюваного за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом судом враховано висновок судового-психіатричного експерта № 165 від 30.09.2015, відповідно до якого у період інкримінованих дій ОСОБА_9 не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, до виходу із хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим режимом.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2016 року на підставі заяви головного лікаря ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_10 в ухвалі суду від 23 лютого 2016 року виправлено описку шляхом виключення з мотивувальної частини ухвали посилання на те, що ОСОБА_9 кримінальне правопорушення вчинив у стані неосудності.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 червня 2016 року відмовлено в задоволенні повторної заяви головного лікаря ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_10 про виправлення описки в ухвалі суду від 23 лютого 2016 року.
Висновок суду про те, що при постановленні Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області ухвали від 23.02.2016 про застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, були дотримані вимоги ст. 94 КК України, враховано висновок судово-психіатричного експерта від 30.09.2015 № 165, що немає підстав виправляти описку в ухвалі від 23.02.2016 шляхом доповнення мотивувальної частини тим, що ОСОБА_9 під час вчинення інкримінованого йому злочину перебував в стані обмеженої осудності, оскільки в такому випадку ухвала буде суперечити висновку судово-психіатричного експерта і буде порушено процесуальне право, колегія суддів визнає обґрунтованим з огляду на положення ч. 1 ст. 379 КПК України, і вважає, що доповнення мотивувальної частини ухвали від 23.02.2016 твердженням про те, що ОСОБА_9 під час вчинення інкримінованого йому злочину перебував у стані обмеженої осудності не є виправленням описки, оскільки змінить зміст та суть ухвали, а також буде суперечити висновку судово-психіатричного експерта від 30.09.2015 № 165.
З урахуванням наведеного, обґрунтованим визнається й висновок суду про те, що немає підстав для доповнення резолютивної частини ухвали від 23.02.2016 тезою «до виходу з хворобливого стану», оскільки в такому випадку буде порушено вимоги ст. 94 КК України, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині відхиляються.
При оцінці доводів апеляційної скарги у цій частині та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує, що у клопотанні прокурор просив прийняти рішення про застосування щодо підозрюваного за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру саме у вигляді примусового лікування в психіатричному закладі із суворим режимом, що з урахуванням положень ст. ст. 22, 26, 337 КПК України суд не вправі вийти за межі вимог, на які посилається прокурор.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 відповідно до Висновку судового-психіатричного експерта № 165 від 30.09.2015 повинен бути визнаний обмежено осудним, оскільки в період інкримінованих йому дій не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і щодо нього мав бути ухвалений обвинувальний вирок із призначенням примусових заходів медичного характеру, що мали б здійснюватись за місцем відбування покарання, що суд всупереч зазначеному визнав його неосудним; що неправильним є твердження суду про те, що оскільки ОСОБА_9 на теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому він є неосудним щодо скоєного; що з медичної точки зору, дисоціативний розлад, який розвинувся у ОСОБА_9 після скоєння кримінального правопорушення, тобто в період перебування під слідством, не є хронічним психічним захворюванням, а має тимчасовий характер і підлягає лікуванню з повним одужанням від нього, після чого, ОСОБА_9 може постати перед судом, і щодо нього може бути ухвалено обвинувальний вирок з призначенням покарання, а за необхідності він може отримувати психіатричну допомогу за місцем відбування покарання, колегія суддів вважає такими, що не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення, зокрема, на висновок суду про відмову в задоволенні заяви про виправлення описки в ухвалі від 23.02.2016.
Крім того, колегія суддів вважає, що ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 23 лютого та 29 червня 2016 року відповідають вимогам ст. ст. 513, 379 КПК України.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів також враховує, що відповідно до ст. 515 КПК України, у разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу або в неї настав тимчасовий розлад психічної діяльності чи інший хворобливий стан психіки, які позбавляли її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, суд на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів своєю ухвалою припиняє застосування примусових заходів медичного характеру. Постановлення ухвали суду про припинення застосування примусових заходів медичного характеру є підставою для проведення досудового розслідування чи судового провадження.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування чи зміни, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 379, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав провідний юрисконсульт Державного закладу "Української психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України" ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 червня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні заяви Головного лікаря Державного закладу "Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України" ОСОБА_8 про виправлення описки в ухвалі Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2016 року, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців із дня її проголошення.
Судді: