АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/156/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/671/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 08 вересня 2016 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000979 та №0001468 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року відносно :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка, Хмельницької області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 27 березня 2007 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 289 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 185 ч. 2, ст. 357 ч. 3 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.
-11 вересня 2014 року Нікопольський міжрайонним судом за ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 194 ч.2 КК України до 6 років позбавлення волі, на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію в 2014 році», звільнений від відбуття покарання за рішенням суду,
в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст.289 КК
якого визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання

- за ч.3 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки;
- за ч.2 ст.289 КК України у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців з конфіскацією всього належного йому майна в дохід держави.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання та фактичного затримання засудженого.
Ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, припинила свою дію відповідно до ч.6 ст.194 КПК України.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 12952 гривні матеріальної шкоди та 10000 гривень моральної шкоди, а всього 22952 гривні.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 17469 гривень 50 копійок матеріальної шкоди та 50000 гривень моральної шкоди, а всього 67469 гривень 50 копійок.
Учасники судового провадження:
прокурор- ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_6
захисники ОСОБА_10
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.06.2016 року скасувати .

Прокурор просить, вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.06.2016 року стосовно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.З ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому майна в дохід держави.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винними при наступних обставинах.

ОСОБА_6 , 28 березня 2015 року приблизно о 00.30 год., знаходився біля будинку № 2 по вул. Барнаульська, в м. Нікополь, Дніпропетровської області, де в нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння автомобілем ВАЗ 2105 н.з. НОМЕР_1 із подвір`я за вищевказаною адресою.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов до узбіччя дороги біля під`їзду будинку № 2 по вул. Барнаульська в м. Нікополі Дніпропетровської області, та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом підбору ключа відчинив водійські дверцята та потрапив до салону, зняв автомобіль з передачі, але привести двигун у робочій стан у нього не вийшло. Після чого, за допомогою автомобіля ВА3-2108, що належав його брату ОСОБА_11 , шляхом буксирування перемістив викрадений автомобіль до перехрестя вул. Лапинська та пров. Знаменський в м. Нікополь, тобто незаконно, умисно, повторно, із корисливих мотивів, заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем ВАЗ 2105 н.з. НОМЕР_1 , вартістю 29387,5 грн., що належить ОСОБА_7 , чим спричинив останньому матеріальний збиток на вищевказану суму.
Крім цього, ОСОБА_6 , 04 квітня 2015 року приблизно о 01.00 год., знаходився біля будинку № 133 по вул. Гагаріна, в м. Нікополь Дніпропетровської області де в нього виник злочинний умисел, направлений на умисне заволодіння автомобілем ВАЗ 21011 д.н. НОМЕР_2 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов до будинку АДРЕСА_2 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом підбору ключа відчинив водійські дверцята та потрапив до салону, зняв автомобіль з передачі, та відкотив автомобіль від двору, але привести двигун у робочий стан у нього не вийшло. Після чого за допомогою автомобіля ВА3-2108, що належав його брату ОСОБА_11 відтягнув викрадений автомобіль до району «Круча» по вул. Чернишевського в м. Нікополі Дніпропетровської області, таким чином незаконно, умисно, повторно, із корисливих мотивів, заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем ВАЗ 21011 д.н НОМЕР_2 , вартістю 16221,9 грн., що належить ОСОБА_12 , чим спричинив останньому матеріальний збиток на вищевказану суму.
Крім того, ОСОБА_6 04 травня 2015 року о 00.10 год., знаходився біля будинку АДРЕСА_3 , де побачив потерпілого ОСОБА_8 який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та намагався закрити гараж. Після того як ОСОБА_8 пішов додому та залишив ключі від гаражу в замку у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння майном ОСОБА_8 , яке знаходилося у гаражі.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов до вказаного гаражу, який розташований у дворі будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_8 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись незачиненими дверима, проник до приміщення гаражу де відчинив водійські дверцята автомобіля ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_3 та потрапив до салону, зняв автомобіль з передачі, після чого ключем який був у замку запалення двигуна, привів автомобіль в робочий стан та таким чином отримав можливість керувати автомобілем і здійснювати рух на ньому, тобто, незаконно, умисно, повторно, із корисливих мотивів, заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 , з місця події зник, викраденим транспортним засобом розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_6 незаконно заволодів транспортним засобом ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_8 , чим спричинив матеріальну шкоду, відповідно до висновку експерта №248 від 23.10.2015 на суму 3140,5 грн.
Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 в той же час 04 травня 2015 року скориставшись незамкненими дверима проник до приміщення гаражу, який знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_8 , звідки таємно, умисно, повторно з корисливих мотивів скоїв крадіжку компресора зі шлангом, пістолетом підкачки та пістолетом продувки у комплекті, марки «Міол циклон», вартістю 700 грн., акумулятора автомобільного на 60 ампер вартістю 200 грн., пуско - зарядного пристрію «Імпульс 3 П-02» вартістю 800 грн., дрилі ударної «Craft СРО 13/1000» вартістю 500 грн., болгарки «Штерн» вартістю 600 грн., шліфувальної машинки «Штерн» вартістю 350 грн., автомагнітоли в коробці «JVC KD G343» вартістю 500 грн., два динаміки на передні двері автомобіля вартістю 500 грн., комплект вітровиків на двері вартістю 150 грн., домкрата винтового вартістю 150 грн., буксировочного канату вартістю 100 грн., ручної пили по металу вартістю 30 грн., чотирьох коліс на автомобіль вартістю 1000 гривень кожне, загальною вартістю 4000 гривень, а також з автомобіля ВАЗ 2107 номерний знак НОМЕР_3 задньої полиці з динаміками вартістю 1500 гривень та підлокітник автомобільний вартістю 250 гривень, які належать ОСОБА_8 , чим спричинив останньому матеріальний збиток на суму 10330 грн.
В обґрунтування вимог апеляційних скарг:

Обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те,що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд не прийняв докази, які могли істотно вплинути на висновки суду,також посилається однобічність і неповноту судового слідства. Крім того зазначає що у вироку суд його вина підтверджується показами свідків, однак не один із свідків не був допитаний в залі судового засідання.

Прокурор, не оскаржуючи висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого ним кримінальних правопорушень. Вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з наступних підстав. На думку прокурора судом першої інстанціїї не дотримано вимог ст.65 ККК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». Таким чином призначенне покарання підсудному, судом належним чином не було враховано ті обставини, що ОСОБА_6 неодноразово судимий за злочини проти власності та повторно вчинив умисні злочини, які відповідно до ст. 12 КК України віднесені до категорії тяжких злочинів.Зазначене свідчить про відсутність у засудженого наміру твердо стати на шлях виправлення та перевиховання.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді:

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_10 , кожен окремо підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, заперечували проти апеляційної скарги прокурора.

прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, підтримав апеляцію прокурора у кримінальному провадженні, прохав колегію суддів задовольнити її в повному обсязі, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді -доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, прослухавши в стадії підготовки справи до апеляційного розглядутехнічний запис перебігу судового засідання, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора не підлягають задоволенню виходячи з наступного

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його визнано винними за викладених у вироку обставин, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо незаконності та необґрунтованості вироку є безпідставними .

Судом першої інстанції кримінальне провадження розглянуто у межах пред`явленого обвинувачення.

Як на докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за яке його засуджено, суд обґрунтовано послався на покази обвинуваченого, свідків, потерпілих та ряд письмових доказів по кримінальному провадженню в тому числі отриманих під час проведення досудового розслідування та в суді першої інстанції, які отримано у відповідності до вимог КПК України.

У відповідності з вимогами ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції проаналізувавши зібрані по кримінальному провадженню докази обґрунтував правильність висновків щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальнихого правопорушень, за яке його засуджено, при цьому врахував покази обвинуваченого щодо обставин скоення ним інкримінованих злочинів та повного визнання ним вини у пред`явленному обвинуваченні , правильно кваліфікувавши його дії за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України обґрунтувавши кваліфікуючі ознаки .

Тому необґрунтованим є наведене в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 твердження про неповноту, однобічність та необ`єктивність досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Судом досліджено всі обставини кримінального провадження: допитаний обвинувачений, потерпілі, свідки, досліджені письмові докази, що підтверджено матеріалами кримінального провадження, журналом судових засідань і звукозаписом судових засідань, що міститься на технічному засобі фіксування судового провадження і в свою чергу спростовує посилання обвинуваченого про неповноту , а також на те що суд не допитував свідків.

Так в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вищезазначених злочинів визнав повністю та надав повні і змістовні пояснення про вчинення інкримінованих злочинів, вказував на те, що саме він 28 березня 2015 року приблизно о 00.30 год. біля будинку №2 по вул. Барнаульській в м. Нікополь, побачив автомобіль ВАЗ 2105 на титанових дисках і незаконно заволодів ним . 04 квітня 2015 року близько о 01.00 годині, він біля будинку № 133 по вул. Гагаріна в м. Нікополь, побачив автомобіль ВАЗ 21011 і незаконно заволодів ним. 04 травня 2015 року на початку першої години він також проник у приміщення гаражу біля будинку № 81 по пр.. Трубників в м. Нікополь взяв автомобіль ВАЗ 2107 і речі , які знаходилися у гаражі, при цьому вказував обставини скоення злочинів ,вказував, що він знімав з автівок ,вказував місця, де він кидав автівки. Обвинувачений у судовому засіданні визнав цивільні позови потерпілих ,вказав , що щиро кається у скоєному.
Судом були допитані потерпілі. Так потерпілий ОСОБА_7 вказав про обставини скоення злочину і про те, що автомобіль «ВАЗ 2105» білого кольору з державним знаком НОМЕР_4 був був викрадений біля будинку №2 по вул. Барнаульській 28 березня 2015 року приблизно о 1-й годині ночі, який йому повернуто, але в пошкодженому стані і він поред`явив позов .
Потерпілий ОСОБА_8 , також допитаний у судовому засіданні, вказав, що 03 травня 2015 року після роботи ,зустрівшись з друзями біля гаражу, святкували травневі свята, вказав про обставини скоення злочину про те, що із гаражу було викрадено автомобіль разом з багатьма речами ,які знаходились у гаражу.Вказав на те, що через добу машину було знайдено співробітниками поліції та повернуто йому.Автомобіль був в пошкодженому стані. Викрадені з гаражу речі йому не повернуто.Він пред`явив позов
Тобто, як потерпілим ОСОБА_8 , так і потерпілим ОСОБА_7 було пред`явлено позиви ,які обвинувачений повністю визнав .
Свідки ОСОБА_13 ОСОБА_14 допитані у судовому засіданні дали покази щодо обставин викредання з гаражу автомобіля і речей .
Таким чином , твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , щодо відсутності допиту в судовому засіданні свідків, безпідставі та спростовуються матеріалами провадження, а також технічним записом перебігу судового засідання від 06.05.2016року(а.кп.56-59,т.5), відповідно якого як потерпілих так і свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 було допитано. Крім того, прослухавши технічний запис судового засідання від 23.05.2016р., колегія суддів встановила,що в судовому засіданні прокурор обгрунтувавши відмовився від допиту інших свідків, сторони кримінального провадження не заперечували,в тому числі не заперчував і обвинувачений ОСОБА_6 проти того, щоб не допитувати інших свідків. (а.кп.64-66,т.5) У цьому ж судовому засіданні були досліджені письмові докази і документи .
Суд навів у вироку детальні мотиви відносно оцінки пояснень обвинуваченого, пояснень потерпілих, свідків та проаналізував досліджені письмові докази .
На думку колегії суддів, сукупності викладених у вироку доказів достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст. 185 та ч.2 ст.289 КК України. Судом першої інстанції чітко встановлено склад злочину у тому числі і об`єктивну сторону злочинів.

Докази, які б викликали сумнів в об`єктивності показань допитаних в суді свідків, потерпілих відсутні. Натомість, докази, зібрані по кримінальному провадженню, є достовірними, допустимими і достатніми. Ніяких даних про те, що вони здобуті незаконним шляхом або сфальсифіковані- немає.

Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повною мірою доведена поясненнями потерпілих та свідків, які є послідовними та співпадають між собою. Крім того, допитуючи свідків, суд попередив їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та надав можливість всім учасникам процесу задавати їм питання. Тому колегія суддів не вбачає підстав сумніватися в достовірності їх показів.
Пояснення потерпілих, свідків є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та в своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень
Крім того , колегія суддів звертає увагу на те , що ні з боку захисту, ні з боку обвинуваченого не було надано додаткових доказів, не було заявлено обґрунтованих клопотань про необхідність дослідження додаткових доказів як у суді першої інстанції, так і не надходило обґрунтованих клопотань про дослідження доказів у суді апеляційної інстанції

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та про те, що судом допущено неповноту судового слідства, суттєві порушення вимог кримінально процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність - безпідставні.
Натомість, винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого ним злочинів при обставинах вказаних у вироку, підтверджується сукупністю зібраних і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дана належна правова оцінка, та які містяться в матеріалах кримінального провадження досудового розслідування належним чином досліджені у суді першої інстанції і вказані у вироку суду Як було встановлено при прослуховуванні аудіозаписів судових засідань, під час яких судом першої інстанції були допитані потерпілі, свідки,обвинувачений і суттевих протиріч або будь-яких непослідовностей в їх поясненнях колегією суддів виявлено не було.
Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з їх оцінкою обвинуваченим, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 щодо неправильної оцінки доказів судом у вироку, на упередженість суду нічим не підтверджені і є безпідставними.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, щодо скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого то вони також є необгрунтованими та безпідставними і не підлягають задоволенню.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому призначено згідно з вимогами ст. ст.50,65 КК України.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції у повній мірі врахував тяжкість вчиненого обвинуваченими злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого,який раніше судимий (а.кп.43,т.3), характеризуються за місцем проживаня задовільно(а.кп. 39 т.3), на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.кп. 41,43 т.3), матеріальну та моральну шкоду не відшкодував. Все вище перераховане впливає на покарання обвинуваченого. При цьому, обставини, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України,судом визнано визнання виини; які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК Українине встановлено.Ніяких інших обставин прокурор не зазначив у апеляційній скарзі , т.я. все ,на що поставлся прокурор було в повній мірі враховано судом при обранні покарання обвинуваченому

У зв`язку з вище викладеним, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 , слід обрати покарання в межах санкції інкримінованої ч.2 ст. 289 КК України, з реальним відбування покарання з зстосуванням ч.1 ст.70 КК України у вигляді 5 років та 6 місяців позбавлення волі, без застосуванням ст. 75 КК України, вважаючи що таке покарання необхідним та достатнім для його виправлення, з цим погоджується і колегія суддів.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, усі обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що в зазначеному випадку покарання визначено саме таке, яке є необхідним і достатнім для досягнення встановленої ч.2 ст. 50 КК України, мети його вид і строк визначено судом правильно і є справедливим за своїм видом і розміром.
Істотних порушень кримінально процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по кримінальному провадженню судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404,405,407,408,409,412,419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора- залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України -залишити без змін.

Ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, припинила свою дію відповідно до ч.6 ст.194 КПК України.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4