АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0007293, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який народився та проживає в АДРЕСА_1 , раніше
судимий, останній раз 22.08.2013 року вироком Оболонського районного суду
м. Києва за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі
строки 2 роки 6 місяців та звільненого від відбування покарання на підставі
ст.2 ЗУ „Про амністію у 2014 році за ухвалою Полтавського районного суду
Полтавської області від 11 липня 2014 року,-
за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_11 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_10 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та на нього покладено виконання обов`язків, передбачених пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції заступник прокурора міста Києва ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.
На обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної та необхідної оцінки конкретним обставинам кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, через нетривалий час ( 3 місяці) після звільнення в зв`язку із застосуванням амністії, вчинив нове умисне корисливе кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став, належні висновки не зробив.
Тому, на думку апелянта, виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є неможливим і суд безпідставно та незаконно застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню.

Згідно до вироку суду, ОСОБА_10 визнаний винним у тому, що він 06 жовтня 2014 року приблизно о 16 год. 00 хв., маючи при собі попередньо підготовлений для вчинення кримінального правопорушення ніж та поліетиленовий пакет, шляхом вільного доступу через під`їзд № 7 вийшов на дах будинку АДРЕСА_2 , де діючи з корисливих мотивів, повторно, таємно за допомогою ножа зрізав на даху 434,8 метри Інтернет-кабелю, загальною вартістю 901 грн. 44 коп., та викрав вказане чуже майно, яке належало ТОВ „ЛанетТелеком і з місця вчинення злочину втік.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, доводи обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги і просив вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і учасники судового провадження у такому випадку позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання та звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням.

Дії ОСОБА_10 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна ( крадіжка), вчиненому повторно, вірно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст. 185 КК України і учасниками судового провадження не оспорюються.

Зі змісту ч.1 ст. 75 КК України слідує, що, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тому суду завжди потрібно детально з`ясовувати фактичну тяжкість діяння, особу винного та інші обставини справи.

Як зазначено у вироку, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства за умови здійснення за ним відповідного контролю з боку уповноважених органів.

До таких висновків суд прийшов, зазначивши, що ним враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 правопорушення, обставини кримінального провадження, особу винного, який щиро покаявся, добровільно відшкодував завдану шкоду. Судом також враховано позицію потерпілої сторони, представник якої просив суворо не карати обвинуваченого та не ізолювати його від суспільства.

Такої ж позиції дотримувався в судовому засіданні і прокурор, який здійснював процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишилися обставини, що характеризують поведінку ОСОБА_10 до вчинення даного кримінального правопорушення, що має істотне значення для застосування цього виду звільнення від відбування покарання.

Так, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 притягувався до кримінальної відповідальності та засуджувався за вчинення аналогічних злочинів. При цьому, згідно вироку Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року він був засуджений за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та на нього було покладено виконання обов`язків, передбачених пп. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Проте, в період часу з 19 березня 2013 року по 03 квітня 2013 року ОСОБА_10 вчинив чотири епізоди таємного викрадення чужого майна, а саме: Інтернет-кабелю, і був засуджений вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 серпня 2013 року за ч.2 ст. 185, ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців.

Відповідно до ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2014 року ОСОБА_10 на підставі ст. 2 Закону України від 08.04.2014 року « Про амністію у 2014 року» був звільнений від відбування покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22.08.2013 року.

Нове кримінальне правопорушення, за яке він засуджений оскаржуваним вироком, ОСОБА_10 вчинив 06 жовтня 2014 року, тобто через три місяці після звільнення з місць позбавлення волі.

Наведені обставини свідчать про необґрунтованість висновку суду про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, оскільки судом першої інстанції не було враховано ступінь небезпечності особи обвинуваченого для суспільства, характер його дій, які спрямовані на незаконне збагачення, їх корисливий мотив, нетривалість часу, що пройшов з моменту відбуття обвинуваченим покарання за попереднім вироком.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_10 покарання скасувати, та постановити свій вирок.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання та відбування покарання за попереднім вироком, те, що ОСОБА_10 не перебуває на обліку у лікаря психіатра, але перебуває на диспансерно-динамічному обліку у лікаря нарколога, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняті та не погашені судимості за аналогічні злочини.

Обставинами, які пом`якшують покарання, колегія суддів визнає щире каяття обвинуваченого та відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання, колегією суддів не встановлено.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_10 належить призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини другої статті 185 КК України, але не більше, ніж визначив суд першої інстанції, бо саме такий вид і строк покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, на чому наполягає і апелянт.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року відносно ОСОБА_10 в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

С У Д Д І:

________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/149/2016, Категорія КПК: ч. 2 ст. 185
Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1