Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/101/16 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 125 КК Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2016 року. м. Кіровоград
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0000441, внесеного до ЄРДР 29 квітня 2013 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, українця, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, працюючого авіатехніком ДЛАУ, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 1214 грн. 30 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

ВСТАНОВИВ:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винуватим та засуджено за умисні дії, спрямовані на заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, вчинених за таких обставин.
Так, ОСОБА_10 28 квітня 2013 року близько 17 год. 30 хв. прибув у с.Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області з метою з`ясування обставин вчинення погроз в адресу своєї бабусі ОСОБА_11 зі сторони ОСОБА_8 . Прийшовши до будинку ОСОБА_8 , розташованого в АДРЕСА_2 , між ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_8 виникла сварка, яка переросла в бійку, під час якої ОСОБА_10 знаходячись навпроти потерпілого ОСОБА_8 наніс останньому кулаком правої руки удари в область обличчя, в результаті чого потерпілий ОСОБА_8 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просив скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку із допущенням судом істотних порушень кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років виправних робіт із відрахуванням 15 % заробітку в дохід держави. Посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції щодо виявлених тілесних ушкоджень є необ'єктивними та такими, що не відповідають обставинам кримінального правопорушення та дослідженим в суді доказам і, зокрема, районним судом взагалі не взято до уваги дослідженого у суді висновку судово-медичної експертизи № 1 (додаткової) від 10.01.2014 року, яка призначена та проведена на підставі постанови слідчого Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_12 від 23 грудня 2013 року, згідно висновків якої у відповідності до представленої медичної документації - медичної картки стаціонарного хворого № 182 амбулаторної карги па ім`я ОСОБА_8 виявлено та встановлено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді: закритої тупої травми лівого ока, гематоми лівої орбіти, гемофтальму, травматичної ерозії рогівки лівого ока, набряку диску зорового нерву, часткової атрофії зорового нерву із зниженням зору на ліве око 0,4, що становить 10% постійної втрати працездатності (стійка втрата працездатності менше чим на одну третину). Під час судового розгляду судом витребовувались та досліджувались медичні документи медична картка стаціонарного хворого № 182 та 2 медичні картки (амбулаторні), зміст яких детально зафіксований у висновках судово-медичних експертиз № 102 від 05.09.2013 року, № 1 (додаткової) від 10.01.2014 року, згідно яких чітко вбачається, що станом на 13.02.2013 року зір кожного ока складає 1,0, тоді як вже після побиття ОСОБА_10 28.04.2013 року і нанесенням ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, в останнього одразу відмічаються скарги, в тому числі на погіршення (зниження) зору лівого ока (запис від 30.04.2013 року та подальші записи). Досліджені в суді медичні документи містять об`єктиві дані про нормальний стан зору потерпілого ОСОБА_8 до його побиття ОСОБА_10 (амбулаторна картка містить запис станом на 13.02.2013 рік), а також об`єктивні медичні дані та скарги ОСОБА_8 (усі медичні картки) щодо погіршення стану зору лівого ока одразу після нанесення не менше 3-х сильних ударів в обличчя (область перенісся, лівого ока, тощо) ОСОБА_10 , а у зазначеному судом висновку СМЕ № 120 від 05.12.2014 року вказано, що при огляді лікарем офтальмологом 01.1 2.2014 року у ОСОБА_8 визначена гострота зору правого ока - 1.0, лівого ока 0.5 та встановлений діагноз - часткова атрофія зорового нерву лівого ока, однак конкретно вирішити питання про те, коли у ОСОБА_8 настало зниження зору, неможливо у зв`язку із відсутністю медичної документації про стан гостроти зору до травми та стан обох очей. Тому висновок СМГ №120 від 05.12.2014 року є неповним і таким, що суттєво протирічить висновкам СМЕ № 102 від 05.09.2013 року, № 1 (додаткової) від 10.01.2014 року, так і медичним документам, які досліджені в суді та були долучені до кримінального провадження і повинні були бути досліджені та враховані експертами при наданні висновку № 120 від 05.12.2014 року. Водночас із цим, після дослідження в судовому засіданні амбулаторної медичної картки ОСОБА_8 в якій зафіксовані відомості про стан гостроти зору до травми та стан обох очей (запис від 13.02.2013 року), суд не зазначив в своїй ухвалі про необхідність надання для дослідження експертам цього медичного документа, що потягло неповноту експертного висновку та суттєво вплинуло на його остаточні результати, оскільки медична картка при наданні висновку №120 від 05.12.2014 року експертами не досліджувалась та не враховувалась. Вказав, що необ`єктивне врахування судом у вироку від 19 січня 2015 року тільки висновків СМГ 2Т 90 від 16.05.2013 року № 120 від 05.12.2014 року, якими не досліджена та не врахована уся наявна медична документація потерпілого ОСОБА_8 , непогодження суду з висновком СМЕ № 102 від 05.09.2013 року тільки з формальних підстав та взагалі не врахування у вироку дослідженого судом висновку СМЕ № 1 (додаткового) від 10.01.2014 року, потягло невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і така невідповідність вплинула на зміну правової кваліфікації дій підсудного ОСОБА_10 , тобто потягла неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на визначення міри покарання, яка є несправедливою.

Крім того, в суді апеляційної інстанції прокурор просив, у зв`язку із допущеними судом першої інстанції порушеннями кримінального процесуального закону і, зокрема, тим, що в мотивувальній частині вироку суд не вказав, які саме тілесні ушкодження отримав потерпілий ОСОБА_8 та не перерахував їх, обмежився тільки тим, що вказав, що вони відносяться до категорії легких, не зазначив згідно якого висновку судово-медичної експерта він це встановив, тобто фактично не встановив фактичні обставини у кримінальному провадженні та того, що суд не усунув в судовому засіданні протиріччя які є у висновках чотирьох судово-медичних експертиз щодо ступеню тяжкості отриманих потерпілим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, на що звернула увагу у своїй ухвалі колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області, скасувавши вирок суду першої інстанції та призначивши по кримінальному провадженню новий судовий розгляд. Просив скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд по кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 просив скасувати вирок суду першої інстанції, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_10 закрити за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого як ч. 2 ст. 125 КК України, так і ч. 1 ст. 122 КК України, посилаючись на те, що районний суд у вироку послався, як на доказ вини ОСОБА_10 на висновок експертизи № 90 від 16 травня 2013 року, проведеного судово-медичним експертом Вільшанського міжрайонного відділення СМЕ Кіровоградського обласного бюро СМЕ, відповідно до якого в результаті нанесених ударів потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді припухлості нижнього повіка лівого ока, які могли виникнути від травматичної дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, строком не менше однієї доби до моменту обстеження і відносяться до категорії легких. Крім того, визначаючи, що дії ОСОБА_10 потягли завдання легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, суд послався на ті обставини, що відповідно до медичної карти стаціонарного хворого № 182 ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні з 30 квітня по 10 травня 2013 року, тобто 11 діб, що суперечить висновку експертизи № 90 від 16 травня 2013 року, на який спирався суд першої інстанції. Одночасно, суд визнав неналежним доказом висновок експерта № 102 від 05 вересня 2013 року та № 1 (додатково) від 10 січня 2014 року, наданий судово-медичним експертом ОСОБА_13 , відповідно якого потерпілому завдані тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, в описовій частині якого зазначається термін перебування потерпілого на лікарняному, з посиланням на те, що експертизи виконані з прямим порушенням норм Інструкції про проведення судово-медичної експертизи. Натомість, суд першої інстанції навіть не згадав і повністю проігнорував висновок комісійної експертизи № 120 від 05 грудня 2014 року, відповідно до якої травматичного чи не травматичного походження зміни, що мали місце в ділянці нижньої повіки лівого ока, по опису експерта, говорити не можливо. Судячи по кольору, якщо в ділянці набряку мав місце синець, він утворився за 1-2 години до моменту огляду, тобто тілесні ушкодження у ОСОБА_8 виникли наступного дня після зазначених подій. Саме цю частину висновку комісійної експертизи суд першої інстанції взагалі не врахував. Суд взагалі не взяв до уваги висновок комісійної експертизи № 120 від 05 грудня 2014 року, який істотно впливає на загальні висновки суду щодо наявності у потерпілого будь-яких тілесних ушкоджень. За наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги висновки судово-медичної експертизи № 90 від 16 травня 2013 року і відкинув в цій частині висновок комісійної експертизи № 120 від 05 грудня 2014 року. Визнавши висновки експерта № 102 від 05 вересня 2013 року неналежним доказом, суд, в той же час, визначаючи, що потерпілому були завдані легкі тілесні ушкодження, які спричинили саме короткочасний розлад здоров`я, послався на те, що потерпілий ОСОБА_8 знаходився на лікуванні 11 діб, що було прописано у вказаному висновку експерта з посиланням на медичну картку стаціонарного хворого № 182, що свідчить, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, так як навіть висновки експерта № 90 від 16 травня 2013 року про це не свідчать.

Судом першої інстанції не надано правової оцінки факту фальсифікації, допущених судовим експертом ОСОБА_13 при наданні висновку експерта № 102 від 27 серпня 2013 року.

Вказав, що не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду, що обвинувачений ОСОБА_10 «не заперечує, що дійсно 28.04.2013 року близько 17 год. 30 хв. між ним та потерпілим ОСОБА_8 виник конфлікт, що переріс у бійку». Навпаки, ОСОБА_10 протягом всього часу досудового розслідування та розгляду справи в суді давав показання про те, що саме ОСОБА_8 , роздратований тим, що ОСОБА_10 насмілився прийти до його двору, почав наносити ОСОБА_10 удари цеглою, будь-яких ударів ОСОБА_8 він не наносив і не міг нанести в цій ситуації. Ніколи обвинувачений не давав показання про те, що мала місце бійка, що означає взаємне нанесення ударів друг другу.

Не відповідає матеріалам кримінального провадження висновки суду першої інстанції про те, що показання ОСОБА_10 про його побиття ОСОБА_8 не відповідають висновкам експертів про характер і локалізацію тілесних ушкоджень на тілі самого ОСОБА_10 . За висновками експерта № 73 від 11-го червня 2013 року ОСОБА_8 було завдано ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції також послався на показання потерпілого ОСОБА_8 , його дружини ОСОБА_14 , їхніх знайомих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та безпідставно відкинув показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , як такі, що надані у зв`язку з тим, що вони перебувають в неприязних відносинах з потерпілим ОСОБА_8 , а тому суд розцінив їх показання як упереджені. Наразі, суд першої інстанції не зазначив, чому суд віддав перевагу саме показанням свідків обвинувачення, а не показанням свідків захисту. Суд першої інстанції віддавши перевагу показанням свідків обвинувачення, не прийняв до уваги той факт, що зазначені свідки надали суду завідомо неправдиві показання в частині завдання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , в той час, як висновками судово-медичної експертизи беззаперечно встановлено, що ОСОБА_8 завдано ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

Зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги речовий доказ - диск із записом допитів свідків, наданий апеляційним судом Кіровоградської області і приєднаний до матеріалів кримінального провадження. Зазначений диск містить показання свідка ОСОБА_21 , заступника начальника Добровеличківського РВ, який керував слідчо-оперативною групою, що прибула на місце події. В своїх показаннях ОСОБА_21 спростував факт наявності у ОСОБА_8 пошкодження в області ока (файл від 19.11.2013 року, 10.23. -10.33.), що повністю відповідає висновкам комісійної експертизи.

Вказав, що стороною захисту в ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції неодноразово заявлялось про фальсифікацію ОСОБА_8 обставин справи.

Зазначив, що судом безпідставно задоволений цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 1214,30 грн.

Також вказав, що при розгляді справи судом першої інстанції порушено норми кримінального процесуального закону, які перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а саме вимоги ч. 4 ст. 17 КПК України, вимоги ч. 2 ст. 22 КПК України, вимоги ч. 1,ч. 2, ч. 3 та ч. 4 ст. 370 КПК України та вимоги п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

В апеляційній скарзі потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_8 просив скасувати вирок суду першої інстанції. Посилаючись на те, що при розгляд справи суд першої інстанції допустив істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Вирок суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, як в частині перекваліфікації судом першої інстанції дій обвинуваченого з ч. 1 ст.122 КК України на ч.2 ст.125 КК України та призначенням ОСОБА_10 покарання, яке у відповідності до усіх обставин справи та інкримінованого йому правопорушення за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість, тобто невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так і в супереч письмової позиції потерпілого (заявленого цивільного позову), як потерпілого (цивільного позивача), присудження до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 значно меншої суми моральної шкоди, яка явно не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Вказав, що висновки суду щодо виявлених тілесних ушкоджень та оцінки їх ступеня тяжкості упередженими є необ`єктивними та такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та дослідженим в суді доказам (зокрема документів), а саме: судом взагалі не взято до уваги та у вироку не доведено та не надано оцінки, дослідженого у суді висновку судово-медичної експертизи №1 (додаткової) від 10.01.2014 року, яка призначена та проведена на підставі постанови слідчого Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_12 від 23 грудня 2013 року. Під час судового розгляду судом не витребовувались та належним чином не досліджуватись медичні документи - медична картка стаціонарного хворого №182 та 2 медичні картки (амбулаторні), зміст яких детально зафіксований у висновках судово-медичних експертиз №102 від 05.09.2013 року, №1 (додаткової) від 10.01.2014 року, а тому висновок СМЕ №120 від 05.12.2014 року є неповним і таким, що суттєво протирічить, як висновкам СМЕ №102 від 05.09.2013 року №1 (додатковий) від 10.01.2014 року, так і медичним документам, які досліджені в суді та були долучені до кримінального провадження і повинні були бути дослідженні та враховані експертами при наданні висновку №120 від 05.12.2014 року. Поряд із цим на порушення вимог ст.242 КПК України, при призначенні згідно ухвали від 26.05.2015 року комісійної судово-медичної експертизи, суд не поставив перед експертами питання щодо тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, наявних у ОСОБА_8 . При цьому суд, задовольняючи клопотання захисту про призначення комісійної судово-медичної експертизи, не забезпечив його права та фактично позбавив його права на постановку перед експертами питань, які підлягали експертному дослідженню, з огляду на наявність амбулаторної медичної картки в якій зафіксовані відомості про стан гостроти зору до травми та стан обох очей, що суттєво впливає на остаточні висновки комісійної СМЕ щодо тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_10 ..

Також, вказав, що районний суд з метою остаточного встановлення та об`єктивного з`ясування обставин щодо тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, наявних у потерпілого, у відповідності до ст. 356 КПК України задля роз`яснення висновків та усунення розбіжностей (протиріч), мав усунути протиріччя на які вказав у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції коли скасував попередній вирок по кримінальному провадженню. Проте вказівки суду апеляційної інстанції фактично не виконав. Суду слід було здійснити виклик до суду судово-медичних експертів ОСОБА_22 і ОСОБА_13 , однак суд цього не взяв до уваги. Разом із тим, при заявлені представником потерпілого клопотання від 22.10.2015 року про призначення додаткової судово-медичної експертизи з урахуванням усієї медичної документації відносно ОСОБА_23 , яка долучена до матеріалів кримінального провадження на предмет тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому ОСОБА_8 обвинуваченим ОСОБА_10 та здійснити виклик до суду експертів: Вільшанського міжрайонного відділення СМЕ ОСОБА_22 та експерта Новоархангельського відділення СМЕ Кіровоградського обласного бюро СМЕ ОСОБА_24 для роз`яснення висновків № 90 від 16.05.2013 року, №102 від 05.09.2013 року, №1 (додаткового) від 10.01.2014 року, а також виклику до суду для допиту в якості свідка слідчого СВ Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_12 судом дане клопотання було залишено без задоволення, рішення нічим не мотивовано, що потягнуло за собою необ`єктивне та упереджене винесення вироку.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляцію частково та просив відмовити в апеляції захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляцію ОСОБА_8 та просили відмовити в апеляції захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та просили частково задовольнити апеляцію прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляцію захисника та просили відмовити в апеляціях прокурора та потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню, з таких підстав.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з вимогами ч. 1, п.5 ч.2 ст. 412 КПК України істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення Кримінального процесуального кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
При цьому, згідно п. 7 ч. 2 цієї статті, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Загальними засадами кримінального провадження, зокрема п. 20 ч. 1 ст. 7 КПК України, а також ч. 5 ст. 27 КПК України визначено, що під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час судового провадження є обов`язковим.
Розділом ІІІ «Інструкції про порядок роботи з технічними засобами фіксування судового засідання», затвердженої наказом ДСА України № 108 від 20.09.2012 року, секретар судового засідання перед початком роботи зобов`язаний перевірити працездатність пристроїв, провести тестування для перевірки того, що складові комплексу звукозапису (мікрофон, мікшер тощо) працюють нормально та запис іде правильно.
У разі виникнення непрацездатності, неможливості налагодження коректної роботи комплексу звукозапису, секретар зобов`язаний терміново повідомити адміністратора і суддю про такі обставини. Під час звукового запису секретар здійснює поточний контроль якості запису шляхом прослуховування через навушники, а контроль працездатності комплексу звукового запису шляхом спостереження за його станом. У разі виявлення ознак непрацездатності обладнання комплексу звукозапису, секретар доповідає судді про неможливість подальшого звукозапису судового засідання та повідомляє про це керівника апарату і адміністратора.
Проте, при перевірці матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що до них хоча і долучені технічні носії інформації, однак, на цих носіях відсутня фіксація судових засідань із розгляду цього кримінального провадження датовані - 11.09.2015 року та 22.10.2015 року.
Крім того, суд першої інстанції допустив інші істотні порушення кримінального процесуального закону.
Так, згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положенням ст. 59 та пунктом 6 ч.3 ст.129 Конституції України закріплено конституційне право громадян на захист від обвинувачення.
Ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом. Встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висувного обвинувачення про нього кримінального обвинувачення.
Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині зазначається: 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви змінення обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалося таке рішення, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання. Також у мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставини, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином кожний доречний важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь. Висновки у судовому рішенні повинні прямо впливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. При цьому недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидне порушення права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.
Разом із тим, суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального процесуального закону під час ухвалення вироку, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Так в мотивувальній частині вироку викладаючи встановлені фактичні обставини кримінального провадження визнані судом доведеними у вироку вказав, що ОСОБА_10 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст.125 КК України, завдав потерпілому ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Проте, як вбачається із мотивувальної частини вироку суд не встановив на яких саме частинах тіла та згідно якого саме висновку судово-медичного експерта утворились вказані тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_8 , не вказав їх кількість та не перерахував їх у мотивувальній частині вироку, тобто допустив невмотивованість вироку, чим порушив право захищатися від конкретного обвинувачення, тобто порушив право на справедливий суд.
Крім того, згідно ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді після скасування вироку чи ухвали суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Разом із тим, судом першої інстанції при новому розгляді справи знову допущено істотні порушення кримінального процесуального закону і, зокрема, не усунуто протиріччя на які було звернуто увагу в ухвалі колегії суддів апеляційного суду Кіровоградської області від 14.05.2015 року якою було скасовано попередній вирок суду першої інстанції від 19 січня 2015 року. Так, в ухвалі колегії суддів вказувалось на те, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження допустив істотні порушення кримінального процесуального закону і, зокрема, суд належним чином не дослідив всі обставини кримінального правопорушення, не надав належну оцінку всім доказам, здобутим органом досудового розслідування та надані сторонами кримінального провадження.
Так, у вказаній ухвалі вказано, що як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обґрунтовуючи висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, районний суд послався на висновок експерта № 90 від 16.05.2013 року, наданого судово-медичним експертом Вільшанського міжрайонного відділення СМЕ Кіровоградського бюро СМЕ, згідно висновків якої потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді припухлості нижнього повіка лівого ока, що відноситься до легких тілесних ушкоджень та які могли виникнути від травматичної дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Це тілесне ушкодження могло виникнути не раніше однієї доби з моменту обстеження 29.04.2013 року ( а. с. 19 .т.1 ).
Разом із тим, суд першої інстанції, визнав, що своїми діями ОСОБА_10 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 - легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
При цьому встановив, що відповідно медичної документації стаціонарного хворого №182 ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні з 30.04.2013 року по 10.05.2013 року, тобто 11 діб, що суперечить вищенаведеному висновку експертизи №90 від 16.05.2013 року в якому вказано, що ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких.
Що стосується висновку комісійної експертизи №120 від 05.12.2014 року, в якому зазначено, що встановити до якого походження (травматичного чи не травматичного) належать зміни, що мали місце в ділянці нижньої повіки лівого ока, по опису експерта, говорити не можливо, то районний суд взагалі його не проаналізував, та не надав оцінки з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Разом із тим, при новому розгляді кримінального провадження судом не усунуті вказані суперечності та протиріччя. Так, суд першої інстанції при новому розгляді справи послався як на доказ вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України висновок комісійної експертизи №120 від 05.12.2014 року, висновки якої фактично суперечать висновку судово-медичного експерта №90 від 16.05.2013 року, при цьому не надав цьому ніякої оцінки та не мотивував таке рішення. Крім того, визначаючи, що дії ОСОБА_10 потягли завдання легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, суд послався на ті обставини, що відповідно до медичної карти стаціонарного хворого № 182 ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні з 30 квітня по 10 травня 2013 року, тобто 11 діб, що суперечить висновку експертизи № 90 від 16 травня 2013 року, на який спирався суд першої інстанції. Одночасно суд визнав неналежними доказами висновок експерта № 102 від 05 вересня 2013 року та №1 (додатково) від 10 січня 2014 року, відповідно яких потерпілому ОСОБА_8 завдані тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, в описовій частині яких зазначається термін перебування потерпілого на лікарняному. При цьому також послався у вироку як на доказ вини ОСОБА_10 на медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_8 № 182, згідно якої потерпілий ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні з 30 квітня по 10 травня 2013 року, дані якої були покладені в основу судово-медичних висновків № 102 від 05 вересня 2013 року та № 1 (додатково) від 10 січня 2014 року, що свідчить, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності та протиріччя, щодо встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, які судом в ході судового розгляду усунуті не були належна оцінка їм не була надана.

Отже, колегією суддів встановлено, що при новому розгляді справи суд першої інстанції в повній мірі не виконав вказівки викладені в ухвалі апеляційного суду Кіровоградської області від 14.05.2015 року, які згідно ч.3 ст.415 КПК України, є обов`язковими для виконання та ухвалив вирок.
Більше того, суд допустив інші істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до положень ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд в суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. 2-7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.
Таким чином, колегією суддів встановлені істотні порушення процесуального закону, наявність яких тягне безумовне скасування судового рішення, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, але в іншому складі суддів.
При цьому, призначаючи новий судовий розгляд, колегія суддів, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 415 КПК України не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставами для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, повно, всебічно і об`єктивно дослідити всі зібрані докази по справі та перевірити всі доводи поданих апеляційних скарг, надати цим доводам належну правову оцінку, надати можливість всім учасникам процесу при розгляді справи, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, а також детально перевірити всі доводи викладені у заявлених клопотаннях по справі надати їм належну правову оцінку та за результатами розгляду ухвалити законне, мотивоване та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, потерпілого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2015 року щодо ОСОБА_10 - скасувати, призначити новий судовий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4