Справа № 605/241/16-к
Ухвала
Іменем України
До провадження Підгаєцького районного суду надійшло клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 . Так, 20 березня 2016 року, приблизно о 21-00год. перебуваючи в будинку за місцем проживання ОСОБА_7 в с. Шумляни Підгаєцького району, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_8 виникла суперечка, в ході якої у ОСОБА_4 виник прямий умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .Побоючись, що його побють ОСОБА_8 вийшов з будинку та направився до себе додому. Однак ОСОБА_4 вважаючи суперечку незавершеною направився за ОСОБА_8 та на подвірї будинковолодіння де проживає ОСОБА_8 скориставшись тим, що останній впав та лежав на землі, наніс останньому декілька ударів ногою по тілу та в область голови, спричинивши тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковані як суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.125 КК України, умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_8 .
Факт, вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння передбаченого ч.2 ст125 КК України підтверджується показами свідка ОСОБА_10 який посвідчив, що в той день 20 березня 2016 року перебував разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_11 в будинку Керницького та став очевидцем конфлікту який виник між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 також бачив, як ОСОБА_4 наніс удари потерпілому в область голови.
Вина ОСОБА_4 у скоєннісуспільно небезпечного діяння крім показів свідка, підтверджується іншими перевіреними в судовому засіданні доказами, які суд визнає правдивими, достовірними і ні одна сторона не поставила їх у сумнів під час судового розгляду, тому і у суду немає жодної підстави, ставити їх під сумнів:
- заявою потерпілого ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення;
Так, відповідно до протоколу слідчого експерименту від 12 квітня 2016 року , за участю ОСОБА_4 та його захисника, під час якого встановлено обставини заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень та їх локалізацію та відповідають висновкам експертів
Висновком судово-медичної експертизи №470 від 24.03.2016 року, відповідно до якого: у Глогевича виявлено рану в ділянці правої брови, синець на правій очноямковій ділянці та садно на правому передпліччі., які утворились від дії тупих предметів близько 3-4-х діб до експертизи, на що вказують їх вид та морфологічні властивості. Рана в ділянці правої брови відноситься до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоровя.
Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій ОСОБА_4 та доведоності його винуватості.
З огляду на викладене, суд вважає, що суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_8 мало місце. Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 125 КК України. Проте ОСОБА_12 вчинив вказане правопорушення у стані неосудності, який виключає можливість застосування покарання та останній становить небезпечність для себе та інших осіб.
Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на диспансерному обліку у лікара психіатра з 10.09.1997 р. ,з діагнозом важка розумова відсталість, останній раз звертався за медичною допомогою 09.06.2010 р.
Відповідно до висновку, викладеного в висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 04-5/1679 від 28.04.2016 року, ОСОБА_4 в період інкримінованого йому діяння і в теперішній час виявляв і виявляє ознаки важкої розумової відсталості, що досягає рівня вираженого недоумства, він не міг та не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому потребує застосування до нього п. 2 ст. 94 КК України - госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Зазначене вище свідчить про те, що підозрюваний ОСОБА_4 є на даний час неосудним та вчинив інкримінований йому злочин у стані неосудності.
Прокурор, вважаючи доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, просила задовольнити клопотання та застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу загального типу ОСОБА_13 , відповідно до висновку амбулаторної судово - психіатричної експертизи
Законний представник в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 ., вважає, що останній потребує госпіталізації, в психіатричний заклад загального типу .
Захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечень проти клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно підзахисного не виказала та пояснила, що ОСОБА_4 , як було встановлено органом досудового слідства та підтверджено в судовому засіданні, дійсно вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України по відношенню до ОСОБА_8 ,., але вчинив його у стані неосудності, оскільки хворіє, як це вказано у висновку судово-психіатричної експертизи, тому щодо ОСОБА_4 слід застосувати примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом нагляду.
Особа відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 в судове засідання відповідно до ч.1 ст. 512 КПК України не викликався, Проте був присутнім і не висловив своїх заперечень
Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи та документи, що характеризують особу підозрюваного ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню.
На переконання суду, зібраних доказів достатньо для висновку про вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч.1 ст.337 Кримінального процесуального кодексу України.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечні діяння у стані неосудності, що виключає можливість призначення покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно зі ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Аналогічні вимоги кореспондуються з п.1 ч. 1 ст. 503 КПК України відповідно якого кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
Відповідно до ч. 3,4 ст. 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.
Відповідно до ч.2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, мало місце і вчинене ОСОБА_4 в стані неосудності, який за своїм психічним станом і характером суспільно-небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, з урахуванням думки учасників процесу, враховуючи висновок судової психіатричної експертизи, а також з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь, суд вважає, що до ОСОБА_4 слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу загального типу із звичайним наглядом.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався клопотань про зміну або обрання запобіжного заходу не надійшло.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.
Керуючись ст. ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст.510- 513,516 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Застосувати до ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживає АДРЕСА_1 за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом. - Буданівської психіатричної лікарні
Доставку ОСОБА_4 в психіатричний заклад доручити працівникам Підгаєцького відділення поліції Бережанського відділу поліції в Тернопільській області
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Ухвала суду про застосування примусових заходів медичного характеру набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційну скаргу на ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного характеру можуть подати: законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.
Апеляція на ухвала суду про застосування примусових заходів медичного характеру подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру.
Копію ухвали вручити законному представнику , захиснику та прокурору негайно після її проголошення, а також направити головному лікару Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру.
Головуючий: підпис ОСОБА_1