УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/4868/16-к

Провадження № 1-кс/638/989/16
10.06.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова
в складі слідчого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
з участю прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3
з участю підозрюваного ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0000149 від 23.03.2015 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, старшого лейтенанта, командира 3 патрульного взводу спеціальної патрульної роти патрульного батальйону, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України,-
ВСТАНОВИВ:
10.06.2016 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0000149 від 23.03.2015 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, у період часу з 10 березня 2015 року по теперішній час не з`явився на військову службу в умовах особливого періоду до військової частини НОМЕР_1 , а отриманий у зв`язку із цим вільний час використав на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старший лейтенант ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Однак, старший лейтенант ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України 10 березня 2015 року вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити місце служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, старший лейтенант ОСОБА_4 , діючи з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 10 березня 2015 року, в порушення вказаних вимог Закону, без поважних на те причин, самовільно залишив місце служби військову частину НОМЕР_1 та до місця служби не повернувся, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використав на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, дії старшого лейтенанта ОСОБА_4 підпадають під кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин вчинене в умовах особливого періоду, та відповідно до частини 2 статті 12 Кримінального кодексу України вказаний злочин віднесений до категорії тяжких злочинів.

Викладені обставини, дають підстави підозрювати старшого лейтенанта ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України, що підтверджуються зібраними матеріалами: протоколами допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , матеріалами службового розслідування, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

У зв`язку з чим, 13 жовтня 2015 року, прокурором повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного старшого лейтенанта ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризику, передбаченого ст. 177 КПК України. Старший лейтенант ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з тим, що 10 березня 2015 року, не з`явився на місце служби військову частину НОМЕР_1 та до цього часу до місця служби не повернувся. До теперішнього часу місце знаходження старшого лейтенанта ОСОБА_4 органу досудового розслідування та військовій частині НОМЕР_1 невідомо. Крім того, у ході досудового розслідування, були здійснені неодноразові спроби викликати старшого лейтенанта ОСОБА_4 до органу досудового розслідування проте, старший лейтенант ОСОБА_4 на виклики не відповідає. Таким чином, старшого лейтенанта ОСОБА_4 за місцем проживання та у військовій частині НОМЕР_1 , де проходить військову службу, не перебуває та його місцезнаходження невідоме. Також, старший лейтенант ОСОБА_4 не повідомляє орган досудового розслідування та військовій частині НОМЕР_1 , свій особистий номер телефону, за яким з останнім можливо зв`язатись.

Так, 10 березня 2015 року, старший лейтенант ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби у зазначений час. Тобто, своїми діями старший лейтенант ОСОБА_4 почав виконувати об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України, тобто самовільне залишення місця служби вчинене в умовах особливого періоду, яку продовжує виконувати по теперішній час.

Крім того, відповідно до положень статті 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований, до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, якщо ця особа переховувалася від органу досудового розслідування.

В той же час, враховуючи, що під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 невідоме, 13 жовтня 2015 року прокурором оголошено останнього у розшук, що свідчить про те, що старший лейтенант ОСОБА_4 вже переховується від органу досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив суд його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 проти задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував.
Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, встановив наступне.
Кримінальним процесуальним кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
Так, статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.
Відповідно до положень статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд вважає не доведеним наявність передбачених частиною 1 статті 177 КПК України ризиків.

Дані про те, що ОСОБА_4 має намір переховуватися від суду, в матеріалах клопотання відсутні і протягом розгляду не встановлені.
Суд вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як винятковий запобіжний захід, що застосовується винятково в разі неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, що надасть змогу запобігти ризиків передбачених ст.177 КПК України, не може бути застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 , так як з урахуванням особи підозрюваного, обставин справи до нього може бути застосовані інші міри запобіжних заходів, достатніх для запобігання ризиків вказаних в клопотанні.
Також не обґрунтовано та не доведено, що подальше розслідування кримінального провадження не можливо здійснити без тримання підозрюваного під вартою.
Таким чином, суд відмовляє у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки не доведено наявність всіх обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України.
Відповідно до частини 4 статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, слідчий суддя, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
В силу статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
При обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Так, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, визначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.
У пункті 48 Рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності із статтею 5&1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню інших чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Керуючись ст.ст. 193,194, 196, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0000149 від 23.03.2015 року про застосування до підозрюваногоОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.
Застосувати доОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
На підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти наступні обов`язки:
-заборонити у період часу з 22 годин 00 хвилин до 06 години 00 хвилин залишати місце фактичного мешкання, а саме: АДРЕСА_1 ;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
-прибувати до слідчого прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 , який здійснює досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000149 від 23.03.2015 року за першою вимогою.
Строк дії ухвали до 10 серпня 2016 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за вказаним запобіжним заходом та постановкою вказаної особи на облік покласти на начальника Чугуївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя:
Копію ухвали отримав:
«____» _________________ 2016 р. ___ год. ____ хв. _________________( ОСОБА_4 )