АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/663/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/15/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю: прокурора ОСОБА_7 ;

обвинуваченого - ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2015 року, -
Встановила:
Цим вироком
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке належить на праві приватної власності обвинуваченому.
Цивільний позов прокурора задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Копичинецької районної комунальної лікарні витрати, понесені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 1803 грн. 33 коп.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. Позов ОСОБА_10 в частині відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду.
Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Згідно вироку, в липні 2013 року ОСОБА_8 у свого знайомого ОСОБА_10 , позичив 16 000 грн., еквівалентні 2 000 доларів США, про що написав розписку та зобов`язання повернути їх до 1 червня 2014 року.
Після 01.06.2014 року ОСОБА_8 уникав повернення боргу, не виконував взяті на себе боргові зобов`язання, уникав зустрічі, переносив дату повернення коштів.

19.01.2015 року, в другій половині дня у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті своєму знайомому ОСОБА_10 , з корисливих мотивів. Він зателефонував на мобільний телефон останнього і повідомив, що хоче зустрітися та повернути йому частину боргу.

З метою вчинення умисного вбивства вказаної особи ОСОБА_8 за місцем свого проживання заздалегідь приготував господарський ніж та 19.01.2015 року, близько 15 год. зателефонував до ОСОБА_10 і запропонував йому зустрітися в м. Хоростків. На вказану пропозицію ОСОБА_10 погодився та 19.01.2015 року, близько 17 години 15 хвилин своїм автомобілем марки Шевролет Авео, р.н. НОМЕР_1 приїхав до будинку по АДРЕСА_2 , з якого вийшов ОСОБА_8 та сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля. В подальшому, на проханням ОСОБА_8 вони тривалий час їздили автомобілем по м. Хоростків, щоб обміняти гривні на долари, так як той нібито мав повернути ОСОБА_10 частину грошових коштів, проте жодного наміру на повернення їх у нього не було, грошових коштів не мав.

Надалі, 19.01.2015 року, біля 18 години вони зупинились автомобілем по вул. Чорновола, у м. Хоростків, де ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний намір направлений на умисне протиправне заподіяння смерті з корисливих мотивів, що виразились в уникненні матеріальних витрат чи обов`язків, перебуваючи в салоні автомобіля Шевролет Авео, р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10 , з заздалегідь приготовленим господарсько- побутовим ножем, з метою вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, утримуючи ніж в правій руці, умисно, наніс ним в особливо важливі органи, шию, ліву половину грудей 10 колото-різаних ран, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді однієї рани на шиї, двох ран в надключичній ділянці, однієї рани в ділянці правого плечового суглобу, однієї рани на правому плечі, трьох ран на грудях, однієї рани на лівому передпліччі, однієї рани на лівій кисті. Поранення лівого передпліччя, що ускладнилося після травматичною невропатією лівого променевого нерва з наявністю нейрогенної контрактури лівого ліктьового суглобу та частком порушенням функцій, за ознакою тривалого розладу здоровя відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, всі інші рани відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Оскільки ОСОБА_10 на той час був одягнений в зимову куртку, комбіновану з плащової тканини, светр спортивного крою, фуфайку, тільняшку, на яких виявлено наскрізні пошкодження, у лівій внутрішній кишені куртки мав книжечку з документами, на якій теж виявлено пошкодження та захищався від ударів руками, а також те, що рухи ОСОБА_8 в салоні автомобіля були обмежені, свій злочинний умисел направлений на умисне вбивство з корисливих мотивів він не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_10 із отриманими тілесними ушкодженнями втік з автомобіля і покликав на допомогу.

Не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_8 вибіг з автомобіля та намагався наздогнати ОСОБА_10 про те, злочинний умисел на умисне вбивство останнього не довів, медичну допомогу потерпілому не надав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2015 року змінити, перекваліфікувавши його дії з ч.3 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.122 КК України та призначити йому остаточне покарання із застосуванням ст.69 КК України, не пов`язане з позбавленням волі, а також відмовити у задоволенні цивільного позову, через невідповідність висновків суду першої інстанції, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вказані вимоги мотивує тим що, залишено поза увагою його особисті показання, що у нього не було прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, оскільки конфлікт виник спонтанно, на побутовому ґрунті у зв`язку з непристойною поведінкою потерпілого, який наніс йому декілька ударів по голові, тому ОСОБА_8 оборонявся і після такого стресу він хотів покінчити життя самогубством та у нього стався інсульт.
В апеляційній скарзі вказано, що судом не надано належної оцінки знаряддю злочину, що згідно висновку експертизи холодної зброї, ніж, яким він заподіяв тілесні ушкодження належить до господарсько-побутових предметів і не призначений для ураження цілі.
Апелянт не погоджується із кваліфікацією його дій за ч.3 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України за, оскільки вважає, що судом не враховано висновок судово-медичної експертизи №62 від 10.03.2015 року, де у п.5 зазначено, що всі ушкодження не супроводжувалися небезпечними для життя явищами та належать до категорії легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Не надано належної оцінки висновку судової комп`ютерно-технічної експертизи №1.3-211/15 від 06.08.2015 року, де зазначено, що на карті пам`яті відеореєстратора виявлена інформація про 97 видалених файлів, із наявних 114, вміст яких відновити виявилося неможливим, а це вказує на те, що потерпілий навмисно стер інформацію про обставини інциденту.
ОСОБА_8 заперечує наявність у нього корисливого мотиву, оскільки протягом семи місяців він повертав борг по 60 доларів США на місяць, всього повернув потерпілому близько 420 доларів США та мав реальну можливість повернути весь борг.
Також апелянт зазначає, що суд не врахував нотаріально посвідчену заяву потерпілого про те, що шкода обвинуваченим йому відшкодована, жодних претензій майнового та іншого характеру у нього не має та в майбутньому пред`являтись не буде. Тому за таких обставин у задоволенні цивільного позову суд повинен був відмовити та не стягувати кошти на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_10 .
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши його дії з ч.3 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.122 КК України та призначити йому остаточне покарання із застосуванням ст.69 КК України, з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15- п.6 ч. 2 ст.115 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі і дослідженими судом доказами, і є обґрунтованими.

Так, постановляючи вирок по даній справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_8 на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 з корисливих мотивів.
Допитаний у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 19.01.2015 року йому подзвонив ОСОБА_8 і запропонував йому зустрітися у центрі, оскільки має повернути йому частину боргу. Близько 17 год він під`їхав на власному автомобілі «Шевролє Авео» до будинку ОСОБА_8 .. Далі, на пропозицію ОСОБА_8 , вони поїхали в центр з метою обміняти гривні на долари. Оскільки не було у кого обміняти грошей, він запропонував повернути йому борг у гривнях по курсу долара, на що ОСОБА_8 відмовився, мотивуючи тим, що оскільки брав борг у доларах, то й повертати буде в доларах. Десь через 5 хв. вирішили поїхати до валютчика до дому у с.Хлопівку, оскільки обвинувачений не хотів до нього дзвонити. По дорозі, ОСОБА_8 постійно нервував, кудись постійно заглядав. Коли вони приїхали, то у будинку де проживає валютчик нікого не було. Тоді на його запитання обвинувачений зізнався, що грошей, щоб повернути борг у нього насправді немає.

Не доїжджаючи до будинку ОСОБА_8 він зупинився, з метою, що останній мав виходити, і в цей момент ОСОБА_8 почав наносити йому удари ножем. Чув удари, часті, короткі удари. Перші удари приходились в область серця, однак у внутрішній лівій кижені у нього була книжка з посвідченням водія, талонами, і вона теж була пошкоджена ножем. Захищався руками, від чого й отримав ще й на них ушкодження.

Намагаючись врятуватися, він хотів втекти з машини, та коли вибігав, то ОСОБА_8 зловив його за куртку, і напевне наніс удар в спину і в шию. Куртка залишилась в автомобілі.

Коли вибіг з машини, то почав бігти у бік освітленої вулиці та кричати про допомогу у людей. ОСОБА_8 якийсь час біг за ним.

Вважає, що ОСОБА_8 наносив йому тілесні ушкодження саме з метою вбивства щоб не повертати боргу в подальшому.

Аналогічні покази потерпілий дав під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Такі твердження потерпілого колегія суддів вважає правдивими, які об`єктивно підтверджуються наступними дослідженими у справі доказами, яким суд першої інстанції дав вірну юридичну оцінку, а саме:

Згідно висновку експерта №62 від 10 березня 2015 року у ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: одна рана на шиї; дві рани в надключичній ділянці; одна рана в ділянці правого плечового суглобу; одна рана в ділянці правого плечового суглоба; одна рана на правому плечі; три рани на грудях; одна рана на лівому передпліччі, одна рана на лівій кисті.
Поранення лівого передпліччя, що ускладнилося після травматичною невропатією лівого променевого нерва з наявністю нейрогенної контрактури лівого ліктьового суглобу та частковим порушенням функції, за ознакою тривалого розладу здоров`я, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки для свого повного загоєння, при звичайному перебігу травматичного процесу, потребує термін понад 3 тижні ( більш як 21 день).

Рани на шиї, в надключичній ділянці, в ділянці правого плечового суглобу, на правому плечі, на грудях та на лівій кисті відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, оскільки для свого загоєння потребують термін тривалістю понад 6 днів, але не більш як 3 тижні (21 день).

Не виключається утворення ран при обставинах та в час вказаний у постанові. Всі вищезазначені ушкодження не супроводжувались небезпечними для життя явищами. По тілу ОСОБА_10 було нанесено не менше десяти травмуючих ударів (т.2 а.с. 21-23).
Оглядом місця події, а саме приміщення, що розташоване в гаражному кооперативі (напроти будинку по вул. Незалежності, 5 Б, м. Хоростків), що належить ОСОБА_8 , виявлено та вилучено предмет, зовні схожий на кухонний ніж. На поверхні леза є накладання речовини бурого кольору, схожої на кров, що вбачається з протоколу огляду місця події від 20.01.2015 року (а.с.107-109, т.1).

В процесі огляду місця події, а саме автомобіля «Шевролет Авео», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 виявлено та вилучено куртку темно-зеленого кольору. Згідно протоколу огляду місця події від 20.01.2015 року на поверхні куртки, а саме біля правого плеча, вище правої кишені, на правому і лівому рукавах, з лівої сторони вище і нижче нагрудної кишені виявлено пошкодження (наскрізні) у вигляді порізів. На лівому порозі автомобіля зі сторони водія виявлено пляму бурого кольору, сліди папілярних узорів (а.с.111-115, т.1).
Також, відповідно до протоколу огляду від 19.01.2015 року в хірургічному відділенні Копичинецької КРЛ, потерпілий ОСОБА_10 добровільно видав одяг: спортивну кофту синього кольору, светр чорного кольору, майку сірого кольору, на яких виявлено плями бурого кольору, схожі на кров, а також пошкодження у вигляді порізів (а.с.105-106, т.1).
Висновками судово-медичних експертиз № 77-81 від 10.02.2015 року, від 13.02.2015 року від 19.02.2015 року встановлено, що кров ОСОБА_10 , ОСОБА_8 належить до групи А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров на шматку марлі зі змивом, вилучена під час огляду місця події від 20.01.2015 року, та кров, виявлена на вилученому одязі ОСОБА_10 може належати як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_8 (а.с.145-146, 147-149, 151-153, 155-157, 161-164, т.1).

Як слідує із висновків судово-медичної експертизи речових доказів (ножа, одягу потерпілого) від 09.02.2015 року № 32, від 18.03.2015 року № 147, не виключено походження виявлених на ножі, на фуфайці, светрі, тільняшці (одязі потерпілого) слідів крові як від ОСОБА_10 так і від ОСОБА_8 (а.с.168-170,174-177, т.1).
Згідно з висновком судово-дактилоскопічної експертизи № 4-13/15 від 16.02.2015 року, слід пальця руки, вилучений з дверної ручки з внутрішньої сторони (передніх дверей), залишений середнім та безіменним пальцями правої руки ОСОБА_8 (а.с.128-133, т.1).
Висновком судово-медичної експертизи речових доказів (одягу потерпілого і кухонного ножа) № 15 від 20.03.2015 року, встановлено, що на різних поверхнях наданих 4-х плечових предметів одягу з лиця виявлено множинні пошкодження (наскрізні у всіх шарах і декілька ненаскрізних на 2-х верхніх шарах куртці та светрі), зокрема, 21 пошкодження на куртці (10 на правій полі, 4 на лівій полі, 5 на поверхнях лівого рукава і по 1 на спинці у верхньоправій третині та задньозовнішній поверхні правого рукава), 10 пошкоджень на светрі (4 на переді, 1 на лівому рукаві в нижній половині, 2 на правій задньобоковій поверхні коміра і 3 на зовнішній поверхні правого рукава у верхній третині), 10 пошкоджень на джемпері (5 на переді, 2 на лівому рукаві в нижній половині, 1 у правому надпліччі біля пройми і 2 на зовнішній поверхні правого рукава) та 9 пошкоджень на тільняшці (5 на переді, 1 на лівому рукаві в нижній половині, 1 у правому надпліччі біля пройми і 2 на зовнішній поверхні правого рукава у верхній третині), у властивостях яких відобразилися ознаки декількох різних дій (не менше 9 колючо-ріжучих і 2 ріжучі) гострого предмета з властивостями леза та спинки, що притаманно клинку ножа.
Вищевказані наскрізні пошкодження на всіх предметах одягу по локалізації і напрямі довжників збігаються між собою у шарах одягу та з відповідними тілесними ушкодженнями у потерпілого (окрім непокритої одягом тильної поверхні лівої кисті) при деякому зміщенні предметів одягу і виникли від не менше як 9-тиразових колючо-ріжучих дій клинка ножа.

Різна кількість пошкоджень на досліджених предметах одягу пояснюється тим, що частина з них на куртці та 1 на комірі синього светра не наскрізні і спричинені ріжучою або колючо-ріжучою діями клинка ножа внаслідок його проходження крізь складки тканини одягу під деякими кутами. Спричинення вищевказаних пошкоджень на наданих предметах одягу і відповідних тілесних ушкоджень потерпілому клинком наданого кухонного ножа не виключається. (а.с.180-195, т.1).

Також під час огляду потерпілий ОСОБА_10 добровільно надав для огляду відеореєстратор китайського виробництва, який має пошкодження у вигляді тріщини зовнішньої частини, а також книжечку з полімерного матеріалу чорного кольору, у відділеннях якої є посвідчення водія на ОСОБА_10 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «Шевролет Авео», гарантійний талон на акумуляторну батарею. Як слідує з протоколу огляду від 28.03.2015 року вказані три задні сторінки книжечки пошкоджені, а саме пробиті гострим предметом наскрізь разом з документами. При цьому ОСОБА_10 пояснив, що книжечка з документами на момент нанесення йому 19.01.2015 року тілесних ушкоджень ОСОБА_8 знаходилась в внутрішній лівій кишені його зимової куртки і в неї теж прийшовся удар ножем, від чого виникли вказані ушкодження. (а.с.118, т.1).
Крім того, згідно висновку експертизи холодної зброї №4-29/15 від 25.03.2015 року, ніж, яким заподіяно тілесні ушкодження потерпілому належить до господарсько-побутових ножів, і не призначений для ураження цілі.
Крім того, покази потерпілого ОСОБА_10 частково підтвердив і сам обвинувачений ОСОБА_8 ..
Так, допитаний ОСОБА_8 пояснив, що 19.01.2015 року, в другій половині дня він зателефонував до ОСОБА_10 і запропонував, щоб потерпілий приїхав до нього, оскільки має намір повернути йому гроші, які позичав.
Коли вийшов з квартири, то зайшов в гараж та одягнув коричневу балонієву куртку з капюшоном. Як саме ніж опинився в кишені куртки не пам`ятає, вказаний ніж з собою спеціально не брав.

Перебуваючи в автомобілі ОСОБА_10 , він запропонував останньому поїхати в центр, де у валютчика він візьме гроші та віддасть борг. З валютчиком він попередньо не домовлявся та не телефонував йому. Коли приїхали, то його там не було. ОСОБА_10 сказав, що завезе його до ОСОБА_11 до дому на що він погодився. Близько 17:40 год. автомобілем потерпілого вони поїхали в с. Хлопівка. ОСОБА_10 зупинився біля одного з будинків на якійсь вулиці і сказав, що в ньому живе валютчик. Він вийшов з автомобіля і попрямував до будинку, однак в тому будинку світла не було, про що сказав ОСОБА_10 та повідомив його, що гроші він йому поверне пізніше, на що ОСОБА_10 почав кричати на нього та обзивати його. Коли вони сіли в автомобіль він сказав, що його до дому не повезе, на що він дав йому 20 грн. однією купюрою, а саме поклав на панель автомобіля та попросив завезти його до дому і той погодився.

Далі вони приїхали в м. Хоростків, їхали по вул. Незалежності, не доїзджаючи до його будинку, ОСОБА_10 біля каплички повернув ліворуч та почав їхати в верх по вул. Чорновола.

Там ОСОБА_10 раптово зупинив автомобіль та хотів вдарити його в область лиця. В той час він відчув, що в кишені його куртки є ніж і витягнув його.

Утримуючи ніж в правій руці він почав «штрикати» ним в ліве плече та ліву руку потерпілого, щоб він його не бив. Він наносив удари, тобто колов ОСОБА_10 ножем, не знаючи, що це ніж. Ніякого наміру вбивати ОСОБА_10 не мав.

Скільки саме ударів наніс не пам`ятає, перестав наносити колоті удари ОСОБА_10 , так як він вже перестав проявляти до нього агресію і більше не намагався його вдарити. Після того він відкрив двері з своєї сторони і вийшов з автомобіля. ОСОБА_10 теж вибіг з автомобіля та почав кричати і побіг від машини в сторону вулиці Незалежності.

Він вийшов з машини, ніж поклав в кишеню і пішов, через 10 хв. прийшов в приміщення гаражу.

Перебуваючи в гаражному приміщенні, він почав переживати з того приводу і тим же ножем самостійно порізав собі вени на лівій руці, після чого прийшов до квартири, де в коридорі знепритомнів.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 07.02.2003 № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

При цьому, питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, оскільки при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного.
Про наявність прямого умислу можуть свідчити зокрема конкретні діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не привели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.
В даному випадку, суд першої інстанції ретельно дослідив докази у даному кримінальному провадженні, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_8 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених та перевірених доказів прийшов до вірного висновку, про наявність в діях ОСОБА_8 прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, який він з причин, що не залежали від його волі не довів до кінця, внаслідок активного опору потерпілого, який з отриманими тілесними ушкодження втік з автомобіля і покликав на допомогу.
Крім того, зазначене кримінальне правопорушення не було закінчено ОСОБА_8 через те, що потерпілий на той час був одягнений в велику кількість одягу:зимову куртку комбіновану з плащової тканини, светр спортивного крою, фуфайку, тільняшку, на яких виявлено наскрізні пошкодження, зокрема на куртці виявлено 21 пошкодження, у лівій внутрішній кишені куртки мав книжечку з документами, на якій виявлено пошкодження; ОСОБА_10 є особою молодого віку захищався від ударів руками, і рухи ОСОБА_8 в салоні автомобіля були обмежені.
Спрямованість умислу ОСОБА_8 на позбавлення життя потерпілого, окрім іншого, доводиться також тим, що останній особисто зателефонував потерпілому та призначив йому зустріч з метою повернути частину коштів, які брав у нього в борг, при цьому самих коштів у нього не було. Призначаючи зустріч потерпілому, ОСОБА_8 заздалегіть приготував ніж, цілеспрямовано витягнув його та не менше 10 разів раптово, у вечірню пору доби на безлюдній вулиці, вдарив ним потерпілого в область шиї, грудей, тобто де знаходяться життєво важливі органи людини.
Отже, дії обвинуваченого були об`єднані єдиним умислом, носили усвідомлений цілеспрямований послідовний характер і були спрямовані саме на умисне позбавлення життя потерпілого, про те з причин, що не залежали від його волі, які описані вище, він не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_8 на те, що у нього не було умислу на позбавлення життя потеропілого, а він лише ноджем, який випадково знайшов у себе в кишені, захищався від ударів останнього, колегія суддів вважає надуманими та такими, що дані з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки будь - яких доказів, які б свідчили про нанесення потерпілим йому ударів не представлено.
Більше того, такі твердження обвинуваченого спростовуються висновоком судово-медичної експертизи №36 від 07.02.2015 року, згідно якого у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді ран на лівому передпліччі. З мотивувальної частини висновку слідує, що ОСОБА_8 поставлено діагноз: суїцидальна спроба. Різані рани лівого передпліччя.(а.с.136-137, т.1). Жодних тілесних ушкоджень або об`єктивних слідів від них на голові, що підтверджують нанесення ударів обвинуваченому ОСОБА_10 при огляді не виявлено.
Згідно висновку судової комп`ютерно-технічної експертизи №1.3-211/15 від 06.08.2015 року, на карті пам`яті, що знаходилась в реєстраторі виявлено 114 відеофайлів. Проте встановити чи містяться на носіях даних відеореєстратора файли за 19.01.2015 року з 17 до 19 години не видалось можливим у зв`язку з некоректним налаштуванням дати і часу приладу. Також виявлено інформацію про 97 видалених файлів, вміст яких відновити виявилося неможливим.
Також обвинувачений посилається в апеляційній скарзі на те, що у нього відсутній був умисел на позбавлення життя потрпілого, оскільки ніж, яким він наносив удари потерпілому не відноситься до холодної зброї, а ушкодження належать до категорії легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Такі посилання обвинуваченого колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки самі по собі не спростовують факту нанесення зазначеним ножем тілесних ушкоджень в ділянки тіла, де знаходяться життєво важливі органи людини.
Також не знайшли свого підтвердження посилання захисника обвинуваченого на те, що останній на момент нанесення потерпілому тілесних ушкоджень перебував у передінсультноу стані, а тому не розумів значення своїх дій.
Так, згідно висновку судово психіатричної експертизи №73 від 17.02.2015 року , ОСОБА_8 , в період, який відноситься до інкриімнованого йому злочину, психічними хворобами чи тимчасовими розладами психічної діяльності не страждав, тому міг давати звіт своїм діям та керувати ними. На момент скоєння злочину в стані фізіологічного афекту не перебував. (т.2 а.с.12-13).
Щодо наявності мотиву обвинуваченого на вбивство з корисливих мотивів, то суд першої інстанції посилається на показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також на протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.01.2015 року, витяг з ЄРДР, протокол огляду речових доказів (ножа, одягу потерпілого) від 30.01.2015 року, від 06.02.2015 року та фотоілюстрації до них. (а.с.104-106, 138-139, 140-143, т.1),.
Згідно показань потерпілого ОСОБА_10 обвинувачений наносив йому тілесні ушкодження саме з метою вбивства щоб не повертати борг в подальшому.
Допитаний під час розгляду провадження у суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що коли він разом з обвинуваченим ОСОБА_8 приїхали у с.Хлопівка до валютчика, а останнього не було вдома, ОСОБА_8 повідомив, що грошей у нього немає. По дорозі додому вони розмовляли на різні теми, а коли він зупинився вже в смт.Гусятин неподалік місця продживання ОСОБА_8 , оскільки останній мав вийти, то повідомив його про необхідність найближчим часом повернути борг. Після цих слів обвинувачений почав наносити йому тілесні ушкодження.
Вказані показання потерпілий ОСОБА_10 підтвердив і при проведенні слідчого експерименту, що підтверджується даними протоколу проведення слідчого експерименту з його участю від 28.03.2015 року з застосуванням відеозапису, з якого слідує, що потерпілий у деталях розповів та показав як саме на нього було вчинено ОСОБА_8 замах на умисне вбивство з корисливих мотивів.
Як в суді першої інстанції, так і в суді суду апеляційної інстанції, а також під час слідчого експеременту ОСОБА_10 давав чіткі, послідовні та однакові покази, а отже підстав сумніватися у їх правдивості у колегії суддів немає.
Натомість, обвинувачений ОСОБА_8 як у суді першої так і в суді апеляційної інстанції, увесь час змінював свої покази в частині нанесення йому потерпілим ударів, а також з приводу коштів, які він мав намір повернути потерпілому, що колегія суддів розцінює як спосіб захисту з метою уникненні від кримінальної відповідальності.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав до зміни вироку суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого, а отже не вбачає підстав до задоволення апеляції обвинуваченого ОСОБА_8 в частині перекваліфікації його дій з ч.3 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.122 КК України.
Щодо заявленого цивільного позову у справі, то в апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить відмовити у його задоволенні, оскільки ним повернута сума боргу, про що свідчить наявна в матеріалах справи нотаріально посвідчена розписка потерпілого.
Як слідує із змісту нотаріально посвідченої заяви потерпілого ОСОБА_10 від 23.01.2015 року, останній отримав через ОСОБА_18 від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 2000 доларів США, як повне повернення позики, отриманої ним відповідно до розписки від 05.07.2013 року. (а.с.117, т.1). Вказано, що претензій майнового та іншого характеру, які б стосувалися змісту вказаної позики до ОСОБА_8 в обвинуваченого немає і в майбутньому пред`являтися не буде.
Проте даний факт не виключає можливості відшкодування моральної шкоди завданої потерпілому, оскільки відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Також, вирішуючи питання про часткове відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілого, суд у відповідності до вимог ст.ст.23, 1167 ЦК України, з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також враховуючи глибину страждань потерпілого, ступінь вини обвинуваченого та інших обставин справи, вірно визначив її у розмірі 20000 грн., яку колегія суддів вважає вірною та достатньою, а отже не вбачає підстав для відмови у задоволенні цивільного позову, як про це просить обвинувачений.
Таким чином, відсутні підстави до задоволення апеляційної скарги обвинуваченого щодо зміни вироку в частині стягнення з нього моральної шкоди.
Що ж стосується призначеної міри покарання ОСОБА_8 за ч.3 ст.15- п.6 с.2 ст.115 КК України, то суд першої інстанції її призначив правильно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, так як вона відповідає вчиненому злочину та особі обвинуваченого, необхідна для його виправлення та попередження нових злочинів, що у вироку судом достатньо мотивовано.

При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, конкретні обставини справи, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягається до кримінальної відповідальності, стан здоров`я обвинуваченого, який переніс інсульт. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.

Тому, приймаючи до уваги вищезазначене та підвищену суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, з урахуванням обставин за яких було вчинено злочинний намір, та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, про що ставить питання в апеляції обвинувачений ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_8 без змін.
Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ ______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2