Провадження № 1-кс/344/4714/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття кримінального провадження -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови слідчого СВ Івано-Франківського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 10 жовтня 2016 року.

ОСОБА_3 в судове засідання з`явився, підтримав викладені у скарзі вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених в ній.

Слідча в судовому засіданні проти скарги заперечила, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просила в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення скаржника, слідчого, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження №0000279 від 08 квітня 2016 року, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України») передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, та, передусім, враховуючи закріплені статтею 2 КПК України завдання кримінального судочинства, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя звертає особливу увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого СВ Івано-Франківського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження №0000279, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі «ЄРДР») 08 квітня 2016 року за заявою ОСОБА_3 з приводу завідомо неправдивого повідомлення громадянином ОСОБА_5 про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, внаслідок чого він був затриманий із застосуванням сили працівниками Служби безпеки України, а в подальшому кримінальне провадження щодо нього 25 січня 2016 року було закрите.

Постановою слідчого СВ Івано-Франківського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 10 жовтня 2016 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000279 від 08 квітня 2016 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 383 КК України.

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з даною скаргою про скасування вищевказаної постанови.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставами для закриття кримінального провадження став висновок слідчого про те, що досудовим розслідуванням встановлена відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 383 КК України.

В той же час, зі змісту матеріалів кримінального провадження та оскаржуваної постанови вбачається, що в рамках досудового розслідування по даному кримінальному провадженні слідчим було вчинено наступні процесуальні дії:

- допитано ОСОБА_3 ;

- допитано в якості свідка ОСОБА_6 ;

- допитано в якості свідка ОСОБА_5 ;

- проаналізовано судові рішення в цивільній справі №2-322/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості;

- проаналізовано матеріали кримінальної справи №1-39/11 (№339/166/14-к), кримінального провадження №0000062;

- проаналізовано стенограму розмови №0056.

На підставі аналізу вищевказаних здобутих доказів під час досудового розслідування слідчий дійшла переконання про те, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 383 КК України, у зв`язку з чим було винесено оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя, враховуючи вимоги статті 2 та частини 2 статті 9 КПК України, звертає увагу на те, що такий висновок слідчого є передчасним та не може вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає принципам кримінального провадження.

Так, в матеріалах кримінального провадження №0000279 міститься Постанова заступника начальника СВ Рожнятівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про закриття кримінального провадження від 25 січня 2016 року, якою було закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000062 від 27.04.2015 року у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що в оскаржувані постанові про закриття кримінального провадження не міститься обґрунтованого та всебічного правового аналізу вищевказаного документу (Постанови заступника начальника СВ Рожнятівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про закриття кримінального провадження від 25 січня 2016 року), зокрема, слідчим не надано оцінку висновкам органу досудового розслідування щодо характеру фактичних взаємовідносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а також відповідних дій ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_5 .

Крім того, в матеріалах кримінального провадження №0000279 міститься Протокол прийняття усної заяви від ОСОБА_5 від 19 липня 2011 року (а.с.60), за змістом якого ОСОБА_5 повідомив правоохоронному органу наступне: «в період з лютого 2010 року по даний час громадянин ОСОБА_3 із застосуванням погроз насильством, повішанням, вбивством мене та членів моєї сім`ї, вимагає в мене гроші в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США. прошу Вас захистити мене та мою сім`ю від вказаної особи, так як я відчуваю реальну загрозу моєму життю та здоров`ю, а також життю і здоров`ю моєї сім`ї та притягнути ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності згідно чинного законодавства».

Слідчий суддя звертає увагу на те, що саме на підставі вищевказаної усної заяви щодо ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу КС №322870 (Постанова про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 19 липня 2011 року) за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Частина 2 статті 189 КК України передбачає відповідальність за вимагання, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням свого службового становища, або з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, або з пошкодженням чи знищенням майна, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

В той же час, у вказаній усній заяві від 19 липня 2011 року, на підставі якої було порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_5 не повідомив правоохоронному органу про те, що фактично між ним та ОСОБА_3 , а також його братом ОСОБА_3 , існували спірні цивільно-правові зобов`язання щодо виконання договору позики, боржником в яких був саме ОСОБА_5 .

Даній обставині слідчим не було надано жодної правової оцінки, як і не відображено її в оскаржуваній постанові.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження містяться Вказівки у кримінальному провадженні №0000279 (а.с. 47-48), які, як вбачається зі змісту матеріалів кримінального провадження, не виконано слідчим у повному обсязі, а саме: не допитано в якості свідка брата ОСОБА_3 ОСОБА_3 ; не допитано в якості свідків працівників управління СБУ в Івано-Франківській області, які приймали заяву від ОСОБА_5 ; не проведено одночасного допиту між потерпілим та свідками.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав вважати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження достатньо обґрунтованою.

Відтак, слідчий суддя звертає увагу на те, що висновки слідчого в оскаржуваній постанові про необхідність закриття даного кримінального провадження не можуть вважатися вмотивованими, оскільки аналізу всіх можливих та таких, які б вважалися достатніми, доказів по даному кримінальному провадженню в постанові не наведено і не обґрунтовано.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Частиною 3 статті 307 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на наведене, вважаю необхідним задовольнити скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

1. Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття кримінального провадження задовольнити.

2. Скасувати постанову слідчого СВ Івано-Франківського відділу поліцйії ГУ НП в Івано-Франківської області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000279 від 10 жовтня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали суду оголошено 06 грудня 2016 року об 13 год. 15 хв.