Справа № 209/1389/16-к
Провадження № 1-кс/209/311/16
У Х В А Л А
Іменем України

25 квітня 2016 року м. Дніпродзержинськ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого Дніпровського ВП Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 000037,

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2016 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська надійшла заява ОСОБА_2 на постанову слідчого Дніпровського ВП Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 000037, яка передана на розгляд слідчого судді.

В обґрунтування заяви зазначено, що 24 лютого 2016 року СВ Дніпровського ВП Дніпродзержинського ВП до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відповідні відомості про вчинення 22 лютого 2016 року невідомою особою відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. 24 лютого 2016 року його було визнано потерпілим у кримінальному провадженні, і він допитаний у цьому статусі, але пам`ятку про його процесуальні права, як потерпілого, йому не вручили, що суперечить ч.1 ст. 9 КПК України.

15 квітня 2016 року співробітниками Дніпровського ВП йому було вручено постанову від 04 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження, в якому він є потерпілим. Вважає, що зазначена постанова є незаконною та передчасною, порушує його права людини і громадянина та підлягає скасуванню.

Постанова слідчого ОСОБА_3 від 04 квітня 2016 року не містить жодних посилань на час прийняття постанови, а наявною є тільки дата її складання, що суперечить ч. 5 ст. 110 КПК України.

Крім того, у мотивувальній частині постанови слідчий посилається на те, що «долучити та задокументувати вичерпні дані, що викривають особу в скоєнні вищевказаного злочину не представилося можливим», з подальшим посиланням на ст. 110, п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Разом з тим, пунктом 2 ст. 284 КПК України не передбачено закриття кримінального провадження у разі відсутності можливостей встановити достатньо доказів для доведення винуватості особи в суді, і якщо вичерпані можливості їх отримати - це унормовано в пункті 3 цієї статті. Пункт 2, на який посилався слідчий, передбачає встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Але в матеріалах справи достатньо фактичних даних, які вказують на наявність в діянні складу злочину. До того ж мотивувальна частина постанови не містить викладення інформації про конкретну особу, причетну до скоєного злочину ОСОБА_4 , на яку він вказував з самого початку у заяві про вчиненні кримінального правопорушення.

Про недоліки розслідування та формальність проведених процесуальних дій свідчить те, що у кримінальному провадженні наявні фотознімки завданих йому тілесних ушкоджень, які він 04 березня 2016 року надав слідчому ОСОБА_3 , але остання, проігнорувавши вимоги статей 103, 104 КПК України, не зафіксувала у протоколі вилучення доказів у кримінальному провадженні.

Крім цього, форма постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 22 березня 2016 року не відповідає вимогам ст. 110 КПК України. Також у кримінальному провадженні наявні пояснення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення ОСОБА_4 , і з урахуванням очевидних суперечностей між цими поясненнями та його свідченнями і свідченнями свідка ОСОБА_5 щодо перебігу фактичних подій, доцільно було провести перехресні допити, що слідчим було проігноровано.

Серед іншого ОСОБА_4 двічі ініціював їх зустріч біля торгового центру «Епіцентр» по пр. Дружби Народів, і під останньої зустрічі ОСОБА_4 погрожував йому та шантажував можливістю сфальсифікувати заяву про нібито його спроби зґвалтувати його дівчину ОСОБА_6 , чого звичайно не було. Разом з цим він сприйняв погрози як реальну загрозу та спробу незаконно вплинути на потерпілого у кримінальному провадженні.

Слідчий не вжив невідкладних заходів для з`ясування, у яку саме одежу був вдягнений ОСОБА_4 , оскільки під час побиття йому, ОСОБА_7 , було розбито обличчя до крові й сліди останньої могли бути на одежі ОСОБА_4 . За наслідками допиту слідчому було б доцільно ініціювати надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 з метою вилучення зазначеної одежі та відшукання на ній слідів його крові. Під час досудового розслідування не були допитані в якості свідків його сестра ОСОБА_2 та батько ОСОБА_8 , яким було повідомлено про обставини кримінального правопорушення безпосередньо після скоєння злочину і які надавали йму первинну допомогу. З урахуванням протиріч між свідченнями ОСОБА_6 та його, потерпілого, свідченнями, слідчий повинний був провести перехресний допит.

Слідчий проігнорував завдання кримінального провадження і фактично заблокував його, потерпілого, право на доступ до суду, що свідчить про порушення його конституційних прав людини і громадянина.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Скарга ОСОБА_2 на рішення слідчого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження підлягає розгляду слідчим суддею в порядку, передбаченому главою 26 КПК України.

Керуючись ст. 303, 304 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відкрити провадження за скаргою ОСОБА_2 на постанову слідчого Дніпровського ВП Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 000037.

Призначити розгляд скарги на 26 квітня 2016 року о 08 годині 40 хвилин за обов`язковою участю представника ОСОБА_2 , слідчого, прокурора.

Зобов`язати слідчого ОСОБА_3 надати суду до розгляду скарги матеріали кримінального провадження № 000037.

Ухвалу суду невідкладно надіслати особі, яка подала скаргу.

Суддя ОСОБА_1