Справа № 459/3132/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/215/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 10 грудня 2015 року,-

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищезазначеним вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком у 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців. Строк відбування покарання рахується з 14.09.2015 року дня його затримання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він 30 липня 2015 року, близько 19 год 15 хв., діючи повторно, перебуваючи біля ліфта на першому поверсі у під`їзді № 1 на вул. Шептицького, 1 у м. Червонограді Львівської області, відкрито зірвав з шиї ОСОБА_9 золотий ланцюжок, вагою дев`ять грамів, плетіння «Кардинал», та з місця злочину втік, завдавши потерпілій майнову шкоду у сумі 4000 грн.

Крім того, ОСОБА_7 11 серпня 2015 року, близько 01 год 30 хв, діючи повторно, перебуваючи на території Червоноградської школи № 8, що на вул. Шептицького у м. Червонограді Львівської області, відкрито, всупереч волі ОСОБА_10 , зняв з його шиї золотий ланцюжок, вагою 12 грамів, 585° проби, із золотим кулоном, прямокутної форми, із зображенням «Матері Божої з Ісусом Христом», вагою 6 грамів, 585° проби, які не повернув.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 вночі 11 серпня 2015 року, перебуваючи на лавці у дворі будинку АДРЕСА_2 , відкрито, всупереч волі ОСОБА_10 , погрожуючи йому застосуванням стосовно нього насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, зняв з його руки золоту вервечку жовтого кольору із зображенням хреста, вагою 2 грами, 585° проби, яку не повернув. Своїми злочинними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 22000 грн

Не погоджуючись із даним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 10 грудня 2015 року змінити у зв`язку із допущеними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та тяжкістю призначеного покарання, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в термін відбування покарання строк відбуття попереднього ув`язнення з 14.09.2015 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не наведено жодних мотивів, які б унеможливлювали застосування до ОСОБА_7 ст.69 КК України та мотивів, які б обґрунтовували застосування більш тяжкого покарання.

На переконання апелянта, міським судом встановлено п`ять обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, та не встановлено обставин, що обтяжують таке, а відтак до обвинуваченого можна застосувати ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Окрім цього, у своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 звертає увагу на те, що 09.12.2015 року ним місцевому суду було подано три клопотання про визнання доказів недопустимими, зокрема показів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколу проведення слідчого експерименту від 13.08.2015 року та протоколу проведення слідчого експерименту з відеозаписом проведення слідчого експерименту від 17.08.2015 року. Однак, на його переконання, незважаючи на норми ст.89 КПК України, суд першої інстанції не вирішив зазначених клопотань, чим грубо та істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Також, на його думку, визнавши недоцільним допитувати свідка ОСОБА_14 та не допитавши останнього, суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає оскаржуваний вирок законним й обґрунтованим, прослухавши звукозаписи на технічних носіях інформації, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Так, дії ОСОБА_7 , який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, вірно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.186 КК України, оскільки такий вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я.

ОСОБА_7 , у суді першої інстанції свою вину в інкримінованих йому діях визнав частково, а саме в частині викрадення у потерпілої ОСОБА_9 лише золотого ланцюжка без золотого хрестика. Щодо епізоду із потерпілим ОСОБА_10 він пояснив, що золотий ланцюжок із золотим кулоном потерпілий йому передав добровільно, а відібрав він у нього лише золоту вервечку;

Вина обвинуваченого підтверджується сукупністю зібраних, перевірених, вірно оцінених та обґрунтовано покладених судом в основу вироку доказів, зокрема:

-показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді першої інстанції вказала, що саме ОСОБА_7 в кінці липня 2015 року, близько 19 год 15 хв зірвав з її шиї золотий ланцюжок;

-показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який під час судового розгляду пояснив, що 11.08.2015 року, близько 01 год 30 хв, на території Червоноградської школи № 8 ОСОБА_7 проти його волі, погрожуючи застосуванням насильства, зняв з його шиї золотий ланцюжок із золотим кулоном, а на вул. Шептицького у м. Червонограді, - з його руки золоту вервечку.

У ході досудового слідства та при розгляді справи в суді першої інстанції були встановлені й досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи. Висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, належним чином мотивовані у вироку, в основу якого суд обґрунтовано поклав показання потерпілих, які підтвердили факти відкритого викрадення (грабежу) обвинуваченим ОСОБА_7 в них майна.

Як встановлено апеляційним судом, місцевий суд вважав за недоцільне допитувати як свідка ОСОБА_14 , оскільки такий є товаришем ОСОБА_10 , та не був присутнім при вчиненні щодо нього злочинних дій , а дізнався про це лише наступного дня зі слів потерпілого.

Суд першої інстанції належним чином розглянув клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_14 та зробив вірний висновок про недоцільність проведення такого, оскільки його показання не мають значення для вирішення справи та не можуть містити відомості щодо обставин вчинення злочину, які б вплинули на висновки суду.

Твердження апелянта щодо невирішення міським судом клопотання про недопустимість доказів, то, на думку колегії суддів, такі є безпідставними, оскільки судом першої інстанції 10.12.2015 року дані клопотання відповідно до вимог ст.350 КПК України ставилися на розгляд учасників судового провадження, була заслухана їх думка, про що була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, внесена в журнал судового засідання.

Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення та повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених злочинів, що є тяжкими, дані про особу винного, який є людиною молодого віку, неодружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, зокрема, за корисливі злочини, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, - часткове визнання ним своєї вини, прохання потерпілих його суворо не карати, повернення ним частини майна, викраденого у потерпілого ОСОБА_10 , щире каяття у вчинених злочинах, активне сприяння у їх розкритті, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Беручи до уваги, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, раніше судимий за злочини проти власності, вийшовши з місць позбавлення волі не зробив для себе відповідних висновків, на шлях виправлення не став та знову вчинив тяжкий корисливий злочин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі передбаченої санкцією статті.

Поряд з тим, на думку колегії, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, не можуть слугувати безумовною підставою для пом`якшення обвинуваченому покарання.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду робить висновок про те, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 нових злочинів, а отже підстав для зміни чи скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 10 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 14 вересня 2015 року до 25 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, задоволивши в цій частині клопотання адвоката в його інтересах.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженого протягом цього ж часу з дня отримання копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4