Справа № 149/3256/15-к
Провадження №11-кп/772/300/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2016 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
за участі прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000517 за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Хмільницького міськрайонного суду від 4 січня 2016 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше судимого: 23.09.2015 року Хмільницьким міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, ухвалою від 2 грудня 2015 року покарання у виді штрафу замінено на покарання у виді громадських робіт строком на 50 годин,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України та призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хмільницького міськрайонного суду від 23.09.2015 року у виді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, заміненого ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 2 грудня 2015 року на громадські роботи строком 50 годин шляхом здійснення перерахунку покарання у відповідності до вимог ст. 72 КК України та остаточно визначено обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість днів. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , на початку липня 2015 року біля 16 години, перебуваючи на території домогосподарства АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_9 , за допомогою металевого цвяха зняв шибку з вікна, проник в будинок, звідки таємно викрав бувше у користуванні майно, а саме: електрокабель3х24 довжиною 40 метрів залишковою вартістю 1200 гривень; набір кухонних ножів залишковою вартістю 50 гривень; наручний годинник в жовтому корпусі залишковою вартістю 50 гривень, електролампу залишковою вартістю 50 гривень; електробритву зі шкіряним чохлом чорного кольору залишковою вартістю 250 гривень, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди, згідно довідки колгоспного ринку Хмільницької РСС, на загальну суму 1600 гривень.

Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій, заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування вироку відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3-х років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до покарання, призначеного цим вироком, повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Хмільницького міськрайонного суду від 23.09.2015 у виді штрафу у розмірі 850 гривень, яке ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 02.12.2015 замінено на 50 годин громадських робіт, та остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді 3-х років 6 днів позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступ в судових дебатах прокурора ОСОБА_6 , який частково підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 і просив вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, не пов`язане з реальним позбавлення волі, або призначити те ж покарання, що і суд 1-ї інстанції, допустивши вирок суду від 23.09.2015 року до самостійного виконання; виступ обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляційної скарги та просив не позбавляти його волі, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши часткове судове слідство, обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.
Суд першої інстанції розглянув справу в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, тому обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, та доведеність вини ОСОБА_7 у апеляційній скарзі не оскаржуються.
Розглядаючи справу у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про безпідставність фактичного звільнення судом ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання, призначеного йому за попереднім вироком Хмільницького міськарйсуду від 23 вересня 2015 року та зміненого ухвалою цього ж суду від 02.12.2015 року, яке належить відбувати реально.
В той же час, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання, врахувавши ряд пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 обставин і обравши його в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, все ж таки не в повній мірі дотримався положень ст. 65 КК України щодо необхідності призначення покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_7 вчинив крадіжку у рідної тітки. Мати ОСОБА_7 та дружина визнаного потерпілим ОСОБА_9 є рідними сестрами. Тому потерпілий просить суворо не карати ОСОБА_7 та обрати йому покарання не пов`язане з реальним позбавлення волі.
Мешканці м. Хмільник сусіди ОСОБА_7 надіслали до суду лист, в якому клопочуть про призначення йому покарання, не пов`язаного з реальним позбавлення волі, так як він є батьком двох малолітніх дітей, свої помилки в житті усвідомив, старається сам стати на шлях виправлення, а вони йому у цьому обіцяють допомогти.
З 18.11.2015 року по даний час ОСОБА_7 проходить курс реабілітації в центрі «Віфезда» Вінницького обласного благодійного фонду «Оазис». Керівництво фонду та керівництво центру характеризує його позитивно, як стриману, доброзичливу, чуйну, трудящу людину, яка прагне змінити своє життя на краще та стати корисним для суспільства, гарним батьком своїх малолітніх дітей. Тому керівництво зазначених організацій подало до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому просить не позбавляти ОСОБА_7 волі, оскільки він свідомо і самостійно став на шлях виправлення і відновлення свого соціального статусу людини.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Тому суд апеляційної інстанції, вважає, що вище перераховані обставини можна визнати пом`якшуючими наряду з тими, що визнав суд першої інстанції визнання ОСОБА_7 своєї вини і щире розкаяння у вчиненому, сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, те, що він добровільно пройшов курс лікування від наркотичної та алкогольної залежності і проходить курс реабілітації, де позитивно характеризується, як особа, яка намагається змінити своє життя.
Колегія суддів вважає, що сукупність цих обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з урахуванням особи винного, дають обґрунтовані підстави суду вийти за межі апеляційної скарги прокурора, скасувати вирок в частині призначеного покарання, застосувати положення ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_7 більш мякий вид основного покарання, який не зазначений в санкції частини третьої ст. 185 КК України. Таким покаранням, необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання Дроздовського, попередження скоєння ним нових злочинів, на переконання колегії суддів, є громадські роботи.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 задовольнити частково
Вирок Хмільницького міськрайонного суду від 4 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання із невідбутою частиною покарання за вироком Хмільницького міськрайонного суду від 23.09.2015 року (заміненого ухвалою від 02.12.2015 року) остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді 240 годин громадських робіт.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня його проголошення.
Судді:
Згідно з оригіналом: