АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Апеляційний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
особи, яка звернулась
із заявою адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування постанови слідчого про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в:

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2001 року засуджені ОСОБА_6 за п. «і» ст. 93 КК України (1960 року) на 15 років позбавлення волі та ОСОБА_7 за п. «і» ст. 93 КК України (1960 року) на 10 років позбавлення волі.
Задоволено цивільний позов та із засуджених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 стягнуто солідарно на користь ОСОБА_8 100000 грн. моральної та 9950 грн. матеріальної шкоди.
Постановою слідчого прокуратури Ватутінського району м. Києва ОСОБА_9 від 30.05.2001 року для забезпечення цивільного позову в рамках розслідування кримінальної справи №51-2839 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 93 п. «і» КК України (1960 року), було накладено арешт на майно ОСОБА_7 , а саме: будинок АДРЕСА_1 , а також інше майно, де б воно не знаходилось.

Ухвалою колегії суддів судової палати Верховного Суду України з кримінальних справі від 14 березня 2002 року вирок Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2001 року відносно ОСОБА_6 залишено без зміни, а касаційні скарги його та його захисника ОСОБА_10 без задоволення.
Касаційна скарга ОСОБА_7 від 29 січня 2002 року постановою судді Апеляційного суду міста Києва від 31 січня 2002 року визнана такою, що не підлягає розгляду.

Вирок звернуто до виконання 27 березня 2002 року.

Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до Апеляційного суду міста Києва із заявою про скасування постанови слідчого про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 у кримінальній справі №51-2839 від 30.05.2001 року.
В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що накладений постановою слідчого прокуратури Ватутінського району м. Києва ОСОБА_9 від 30 травня 2001 року для забезпечення цивільного позову в рамках розслідування кримінальної справи №51-2839 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 93 п. «і» КК України (1960 року), арешт на будинок АДРЕСА_1 , є незаконним, оскільки забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого, а вказаний будинок ніколи у власності ОСОБА_7 не перебував, в тому числі й на момент винесення постанови слідчого про накладення арешту, а він був лише зареєстрованим в ньому.
Даний житловий будинок до 1996 року перебував у спільній власності подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а після смерті ОСОБА_11 право власності на його частину будинку отримала ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.1998 року.
Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 власниця будинку ОСОБА_12 померла, її донька ОСОБА_5 позбавлена можливості реалізувати своє право щодо оформлення спадщини на вказаний будинок через безпідставне накладення на нього слідчим арешту.
Водночас, звертає увагу й на те, що в порушення вимог ст. 324 КПК України (1960 року) Апеляційним судом міста Києва при постановленні вироку питання про зняття арешту з вказаного будинку вирішено не було.

Вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_4 , який, підтримавши подану ним заяву, просив вирішити питання про скасування арешту лише на будинок АДРЕСА_1 , думку прокурора, який не заперечував проти скасування арешту, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви адвоката ОСОБА_4 , виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою слідчого прокуратури Ватутінського району м. Києва ОСОБА_9 від 30.05.2001 року для забезпечення цивільного позову в рамках розслідування кримінальної справи №51-2839 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 93 п. «і» КК України (1960 року), було накладено арешт на майно ОСОБА_7 , а саме: будинок АДРЕСА_1 , а також інше майно, де б воно не знаходилось (т. 1 а.с. 114).

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2001 року засуджені ОСОБА_6 за п. «і» ст. 93 КК України 1960 року на 15 років позбавлення волі та ОСОБА_7 за п. «і» ст. 93 КК України (1960 року) на 10 років позбавлення волі.
Проте, при винесенні вироку судом не було вирішено питання щодо подальшої долі майна, на яке накладено арешт постановою слідчого прокуратури Ватутінського району м. Києва ОСОБА_9 від 30.05.2001 року, в т.ч. і щодо будинку АДРЕСА_1 , тому це слід зробити в порядку виконання на підставі ст. 409 КПК України (1960 року).

Вирішуючи дане питання, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України (1960 року), забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.

Як вбачається з наданих суду матеріалів - копій свідоцтва про право власності, виданого 15-ю Київською держнотконторою 14.08.1998 року №4-1409 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15-ю Київською держнотконторою 14.08.1998 року №4-1407, а також довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 07.05.2014, житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_12 ( частина будинку на підставі свідоцтва про право власності, як частка у спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, та частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка - ОСОБА_11 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 власниця будинку ОСОБА_12 померла, а, відповідно до складеного нею 24.05.2006 року заповіту, вона заповіла все своє майно ОСОБА_13 та ОСОБА_5 в рівних долях кожному.

Отже, вказаний житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності засудженому ОСОБА_7 не належав, а в матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_12 , як бабуся ОСОБА_7 , є особою, яка в даному випадку може нести за законом матеріальну відповідальність за його дії.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву адвоката ОСОБА_4 в частині зняття арешту з будинку АДРЕСА_1 , як безпідставно накладеного на нього слідчим, як на майно засудженого ОСОБА_7 , якому він на праві власності не належить.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 126, 409, 411 КПК України (1960 року), п. 9 Перехідних положень КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого прокуратури Ватутінського району м. Києва ОСОБА_9 від 30.05.2001 року, на будинок АДРЕСА_1 .

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя
Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1