Справа № 192/1455/15-к
Провадження № 1-кп/192/11/16
В И Р О К
Іменем України
"05" серпня 2016 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне кримінальне провадження №0000489, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 липня 2015 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, який зареєстрований та мешкав до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час перебуває в Дніпропетровській установі виконання покарань №4, не працює, має неповну середню освіту, неодруженого, на утриманні дітей не має, не є інвалідом, раніше судимого:

25 листопада 2014 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2014 року ОСОБА_3 вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області було засуджено за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі. 26 лютого 2015 року ОСОБА_3 прибув до Солонянської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 21) (далі Солонянська виправна колонія №21), яка розташована в с. Аполонівка, Солонянського району, Дніпропетровської області по вул. Військове містечко, 37, для відбування покарання, де систематично порушував встановлений режим відбуття покарання, не підкорявся законним вимогам представників адміністрації установи, на виховні заходи не реагував.

За час відбування покарання в Солонянській ВК №21 засуджений ОСОБА_3 за різні порушення режиму утримання мав двадцять два стягнення, з яких три рази поміщався в дисциплінарний ізолятор, один раз був переведений в приміщення камерного типу (одиночної камери) (далі ПКТ (ОК)) строком на один місяць в період часу з 15 червня 2015 року по 15 липня 2015 року.

24 липня 2015 року близько 13 години 35 хвилин, начальник відділення №3 соціально-психологічної служби Солонянської виправної колонії №21 старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 , знаходячись у своєму службовому кабінеті, який знаходиться на території Солонянської виправної колонії №21, ознайомившись з графіком двогодинного залучення засуджених відділення №3 до робіт відповідно до ч. 5 ст. 118 КВК України встановив, що черговим є засуджений ОСОБА_3 , після чого викликав останнього до свого робочого кабінету і близько 13 години 45 хвилин цього ж дня повідомив йому, що той є черговим згідно графіка двогодинного залучення засуджених відділення №3 до робіт, вказав йому територію для прибирання, а саме коридор відділення №3 соціально-психологічної служби в Солонянській виправній колонії №21 та забезпечив засудженого усім необхідним інвентарем.

Проте ОСОБА_3 , в присутності інших працівників Солонянської виправної колонії №21, маючи умисел на злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, приступити до прибирання вказаної йому території відмовився в категоричній формі, хоча стан здоров`я дозволяв йому це зробити, тобто вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації Солонянської виправної колонії №21.

Після цього начальник відділення №3 соціально-психологічної служби Солонянської ВК №21 старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 , роз`яснив ОСОБА_3 положення кримінально-виконавчого законодавства викладені в ст. 107 та ч. 5 ст. 118 КВК України та попередив засудженого про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи особою, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі. Після цього повторно запропонував ОСОБА_3 приступити до прибирання коридору відділення №3 соціально-психологічної служби Солонянської виправної колонії №21, але ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні дії, належних висновків для себе не зробив та продовжуючи свій злочинний умисел відкрито, умисно в присутності інших працівників адміністрації Солонянської виправної колонії №21, не маючи поважних причин, відмовився виконувати законні вимоги адміністрації Солонянської виправної колонії №21, де він відбуває покарання у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав повністю та пояснив, що в лютому 2015 року він прибув для відбування покарання до Солонянської виправної колонії № 21. Його одразу помістили до відділення де відбувають покарання засуджені, які хворіють на туберкульоз. Він почав висловлювати свої заперечення щодо перебування в такому відділенні, і вважає, що з цього часу до нього почалось упереджене ставлення працівників адміністрації Солонянської виправної колонії № 21. Його дійсно помістили до ПКТ (ОК) в червні 2015 року, а в липні 2015 року його з ПКТ (ОК) знову перевели до відділення № 3 Солонянської виправної колонії № 21. В липні 2015 року після відбування стягнення в ПКТ (ОК) його викликав до себе начальник відділення ОСОБА_6 , який почав вимагати від нього приступити до прибирання території відділення № 3. Він відмовився від прибирання, оскільки вважав, що така робота заборонена йому за станом здоров`я, а також з тих мотивів, що ця робота не для нього, він готовий був працювати у промзоні Солонянської виправної колонії № 21, але йому таку роботу ніхто не пропонував. Після відмови його відвели до медичної частини, а потім він пішов до себе до відділення. Також показав, що він не оскаржував жодних дій адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 з тих підстав, що вважає це безрезультатним. Свідчення осіб працівників адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 проти нього вважає, здійсненими під тиском заступника начальника Солонянської виправної колонії № 21. Всі зафіксовані порушення режиму утримання відносно нього працівниками адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 вважає сфальсифікованими, оскільки він постійно відчував упередження ставлення до себе з боку адміністрації колонії.

Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ст. 391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Незважаючи на невизнання обвинуваченням вини, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтверджується такими доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Показаннями свідків:

ОСОБА_6 , який будучи допитаним в судовому засіданні показав, що він працює з серпня 2010 року начальником відділення № 3 Солонянської виправної колонії № 21. Точну дату він не пам`ятає, але в липні 2015 року, ОСОБА_3 , який відбував покарання у відділенні № 3 Солонянського виправної колонії № 21 з весни 2015 року, повинен був залучатись до робіт відповідно до ч. 5 ст. 118 КВК України за графіком. Він викликав до себе в кабінет ОСОБА_3 , разом з ним в кабінеті були присутні працівники адміністрації колонії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . В їх присутності він запропонував ОСОБА_3 приступити до прибирання території відділення № 3, на що ОСОБА_3 відмовився прибирати, а також відмовився надати пояснення по даному факту. Після чого ОСОБА_3 відвели до медичної частини Солонянської виправної колонії № 21 де його обстежили медичні працівники і встановили, що він придатний для робіт по благоустрою. Після чого, він повторно запропонував ОСОБА_3 приступити до робіт по прибиранню, на що ОСОБА_3 категорично відмовився. Він попередив ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за таку відмову, але той все рівно до робіт не приступив, будь-яких пояснень не надав.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які будучи допитаними в судовому засіданні, підтвердили показання свідка ОСОБА_6 , та показали, що вони були присутні в кабінеті ОСОБА_6 в липні 2015 року, коли обвинувачений відмовився на вимогу ОСОБА_6 приступити до робіт по прибиранню території відділення № 3 Солонянської виправної колонії № 21, а також відмовився надати будь-які пояснення причин відмови в прибиранні, про що ними було складено акт.

ОСОБА_9 , який будучи допитаним в судовому засіданні показав, що він працює фельдшером медичної частини Солонянської виправної колонії № 21, в липні 2015 року до них в частину привели ОСОБА_3 , для обстеження стану здоров`я даної особи. Він, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 провели медичний огляд стану здоров`я ОСОБА_3 і дали свій висновок про його стан здоров`я. Скарг на стан здоров`я ОСОБА_3 не висловлював.

ОСОБА_10 , яка будучи допитаною в судовому засіданні, підтвердила показання свідка ОСОБА_9 та показала, що вона працює молодшою медичної сестрою в медичній частині Солонянської виправної колонії №21. 24 липня 2015 року, вона разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , проводили медичний огляд ОСОБА_3 , який відмовлявся від прибирання, склали медичний висновок, в якому зазначили про стан здоров`я ОСОБА_3 . Під час огляду ОСОБА_3 скарг на стан здоров`я не висловлював.

ОСОБА_12 , який будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що він з червня 2015 року по липень 2015 року тимчасово виконував обов`язки начальника відділення № 3 Солонянської виправної колонії № 21. Особисто він складав графік залучення засуджених відділення № 3 до робіт відповідно до ч. 5 ст. 118 КВК України на липень 2015 року. Він включив в графік ОСОБА_3 , оскільки той хоча і був переведений до приміщення камерного типу в червні 2015 року, але в липні 2015 року повинен був повернутись до відділення № 3 і тому міг залучатись до робіт. Він самостійно ходив до ОСОБА_3 до приміщення камерного типу і ознайомлював його з графіком залучення засуджених, але ОСОБА_3 розписуватись в графіку відмовився без пояснення причин. Крім того, ОСОБА_3 самостійно міг ознайомитись з графіком, оскільки графік був розташований в приміщенні відділення № 3 біля кабінету начальника відділення і був у вільному доступі для засуджених.

Письмовими доказами:

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України до семі років позбавлення волі (а.с. 130-133).

Постановою начальника Солонянської виправної колонії № 21 ОСОБА_13 від 15 червня 2015 року про переведення ОСОБА_3 в ПКТ (ОК) строком на один місяць, з якої вбачається, що ОСОБА_3 був поміщений до ПКТ (ОК) о 15 год. 00 хв. 15 червня 2015 року та звільнений о 15 год. 00 хв. 15 липня 2015 року (а.с. 208).

Довідкою про заохочення та стягнення на ОСОБА_3 від 24 липня 2015 року наданою адміністрацією Солонянської виправної колонії № 21, з якої вбачається, що ОСОБА_3 за час відбування покарання вчинив двадцять два порушення режиму утримання, за що мав двадцять два стягнення (а.с. 124).

Графіком двохгодинного залучення засуджених відділення № 3 до робіт відповідно до ч. 5 ст. 118 КВК України на липень місяць 2015 року, складеного начальником відділення ОСОБА_12 , затвердженого 01 липня 2015 року начальником Солонянської виправної колонії № 21 ОСОБА_13 , згідно якого ОСОБА_3 повинен був залучатись до робіт 24 липня 2015 року (а.с. 123).

Медичним висновком від 24 липня 2015 року відносно ОСОБА_3 , складеним черговим фельдшером ОСОБА_9 , фельдшером ОСОБА_11 , та медичною сестрою ОСОБА_10 , згідно якого, стан здоров`я ОСОБА_3 практично здоровий, скарг не висловлював, фізичну працю виконувати може (а.с. 120).

Актом від 24 липня 2015 року, складеного ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , проте, що ОСОБА_3 відмовився надати пояснення з приводу відмови від робіт по прибиранню території (а.с. 121).

Наказом начальника Солонянської виправної колонії № 21 від 03 липня 2015 року № 662 про закріплення начальників відділень за відділеннями СПС, з якого вбачається, що ОСОБА_6 закріплений за відділенням № 3 (а.с. 122).

Дослідивши всебічно, повно й неупереджено в судовому засіданні обставини кримінального правопорушення, та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази на підтвердження обставин злочину, є належними, допустимими та достовірними, і в своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про вину обвинуваченого у вчинені злочину за пред`явленим обвинуваченням.

Суд розцінює невизнання вини обвинуваченим як намагання ОСОБА_3 ухилитись від покарання за вчинений злочин, оскільки під час судового розгляду достовірно встановлено факт умисної злісної непокори обвинуваченого законній вимозі представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, і факт перебування протягом року до даної відмови обвинуваченого в ПКТ (ОК).

Доводи обвинуваченого проте, що запропоновану йому роботу він не міг виконувати за станом здоров`я, спростовується медичним висновком, з гідно якого стан здоров`я ОСОБА_3 24 липня 2015 року був практично здоровий, і він міг виконувати фізичну працю. Також суд не приймає доводи сторони захисту про те, що вимога, яка була пред`явлена ОСОБА_3 24 липня 2015 року з боку начальника відділення № 3 про прибирання території відділення № 3 була незаконною, оскільки згідно ч. 5 ст. 118 КВК України - засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються, як правило, в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день. Обвинувачений ОСОБА_3 був залучений до прибирання території в порядку черговості, що підтверджується графіком, в неробочий час, оскільки він не працював під час відбування покарання.

Посилання сторони захисту на те, що непокора, яка вчинена ОСОБА_3 не відноситься до категорії злісних є безпідставними, оскільки як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 2 від 26 березня 1993 року з послідуючими змінами під злісною непокорою вимогам адміністрації виправно-трудової установи, слід розуміти відкриту відмову засудженого від виконання конкретних законних вимог представника адміністрації виправно-трудової установи, який в силу свого посадового становища мав право пред`явити таку вимогу, а засуджений був зобов`язаний і міг її виконати, але умисно не виконав (наприклад, відмова від роботи без поважних причин, невиконання вимог про припинення порушення режиму відбування покарання, неодноразовість безпричинної відмови засудженого від виконання законних вимог адміністрації, демонстративність, зухвалість такої відмови). Під час судового розгляду достовірно встановлено показаннями свідків, які узгоджуються між собою та з письмовими доказами, що обвинуваченому була пред`явлена представником адміністрації установи виконання покарань законна вимога про прибирання території, і обвинувачений без поважних причин відкрито відмовився від виконання даної вимоги.

Інші доводи сторони захисту в частині недоведеності вини обвинуваченого спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами і зводяться до непогодження обвинуваченого з умовами тримання в місцях позбавлення волі.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який вину у скоєному злочині не визнав, не працевлаштований, раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем відбування покарання характеризується негативно.

З урахуванням відсутності обставин справи, що пом`якшують покарання та наявності обставини, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочинів, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції ст. 391 КК України.

Оскільки ОСОБА_3 на даний час відбуває покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року, то призначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків в порядку передбаченому ч. 1 ст. 71 КК України, суд вважає, що до покарання призначеного за цим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року.

При цьому враховуючи, що ОСОБА_3 ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року тимчасово був переведений до слідчого ізолятора для участі в даному судовому провадженні (а.с. 19), тому у відповідність до ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання обвинуваченому, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення починаючи з 17 вересня 2015 року (а.с. 49) по день ухвалення вироку.

Також враховуючи положення Закону України № 838-19 від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», суд вважає, що обвинуваченому в строк покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року, а саме період з дня зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання пі варту вироком по день набрання вироком законної сили, тобто з 25 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року (а.с. 130-135).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року до покаранням за цим вироком, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком сім років.

Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з 05 серпня 2016 року.

Зарахувати ОСОБА_3 , в строк покарання строк попереднього ув`язнення у відповідність до ч. 5 ст. 72 КК України з 25 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року та з 17 вересня 2015 року по 05 серпня 2016 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору.

Головуючий: суддя ОСОБА_1