Справа № 191/2589/16-к
Провадження № 1-в/191/1677/16
У Х В А Л А
іменем України
27 травня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника адміністрації СВК № 94 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області в режимі відеоконференції з приміщення СВК № 94 с. Шахтарське клопотання засудженого ОСОБА_5 про умово-дострокове звільнення , суд, -

В С Т А Н О В И В :

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з вищевказаним клопотанням, яким просить суд застосувати відносно нього положення ст.. 81 КК України.

Засуджений в судовому засіданні своє клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник адміністрації ОСОБА_4 в судовому засіданні проти клопотання засудженого не заперечував, але залишив висновок на розсуд суду, так як особа не довела своє виправлення та не стала на шлях виправлення.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, так як засуджений ОСОБА_5 на даний час тільки стає на шлях виправлення. Своєю поведінкою не довів своє виправлення. Посилання на наявність 2-х малолітніх дітей не є підставою для застосування ст. 81 КК України.

Суд, заслухавши пояснення засудженого, представника адміністрації СВК № 94, з урахуванням думки прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного висновку.

Відповідно ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи за необережний особливо тяжкий злочин.

В розумінні правил ст. 81 КК України підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання складається з двох обов`язкових елементів: доведення засудженим свого виправлення та фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому строку покарання. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен грунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_5 по даній справі засуджений 26.09.2013 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 185 ч. 2, 71 ч.1 КК України до 4 років 1 дні. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 року відмовлено в застосуванні ст. 72 ч. 5 КК України.

Початок строку: 23.04.2014 року, кінець строку: 24.04.2018 року. Прибув до СВК № 94 14.05.2014 року.

За характеристикою від 26.05.2016 року засуджений на даний час працевлаштований на виробництві установи у цеху «ЗБВ», до роботи ставиться в міру вимог режиму утримання. За час відбування покарання характеризується задовільно, стягнень не має, заохочення одне, яке надавалося йому з метою стимулювання правослухняної поведінки, але засуджений на теперішній час не проявив готовності до самокерованої правослухняної поведінки. Вину у скоєному злочині визнає, але розкаюється не щиро. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, нервово реагує на критику у свою адресу. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоусрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Зарахований до програми диференційованого виховного впливу, участь та ставлення до програми формальнее. На профілактичному обліку не перебуває.

Згідно довідки від 26.05.2016 року засуджений ОСОБА_5 , 1982 року народження стягнень не має, має одне заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці.

Крім того, 15.09.2015 року комісією по розгляду особових справ засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні на ст. 81 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення. Стягнень не має. Має одне заохоченння, яке надавалося йому з метою стимулювання правослухняної поведінки, засуджений на теперішній час не проявив готовності до самокерованої правослухняної поведінки, працевлаштованого, до роботи ставиться в міру вимог режиму утримання, дає суду підстави для висновку, що поведінка засудженого та його ставлення до праці не є сумлінними.

Таким чином, на підставі викладеного клопотання засудженого ОСОБА_5 про умово-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст. 81 КК України, Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», керуючись ст. ст. 537, 539, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення - відмовити.

Копію ухвали направити начальнику СВК № 94 для відома та вручення засудженому ОСОБА_5 .

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1