Справа № 477/1216/16-к
Провадження № 1-кп/477/95/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2016 року м. Миколаїв
Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зайчевське Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області, громадянина України, учня 9-А класу Мішково-Погоріловської загально-освітньої школи І-ІІІ ступенів, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
-у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,
та
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Лоцкіне Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, учня ІІ курсі Миколаївського професійного ліцею № 13, не працюючого раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
-у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,
законних представників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника служби у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області ОСОБА_10 ,
Відповідальність за дії, вчинені обвинуваченими, передбачені ч.2 ст. 289 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину визнав повністю та пояснив, що 27.02.2016 року, приблизно о 02.00год. ночі вони разом з ОСОБА_4 відпочивали в клубі в смт. Воскресенське та, коли повертались додому, біля двору на вулиці побачили автомобіль «Таврія». Він запропонував ОСОБА_4 поїхати на автомобілі додому, на що останній погодився. Вони відкотили машину на іншу вулицю, де ОСОБА_4 за допомогою викрутки, яка знаходилась в салоні автомобіля, завів двигун та вони поїхали. Приїхавши до с. Зайчевське, вони поїхали на трек, де він також спробував покерувати автомобілем, потім вони поїхали на сміттєзвалище, де викинули документи, які були в автомашині, оскільки хотіли залишити автомобіль собі, а потім автомобіль застряг в полі та він пішов додому. Зазначив, що у вчиненому розкаюється, однак потерпілому нічого не відшкодовано, пробачення не просив, проти заявленого позову заперечував.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав повністю, погодився з поясненнями, наданими ОСОБА_3 , надав аналогічні пояснення та додатково пояснив, що спочатку машину намагався завести ОСОБА_3 , але не зміг, після чого він завів двигун за допомогою викрутки. Коли автомашина застрягла та ОСОБА_3 пішов додому, він залишився в машині. Згодом під`їхав вантажний автомобіль та він попросив його відбуксувати до дороги, після чого він поїхав ще в магазин, де купив води, а потім доїхав до будівлі ферми, де залишив машину та пішов додому. Зазначив, що у вчиненому розкаявся, потерпілому нічого не відшкодовано, пробачення не просив, проти заявленого позову заперечував.
В судовому засіданні законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_6 пояснила, що про вчинене вона дізналась від працівників поліції, після виявлення автомобіля. Коли вони приїхали з сином на місце, де був виявлений автомобіль, там уже був ОСОБА_4 . З сином у неї на сьогоднішній день стосунки поліпшились, він став більш слухняний, вчасно приходить додому. Його поведінку пояснює як реакцію на розлучення з його батьком. Цивільний позов визнала частково, на суму 200грн.
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_7 пояснила, що з сином в неї нормальні стосунки, він завжди слухався батьків, в сім`ї доброзичливі відносини, це був єдиний випадок протиправної поведінки, про який він жалкує. З боку батьків з цього приводу з сином проведена співбесіда виховного характеру. Цивільний позов визнала частково, на суму 200грн.
Представник служби у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області ОСОБА_10 , пояснила, що сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під соціальним супроводом не перебувають та інформації щодо проблем з дітьми у цих сім`ях у служби відсутня. Єдиний лист був зі школи-інтернату з приводу поведінки ОСОБА_3 , викликаної тим, що він хотів навчатись у школі, розташованої за місцем проживання матері та після переводу до іншої школи сигнали щодо цієї сім`ї до служби не поступали.
Окрім визнання обвинуваченими своєї провини, їх вина також підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:
даними рапорту оперативного чергового Жовтневого РВ УМВС України в Миколаївській області від 27.02.2016р. та протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.02.2016р. про вчинення в ніч на 27.02.2016р. крадіжки автомобіля ( а.с.78-79);
даними протоколу огляду місця події від 27.02.2016р., відповідно до якого оглянета ділянка місцевості, розташована на відстані 1,5 км. від с. Зайчевське в бік автодороги «Миколаїв-Воскресенськ», де виявлено та вилучено автомобіль ЗАЗ-1102, з фототаблицею ( а.с. 82-87);
даними протоколу огляду від 27.02.2016 року, в ході якого оглянута ділянка вулиці, розташована поблизу будинку АДРЕСА_4 , з фототаблицею ( а.с. 88-91);
даними протоколу огляду від 27.02.2016 року, в ході якого оглянута ділянка місцевості поблизу багатокімнатного будинку АДРЕСА_1 , де було виявлено та вилучено номерні знаки та металевий багажник, з фото таблицею ( а.с. 92-95);
даними щодо вартості автомобіля ЗАЗ 1102 (а.с. 103-111);
заявою ОСОБА_4 про добровільну видачу акумулятора та магнітофона (а.с. 147).
Згідно висновку експерта № 242 від 08.06.2016р. за результатами судово-психіатричної експертизи, неповнолітній ОСОБА_4 хронічним захворюванням, недоумством, тимчасовим хворобливим розладом психіки не страждав та не страждає, в момент вчинення інкримінованих йому діянь міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 128-133).
Аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд приходить до висновку про вчинення неповнолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 незаконного заволодіння транспортним засобом, належного потерпілому ОСОБА_11 та кваліфікує їх дії за ч.2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Обираючи вид та міру покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , судом враховується, що він вчинив злочин середньої тяжкості, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, навчається, за місцем навчання та за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога або лікаря психіатра не перебуває, згідно акту інспектування за участю соціального працівника, в сім`ї існує порозуміння між членами родини.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом визнається вчинення злочину неповнолітнім, визнання вини.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 289 КК України, з урахуванням положень ст. 102 КК України.
Враховуючи тяжкість та обставини вчинення злочину, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування порання, але з обов`язковим контролем за виправленням.
Обираючи вид та міру покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховується, що він вчинив злочин середньої тяжкості, раніше не судимий, навчається, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога або лікаряпсихіатра не перебуває, згідно акту інспектування за участю соціального працівника, виховується в неповній сім`ї, за поясненнями представника служби у справах дітей, сім`я під соціальним супроводом не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом визнається вчинення злочину неповнолітнім, визнання вини.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 289 КК України, з урахуванням положень ст. 102 КК України. Судом не визнається в якості обставини, яка пом`якшує покарання, сприяння розкриттю злочину, про що зазначав захисник, оскільки, як зазначила законний представник обвинуваченого, про вчинений злочин вони дізнались від працівників поліції, коли приїхали на місце виявлення автомобіля, там уже знаходився ОСОБА_4 , та, відповідно до наявної в матеріалах справи заяви, ОСОБА_3 відмовився від проведення слідчого експерименту за його участю, у зв`язку з чим не вбачається підстав для застосування ст. 69 КК України.
Враховуючи тяжкість та обставини вчинення злочину, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування порання, але з обов`язковим контролем за його виправленням.
На підставі ст. 1167 ЦК України, ст. 127, 128 КПК України, заявлений у справі цивільний позов потерпілого підлягає частковому задоволенню, виходячи з того, що в цей же день після викрадення, автомобіль було повернуто потерпілому, а сам факт притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності є певною компенсацією моральних страждань, у зв`язку з чим суд вважає достатнім, на підставі ст.ст. 1179, 1182 ЦК України, стягнути з законних представників обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 500грн., в рівних частках, по 250 грн. з кожного.
На підставі ст. 100 КПК України речовими доказами у справі слід розпорядитись наступним чином: номерні знаки НОМЕР_1 , передані на зберігання під розписку ОСОБА_12 ; автомобіль ЗАЗ 1102 білого кольору, багажник, акумулятор та магнітолу, передані на зберігання під розписку ОСОБА_13 , повернути потерпілому ОСОБА_11 .
Запобіжний захід обвинуваченим не обирався.
Керуючись ст. ст. 366, 367-369, 373, 374 КПК України,
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання, з урахуванням ст. 102 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75, 104 КК України, обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік. На підставі п.п.1,2 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки: попросити пробачення у потерпілого, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту виконання вироку.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання, з урахуванням ст. 102 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75, 104 КК України, обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік. На підставі п.п.1,2 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки: попросити пробачення у потерпілого, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту виконання вироку.
Стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_6 та з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 500 (п`ятсот) грн.., в рівних частках по 250грн. з кожного.
Речові докази у справі: номерні знаки НОМЕР_1 , передані на зберігання під розписку ОСОБА_12 ; автомобіль ЗАЗ 1102 білого кольору, багажник, акумулятор та магнітолу, передані на зберігання під розписку ОСОБА_13 , повернути потерпілому ОСОБА_11 .
Запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не обирався.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченим та прокурору.
Суддя ОСОБА_1