УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/1302/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 3. ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2016 року м. Житомир.
Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 ,
визнаної невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3. ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та виправданої, за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки села Ліщин Житомирського району, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_2 ,
визнаної невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3. ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та виправданої, за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
Апеляційний розгляд відбувся з участю прокурора ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_7
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
Мотивує тим, що суд порушив вимоги ст. ст. 370, 374 КПК України, не дослідив і не надав належної оцінки доказам, які як викривають так і виправдовують обвинувачених. На думку прокурора суд проігнорував положення п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 23.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».
Суд у вироку послався лише на ті докази, які виправдовують обвинувачених. Це покази самих обвинувачених, а також свідка ОСОБА_11 ..
Суд не дав оцінки показам свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 які вказували, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 були достовірно обізнані у необхідності колегіального прийняття рішення про преміювання членів дільничної виборчої комісії.
Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 спростували покази ОСОБА_7 про те, що вона телефонувала членам виборчої комісії і просила їх прийти для проведення колегіальних зборів 28.10.2014 року. Кошти були отримані до проведення зборів і лише після заяви членів комісії про вчинене порушення обвинувачені зібрали декількох членів виборчої комісії, яким дали певні грошові кошти. Ведення протоколу ОСОБА_8 , під час проведення так званих зборів, в ході судового розгляду підтвердження не знайшов, оскільки ніхто з допитаних свідків його не бачив.
Зазначеним стверджується умисел у ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на заволодіння коштами бюджету, на що вказали свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 ОСОБА_21 та ОСОБА_14 і стверджується виготовленням фіктивного тексту постанови № 2 від 28 жовтня 2014 року засідання дільничної виборчої комісії № 180355 виборчого округу № 67 «Про преміювання деяких членів дільничної виборчої комісії», під яким поставили свої підписи обвинувачені та скріпили печаткою дільничної виборчої комісії № 180355, надавши таким чином документу статус офіційного.
Необізнаність ОСОБА_8 у внесенні неправдивих відомостей спростовується наявністю у неї вищої економічної освіти та фактом тривалої праці на керівній посаді в податковій інспекції.
Суд не зазначив мотивів, з яких відкидає докази обвинувачення, а обмежився переліком доказів, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом не надано оцінки доказам сторони обвинувачення, а саме:
- договору про виконання обов`язків члена виборчої комісії з виборів народних депутатів України від 14.10.2014 року, укладеному з ОСОБА_7 ;
- оригіналу постанови виборчої дільниці № 180355 одномандатного виборчого округу № 67 від 28.10.2014 року № 2 «Про преміювання деяких членів дільничної виборчої комісії»;
- висновоку експертизи від 26.03.2015 року № 1/302;
- постанові Центральної виборчої комісії від 12.07.2012 року №108 «Про порядок нарахування та виплати одноразової грошової винагороди членам окружних і дільничних виборчих комісій з виборів народних депутатів України» та додатку до постанови;
- довідці від 27.03.2015 року головного державного інспектора, перевірки з метою визначення отримання кожним членом ДВК № 180355 територіального виборчого округу № 67 грошової винагороди.
В запереченні на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 13.04.2016 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , без зміни.
Мотивує тим, що обвинувачуючи ОСОБА_8 і ОСОБА_7 досудове слідство та процесуальний прокурор не намагалися з`ясувати усі обставини, які мають важливе значення для прийняття відповідного рішення.
Так, звинувачуючи їх у незаконному заволодінні державними коштами сторона обвинувачення не звернула уваги, що заволодіння будь-якими коштами можливе, якщо вони були ввірені або перебували у їх віданні. З матеріалів кримінального провадження і письмових доказів наданих обвинуваченням під час судового розгляду, вказані кошти не були у віданні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .. А свідок ОСОБА_11 , яка обіймала посаду головного бухгалтера окружної виборчої комісії, у судовому засіданні показала, що кошти отримані членами дільничних виборчих комісій були закладені у державному бюджеті до початку проведення виборів.
Інкримінуючи ОСОБА_8 заволодіння чужим майном за попередньою змовою шляхом зловживання своїм службовим становищем, а саме, коштами в сумі 2734,86 грн., стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів, які свідчили б про заподіяння матеріальної шкоди державному бюджету, яка виразилася б у недостачі на відповідній статті коштів, з якої нібито були незаконно вилученні вказані суми. Вказана обставина може бути досліджена лише шляхом призначення та проведення бухгалтерської ревізії, однак досудове слідство не спромоглося призначити та провести дану ревізію.
Під час досудового розслідування досудове слідство не допитало посадових осіб окружної виборчої комісії з приводу виділення преміальних коштів. Як би вказана слідча дія була б здійснена, то безумовно свідок ОСОБА_11 ствердила б покази, дані нею під час судового розгляду, а саме, що виділення вказаних премій перевірялося працівниками КРУ та будь-яких порушень не було виявлено.
Захисник вказує, що якщо не було виявлено ревізуючими працівниками порушень при преміюванні членів виборчої комісії, то відсутнє незаконне привласнення вказаних у обвинувальному акті грошових сум.
Заперечуючи доводи апеляції захисник звертає увагу, що прокурор посилаючись на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які нібито підтвердили доводи обвинувачення, не перевірив їх покази дані суду, де вони жодним чином не ствердили про незаконне заволодіння вказаними коштами. Протягом усього досудового розслідування і під час судового розгляду прокурор намагалася з`ясувати у свідків лише одну обставину «чи проводилися збори, на яких вирішувалося питання про розподіл преміальних коштів» і як засвідчили допитані безпосередньо у судовому засіданні свідки - члени виборчої комісії, що такі збори проводилися у приміщенні школи.
Захисник також вважає безпідставним твердження прокурора про те, що суд помилково у вироку послався на показання обвинуваченої ОСОБА_7 , яка нібито телефонувала усім членам виборчої комісії і повідомляла про проведення зборів 28.10.2014 року, оскільки її покази спростовується показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 . ОСОБА_16 та інших. Такі доводи прокурора є надуманими, так як стороною обвинувачення не спростовані покази ОСОБА_7 про дану обставину, шляхом витребовування і надання у розпорядження суду від оператора мобільного зв`язку відповідної розшифровок телефонних розмов з телефону ОСОБА_7 та інших членів виборчої комісії.
Прокурор, стверджуючи в апеляційній скарзі про те, що суд послався лише на ті докази які виправдовують обвинувачених, зокрема на покази самих обвинувачених та свідка ОСОБА_11 залишив поза увагою факт виконання свідком обов`язків головного бухгалтера окружної виборчої дільниці, в обов`язки якої входило здійснення контролю за бухгалтерськими операціями та розподіленням і виділенням коштів. Отже, тільки ОСОБА_11 була обізнана з усіма фінансовими операціями та правильністю ї здійснення.
Захисник вважає не обгрунтованим припущенням прокурора, яке не стверджує вину, вказівку про те, що ОСОБА_8 має вищу економічну освіту, тривалий час працювала у податковій інспекції і не могла не знати про наявність постанови ЦВК від 12 липня 2012 року № 108 «Про порядок нарахування та виплати одноразової грошової винагороди членам окружних і дільничних виборчих комісій з виборів народних депутатів України».
Інкримінуючи ОСОБА_8 вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. І ст. 366 КК України, як службове підроблення, сторона обвинувачення не надала відповідних доказів про те, що секретар дільничної виборчої комісії наділена повноваженнями з виконання організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків.
В запереченні на апеляційну скаргу захисник також звертає увагу на той факт, що суд дав оцінку доказам сторони обвинувачення, в тому числі і висновку експертизи від 26.03.2015 року № 1/302 яким стверджується факт виконання постанови ОСОБА_8 , яка сама цього не заперечила, чим спростовується доводи прокурора про необхідність скасування вироку.
Згідно вироку суду, досудовим слідством ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обвинувачуються в тому, що постановою Окружної виборчої комісії з виборів народних депутатів України одномандатного виборчого округу № 67 Житомирської області від 09 жовтня 2014 року № 20 вони були обрані членами дільничної виборчої комісії (ДВК) № 180355.
На засіданні ДВК № 180355 їх обрано головою та секретарем і таким чином ОСОБА_7 і ОСОБА_8 будучи службовими особами стали виконувати організаційно-розпорядчі функції за спеціальними повноваженнями, передбаченими Законом України «Про Центральну виборчу комісію» № 1932-ІV від 30.06.2004 року.
13 жовтня 2014 року з ОСОБА_8 , як з секретарем ДВК було укладено договір «Про виконання обов`язків члена виборчої комісії з виборів народних депутатів України», який був підписаний ОСОБА_8 та головою Окружної виборчої комісії в особі ОСОБА_22 , а 14 жовтня 2014 року аналогічний договір підписаний з ОСОБА_7 , як головою дільничної виборчої комісії.
Згідно п. 4.1 ст. 4 договору «Про виконання обов`язків члена виборчої комісії з виборів народних депутатів України» ОСОБА_7 , як голова комісії та ОСОБА_8 , як секретар комісії «Несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором згідно із законодавством України».
ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді голови, а ОСОБА_8 на посаді секретаря дільничної виборчої комісії № 180355, тобто, будучи службовими особами, достовірно знаючи про порядок виплати одноразової грошової допомоги, грубо порушили положення ч. 1 і ч. 2, розділу 11 «Нарахування одноразової грошової винагороди» «Порядку нарахування та виплати одноразової грошової винагороди членам окружних і дільничних виборчих комісій з виборів народних депутатів України», який затверджений постановою центральної виборчої Комісії від 12 липня 2012 року № 108 згідно з якими: «Одноразова грошова винагорода членам виборчої комісії нараховується та виплачується виключно за наявності загальної економії фонду плати праці, передбаченого кошторисом видатків відповідної окружної виборчої комісії, згідно з прийняттям виборчою комісією рішення тим членам комісії, які брали участь у її роботі, незалежно від того, на платній чи на не платній основі вони працювали у відповідній комісії»; «Розмір одноразової грошової винагороди членам виборчої комісії визначається на засіданні цієї комісії за поданням її голови і залежить від особистого внеску кожного члена комісії у її діяльність, про що приймається відповідне рішення».
Однак, ОСОБА_23 та ОСОБА_8 , з метою заволодіння коштами Державного бюджету в сумі 2734,86 грн. на свою користь та на користь члена дільничної виборчої комісії - заступника голови комісії ОСОБА_24 , за попередньою змовою між собою, 28 жовтня 2014 року в денний час у приміщенні школи в селі Тетерівка по вулиці Шевченка, 27-А Житомирського району, по місцю знаходження дільничної виборчої комісії № 180355 підготували постанову «Про преміювання деяких членів дільничної виборчої комісії», без проведення засідання членів виборчої комісії. Безпідставно проставили винагороду членам ДВК, а саме: голові комісії ОСОБА_7 , заступнику голови комісії ОСОБА_25 та секретарю ОСОБА_8 в рівних долях, яку затвердила підписом ОСОБА_7 , як голова ДВК та ОСОБА_8 , як секретар комісії та скріпили печаткою дільничної виборчої комісії № 180355, надавши таким чином документу статус офіційного. Цього ж дня ОСОБА_8 передала вказану постанову до окружної виборчої комісії виборчого округу № 67 в місто Чуднів, вул. Героїв Майдану, 125 Чуднівського району, для нарахування одноразової грошової винагороди вказаним членам дільничної виборчої комісії.
Після перерахування в листопаді 2014 року одноразової грошової винагороди на рахунок АТ «Ощадбанк» ТВБВ, який розташований в місті Житомирі, по вул. Івана Франка, 3, на підставі заяв на видачу готівки ОСОБА_7 незаконно отримала кошти в сумі 911,62 грн., ОСОБА_26 , яка не була обізнана в злочинних діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , незаконно отримала кошти в сумі 911,62 грн. та ОСОБА_8 незаконно отримала кошти в сумі 911,62 грн., а всього незаконно заволоділи та привласнили кошти на загальну суму 2734,86 грн..
Досудовим слідством ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обвинувачувалися в тому, що вони своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 191 КК України, та вчинили умисні дії, які виразились у службовому підробленні, тобто складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, які кваліфіковані, як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України.
За результатами розгляду кримінального провадження суд першої інстанції ухвалив вирок, яким виправдав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення і закрив кримінальне провадження.
Прийняте рішення суд мотивував тим, що суб`єктивна сторона злочину визначеного ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України передбачає наявність прямого умислу і корисливі мотиви на заволодіння чужим майном, що не знайшло підтвердження у судовому засіданні.
А свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_27 , ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 пояснили суду, що в листопаді 2014 року отримали від ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_32 премію і більшість свідків вказали про проведення поряд з іншими зборами також зборів виборчої дільниці по розподілу премії у приміщенні школи і оформлення протоколу № 3 від 24.11.2014 року, що також спростовує докази обвинувачення. Суд вказав, що свідок ОСОБА_11 , яка була головним бухгалтером окружної виборчої комісії пояснила, що рішення про преміювання членів дільничних комісій окружною комісією було прийнято після виборів. Всі кошти, які виділялися на премію, пішли за цільовим призначенням, що перевірялося працівниками КРУ і порушень виявлено не було.
В оформленні обвинуваченими постанови № 2 про розподіл премії між членами дільничної комісії суд вбачає недбале виконання ними службових обов`язків, оскільки обвинуваченими неналежним чином були виконані роз`яснення ЦВК надані на виборчі дільниці у вигляді брошур, однак, їм обвинувачення за ст. 367 КК України, не пред`являлося і відповідно, судом не вирішувалося.
Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора ОСОБА_9 про необхідність скасування вироку суду і направлення кримінального провадження в суд першої інстанції на новий розгляд, заперечення захисника ОСОБА_10 та обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 проти задоволення апеляційної скарги, яку вважають надуманою і безпідставною, перевіривши матеріали справи в межах визначених ст. 404 КПК України, обговоривши доводи учасників судового розгляду, переоцінивши встановлені і досліджені судом обставини, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав передбачених ч. 1 ст. 415 КПК України, для скасування вироку суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Суд обґрунтовує рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом не доведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Розглядаючи обвинувачення пред`явлене ОСОБА_7 і ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався зазначених вимог, прийняте рішення мотивував на обставинах, з`ясованих в судовому засіданні, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими під час судового розгляду і вказав, чому не взяв до уваги докази обвинувачення. Тому, доводи прокурора у цій частині є безпідставними.
Апеляційним судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 винними себе у вчиненні кримінальних правопорушень не визнали, дали покази, які спростовують обвинувачення.
ОСОБА_7 заперечуючи доводи апеляції прокурора пояснила, що їй під час виборів, як голові дільничної виборчої комісії зателефонували з окружної комісії і повідомили про необхідність виготовлення та надання до 28 жовтня постанови про преміювання членів виборчої дільниці. Вона зателефонувала всім членам дільниці і повідомила про необхідність прийти вранці 28 жовтня, для розгляду питання про преміювання, але всі члени комісії не прийшли. Тому, вони вирішили написати постанову та передати її в окружну комісію, для забезпечення отримання премії всіма членами комісії. ОСОБА_8 написала постанову під її диктовку і ОСОБА_33 завезла постанову в окружну виборчу комісію. Після надходження премії 24 листопада зібрали всіх членів виборчої дільниці та розподілили премію на всіх 13 осіб. Премію не видали ОСОБА_34 і ОСОБА_12 , які неналежно виконували свої обов`язки під час роботи виборчої комісії та ОСОБА_18 відмовилася отримувати премію.
У вироку суд послався на показання обвинуваченої ОСОБА_8 , яка була секретарем виборчої дільниці і підтвердила факт виготовлення постанови про преміювання членів виборчої комісії за обставин, вказаних ОСОБА_7 .. Пояснила суду, що не знала як писати постанову і їй допомагали її оформляти голова комісії та заступник голови. Будь яких неправдивих відомостей в постанову, не вносила. Після отримання премії на виборчу дільницю, всі члени комісії зібралися у школі та розділили премію, про що вона склала протокол.
Виправдовуючи обвинувачених суд послався на показання свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні показала, що вона була головним бухгалтером окружної виборчої комісії. Рішення про преміювання дільничних комісій окружною комісією було прийнято після виборів і це стверджується постановою окружної виборчої комісії № 67 від 06 листопада 2014 року № 63, про схвалення Единого кошторису видатків та протоколом № 29 від 06 листопада 2014 року засідання виборчої місії виборчого округу № 67.. Всі кошти, які виділялися на премію, використані за цільовим призначенням. Виділення вказаних премій перевірялося працівниками КРУ, які порушень не знайшли.
Зазначені покази свідка ОСОБА_11 суд розцінив як свідчення того, що кошти, які отримали обвинуваченні для преміювання членів виборчої дільниці виділялися з державного бюджету саме на премії дільничним виборчим комісіям, а не інші цілі і використані з дотриманням вимог закону.
Зазначеними фактами також спростовуються доводи апеляції прокурора про наявність у ОСОБА_7 і ОСОБА_8 умислу на заволодіння коштами бюджету, оскільки кошти були передбачені, виділені відповідно до вимог закону.
Апеляційним судом також встановлено, що суд першої інстанції перевіряв доводи обвинувачення, про вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення з прямим умислом та з корисливих мотивів на заволодіння чужим майном. Суд встановив, що ними після отримання інформації про виділення премії було прийняте рішення про її розподілення на всіх членів виборчої дільниці, що пізніше з волі обвинувачених і було зроблено. Під час оформлення постанови про преміювання розміру премії вони не знали, а отриману премію розподілили між 13 членами виборчої комісії, що не суперечить виборчому законодавству.
Суд допитав і у вироку послався на показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_27 , ОСОБА_21 , ОСОБА_32 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_35 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , які підтвердили факт отримання премії. Більшість членів виборчої комісії зазначили, що вони крім інших питань збиралися у приміщення школи і вирішували питання розподілу премії. Це рішення зафіксоване у протоколі № 3 від 24.11.2014 року.
Разом з тим суд першої інстанції перевірив доводи обвинувачення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 366 КК України і дав їм належну оцінку.
Суд мотивував відсутність прямого умислу та усвідомлення завідомо неправдивого характер тих відомостей, що були внесені обвинуваченими до постанови про преміювання членів дільничної комісії, розмір якої їм не був відомий, а отримана премія була розподілена між 13 членами виборчої комісії і це знайшло своє підтвердження під час судового розгляду.
Покази обвинувачених про те, що про наявність постанови № 108 Центральної виборчої комісії вони довідалися лише під час досудового розслідування, не спростовані обвинуваченням в судовому засіданні і також свідчать про відсутність умислу на вчинення інкримінованих противоправних дій, а можуть лише свідчити про певну недбалість до виконання службових обов`язків, належне вивчення всіх нормативних документів виданих на виборчі дільниці.
Таким чином, зібрані під час досудового розслідування докази, які розглянуті судом, не стверджують і не дають підстави апеляційному суду вважати, що вина ОСОБА_7 і ОСОБА_8 знайшла незаперечне підтвердження.
Суд першої інстанції встановив сам факт виготовлення постанови «Про преміювання деяких членів дільничної виборчої комісії», що як зазначено вище не заперечували обвинувачені та встановив факт отримання і розподілу премії між членами виборчої комісії, дав оцінку дослідженим і оціненим доказам та дійшов правильного висновку, що стороною обвинувачення незаперечно, поза всяким сумнівом не доведено умисне вчинення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України.
А оскільки обвинувачення має сумнівну основу, то наявність сумнівів не узгоджується з гарантіями визначеними ст. 62 Конституції України про те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, що застосовується при оцінці доказів, а достовірні і незаперечні докази, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, можуть мати місце лише при існуванні достатньо сильних, чітких, взаємно підтверджуючих, об`єктивних даних, що відсутнє у даному кримінальному провадженні і свідчить, що обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 правильно визнані не винуватим по пред`явленому обвинуваченню.
У той же час, перевіряючи доводи апеляції апеляційний суд встановив, що частково стверджуються доводи прокурора, оскільки суд першої інстанції дійсно не послався у вироку на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_34 , ОСОБА_14 про те, що обвинувачені розглянули питання про преміювання членів виборчої комісії у складі декількох членів комісії, а не повним складом. Однак зазначений недолік не можна визнати суттєвим і покласти в основу визнання вироку суду не законним, так як порядок і фактичну участь членів виборчої комісії у проведенні засідання, не заперечили обвинувачені. А члени комісії ОСОБА_12 і ОСОБА_34 дозволяли собі протягом роботи запізнюватися, тому були взагалі позбавлені премії.
Доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 не вживала заходів до забезпечення явки всіх члені виборчої комісії на збори, для вирішення питання про розподіл премії, не ствердилися прокурором у судовому засіданні роздруківкою телефонних розмов, а покази свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_34 незаперечно не стверджують наявність в діях обвинувачених умислу на вчинення кримінальних правопорушень.
Апеляційний суд також вважає, що не можуть бути доказом наявності умислу в діях ОСОБА_8 та складу інкримінованих кримінальних правопорушень доводи прокурора про те, що вона має вищу освіту і тривалий час працювала на керівній посаді, оскільки це є лише непідтверджене припущення.
Не можуть бути підставою для скасування вироку суду доводи прокурора в апеляції про те, що суд не надав оцінки доказам сторони обвинувачення, таким як: договору про виконання обов`язків члена виборчої комісії укладеного з ОСОБА_7 , постанові одномандатного виборчого округу № 67 від 28.10.2014 року № 2 «Про преміювання деяких членів дільничної виборчої комісії», постанові Центральної виборчої комісії від 12.07.2012 року № 108 «Про порядок нарахування та виплати одноразової грошової винагороди членам окружних і дільничних виборчих комісій з виборів народних депутатів України» та додатку до постанови, довідці від 27.03.2015 року головного державного інспектора, перевірки з метою визначення отримання кожним членом ДВК № 180355 територіального виборчого округу № 67 грошової винагороди, висновку експертизи від 26.03.2015 року № 1/302, оскільки судом незаперечно встановлено наявність вказаних документів і їх достовірність не заперечили обвинувачені, на що суд посилався у вироку даючи оцінку показанням обвинувачених, свідка ОСОБА_11 та членів дільничної виборчої комісії, допитаних як свідків, в тому числі не заперечувався і висновок експертизи про виготовлення постанови «Про преміювання» обвинуваченою ОСОБА_8 , що вона також сама визнала.
За наведених обставин, апеляційний суд не встановив підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3. ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, залишити без задоволення, а вирок суду, без зміни.
На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді апеляційного суду
Житомирської області: