Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

24 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
та захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0010203 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова, раніше не судимого, без місця реєстрації та проживання на території України (зі слів зареєстрованого у м. Чернівці),
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Цим же вироком суд вирішив питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_7 , в період часу з 20 год. 00 хв. 13 жовтня 2015 року до 13 год. 00 хв. 14 жовтня 2015 року, знаходячись біля будинку № 7 по проспекту Палладіна у м. Києві, звернув увагу на автомобіль марки «ВАЗ-21011», д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на парковці біля супермаркету «Новус» у м. Києві, та яким вирішив незаконно заволодіти.

З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, ОСОБА_7 оглянув автомобіль марки «ВАЗ-21011», д.н.з. НОМЕР_1 . Після цього, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою невстановленого предмета, пошкодив замок правих передніх пасажирських дверцят, відчинив їх та проник у салон, де, шляхом з`єднання дротів замка запалення, запустив двигун.

Після цього, ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «ВАЗ-21011», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 22 000 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, просить змінити вищевказаний вирок в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, застосувавши до нього ст.ст. 75, 76 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого посилається на те, що вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зокрема, як вважає захисник, призначаючи його підзахисному покарання, суд першої інстанції хоч і врахував сукупність даних про особу обвинуваченого та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, але належним чином не оцінив і не врахував усі обставини кримінального правопорушення та його наслідки, які, в сукупності з даними про особу обвинуваченого, дають підстави для висновку, що його виправлення можливе без реального відбування покарання.

При цьому, як зазначається у скарзі, обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 , як особі, яка ніколи не притягувалась до адміністративної або кримінальної відповідальності, реальне покарання у виді позбавлення волі з ізоляцією від суспільства, суд першої інстанції посилання у вироку на відсутність у обвинуваченого місця реєстрації та місця постійного проживання на території України, постійного місця роботи, особливості сімейного стану (не одружений), що, на думку сторони захисту, має ознаки дискримінації, що прямо заборонено ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 1 КПК України, є частиною національного законодавства.

Враховуючи ці та інші обставини, захисник просить врахувати доводи апеляційної скарги та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортним засобом,тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім того, враховуючи відсутність заперечень з боку учасників судового провадження, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального правопорушення, які ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювались.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_7 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах поданої апеляційної скарги.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог закону віднесено до злочинів середньої тяжкості; обставину, яка пом`якшує його покарання (щире каяття) та відсутність обставин, які його обтяжують; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він не одружений, (зі слів одружений , має на утриманні неповнолітніх дітей та зареєстрований у м. Чернівці) не працює, без місця реєстрації та постійного місця проживання на території України; відповідно до висновку експерта-психіатра № 288 від 08.12.2015 року на момент вчинення кримінального правопорушення та на даний час будь-якими психічними захворюваннями не страждав та не страждає, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Враховуючи сукупність вищенаведених обставин, а також принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкції вказаного закону, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Тобто, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні цього питання та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України.
Приймаючи до уваги вищенаведене колегія суддів не вбачає достатніх підстав для висновку про те, що, з урахуванням наведених в апеляційній скарзі захисника обставин, призначене обвинуваченому покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що посилання у вироку на відсутність у обвинуваченого місця реєстрації та місця постійного проживання на території України, постійного місця роботи та особливості його сімейного стану (не одружений), як на підстави для призначення ОСОБА_7 реального покарання у виді позбавлення волі, мають ознаки дискримінації, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки такий висновок є лише припущенням захисника, який об`єктивно нічим не підтверджений.
Більш того, зазначені обставини, на які звертає увагу захисник у своїй скарзі, не могли бути залишені судом першої інстанції поза увагою, оскільки в сукупності з тяжкістю вчиненого обвинуваченим злочину, його особи та інших обставин кримінального провадження, вони дозволили суду першої інстанції зробити правильний висновок про неможливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, враховуючи обрані ним умови та спосіб життя.
Той факт, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до адміністративної або кримінальної відповідальності, сам по собі, не дає підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, оскільки ця обставина не є обов`язковою умовою для застосування відповідної норми закону.
За таких обставин, оскільки апеляційна скарга захисника обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку суду та пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає необхідним вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

у х в а л и л а:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/732/2016

Категорія: ч. 1 ст. 289 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1