АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/198/16 Справа № 697/1245/15-к Категорія: ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка с. Келеберда Канівського району Черкаської області, жителька АДРЕСА_1 , пенсіонерка, одружена, з середньою спеціальною освітою, потерпіла від наслідків аварії на ЧАЕС,

визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 75 (сімдесяти п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1275,00 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, одружена, має на утриманні двох малолітніх дітей, потерпіла від наслідків аварії на ЧАЕС, з вищою освітою, приватний підприємець,

визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 75 (сімдесяти п`яти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1275,00 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень.

Позовну заяву ОСОБА_11 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в результаті злочину 173,96 (сто сімдесят три гривні 96 коп.) гривні та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень, а всього 5 173,96 (п`ять тисяч сто дев`яносто три гривні 96 коп.) гривні солідарно.

Позовну заяву прокурора до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави солідарно збитки в розмірі 3243,24 грн. (три тисячі двісті сорок три гривні 24 коп.).

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 09.04.2015 р. близько 08:30 години, спільно перебуваючи на проїжджій частині дороги між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, в ході сварки, що виникла на ґрунті неприязних відносин, нанесла два удари руками по голові ОСОБА_11 , чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді травми голови із струсом головного мозку, травматичним набряком, раною, крововиливом м`яких тканин обличчя та голови, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 749 від 06.05.2015 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі просять скасувати вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року та ухвалити відносно них виправдувальний вирок.

Вважають, що суд першої інстанції поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку доказам, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив вирок, що суперечить дійсним обставинам справи та положенням ст. 125 КК України, ст. 94, 95, 96, 99, 101, 102, 356, 368, 370, 373, 374 КПК України.

Вказують, що у судових засіданнях свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 показали, що вони були присутні в той день по АДРЕСА_1 та засвідчили, що обвинувачені потерпілу не били. Свідок ОСОБА_15 хоча і зазначив, що чув якісь хлопки, які були схожі на ляпаси, однак механізму завдання ударів не бачив і взагалі не бачив, чи били обвинувачені потерпілу. Проте, зазначають апелянти, суд взяв до уваги лише свідчення потерпілої, упереджено розтлумачив показання свідка ОСОБА_15 , не надавши мотивації неприйняття інших.

При цьому, грубо порушуючи ст. 9, 94 КПК України, суд першої інстанції не зазначив у вироку достовірних показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , не надав їм належної оцінки та не співставив з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Щодо критичної оцінки судом показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , апелянти вказують, що не погоджуються з таким висновком суду, оскільки матеріалами справи не доведено, що ці свідки надавали обвинуваченим послуги з ремонту.

Разом з тим, свідок ОСОБА_14 пояснила суду першої інстанції, що приїхала на вулицю Садову до майстра з ремонту автомобілів, який мешкав на цій вулиці, а не до обвинувачених. Також, стверджують апелянти, свідок ОСОБА_16 перебував у залежних відносинах від потерпілої ОСОБА_11 , оскільки постійно надавав останній послуги перевезення пасажирів (таксі).

Кріт того, апелянти стверджують, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які підтверджують їх винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Докази, які були досліджені судом та на які суд посилався, а саме протокол відтворення, висновок експерта, не доводять їх причетності до вказаного правопорушення, а констатують факт наявності у потерпілої тілесних ушкоджень.

Також вказують, що висновок судово-медичної експертизи № 749 від 06.05.2015 року є недопустимим, оскільки проведений з суттєвими порушеннями Наказу МОЗ «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» № 6 від 17.01.1995 року.

Зокрема в п. 4. 1 цього наказу чітко зазначено, що судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх документів.

Крім того, вказують апелянти, згідно з висновком експерта № 749 від 06.05.2015 року, а саме п. 4/5/, травма голови зі струсом головного мозку у ОСОБА_11 виникла від сукупності всіх ударів, завданих їй по обличчю та голові. Тому в апеляційній скарзі апелянти ставлять питання про те, хто ж з обвинувачених завдав легкі тілесні ушкодження потерпілій, адже згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 завдала три удари потерпілій, чим саме й спричинила останній легкі тілесні ушкодження. Й ОСОБА_8 також завдала два удари потерпілій, чим також спричинила останній легкі тілесні ушкодження. Натомість експерт зазначає, що вказані легкі тілесні ушкодження виникли від сукупності всіх ударів по обличчю та голові.

Також, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, а саме на справу «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, вказують, що стандартом у кримінальному провадженні має бути доведення винуватості поза всяким сумнівом, тому апелянти вважають, що цього у кримінальному провадженні не досягнуто.

Також, згідно з п. 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Капо проти Бельгії» 42914/98 від 13.01.2005 року, в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі п. 2 ст. 6 Європейської конвенції прав людини і основоположних свобод, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

У справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» 18731/91 від 08.02.1996 року суд дійшов такого висновку: п. 54 «виведення розумних висновків з поведінки заявника мало наслідком перекладення тягаря доведення з обвинувачення на захист, а, отже, і порушення принципу презумпції невинуватості».

Таким чином, на думку апелянтів, у зв`язку із грубим порушенням судом засад законності та верховенства права у кримінальному провадженні, встановлених ст. 8, 9 КПК України, та у зв`язку з тим фактом, що під час судових засідань не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинувачених у кримінальному правопорушенні та вичерпані можливості їх отримання, згідно п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України суд має ухвалити виправдувальний вирок.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.12.2015 скасувати в частині призначеного покарання через його невідповідність тяжкості злочину та особі обвинувачених внаслідок м`якості. Просить постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу прокурор мотивує тим, що резолютивна частина вироку, у разі визнання особи винуватою, повинна містити покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточну міру покарання, обрану судом.

Натомість під час ухвалення вироку стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд вищевикладені вимоги закону не врахував та призначив покарання з порушенням вимог закону про кримінальну відповідальність та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. А також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, вказує прокурор, призначаючи покарання, суд першої інстанції в достатньому обсязі не врахував вимоги ст. 50, 65 КК України.

Крім того, зазначає апелянт, оскільки підставами призначення більш м`якого покарання визнані згідно ч. 1 ст. 69 КК України дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності двох, зазначених у цій нормі підстав, у їх єдності та сукупності.

Натомість, обґрунтовуючи свій висновок про доцільність призначення покарання обвинуваченим із застосуванням положень ст. 69 КК України, суд послався на пом`якшуючі їх покарання обставини, зокрема: ОСОБА_7 - похилий вік; ОСОБА_8 - як особу, яка має на утриманні двох малолітній дітей. Однак, вказані обставини є загальними та не мають виключного характеру, що унеможливлює призначення покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Також прокурор вказує, що обвинувачені свою вину у вчиненому не визнають, не вживають будь-яких дій щодо відшкодування завданих збитків державі та потерпілій, й більше того уникають контактів з представниками потерпілої.

Крім того, поза увагою суду залишилась тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та спосіб злочинної діяльності. Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 шляхом спільної участі у побитті потерпілої ОСОБА_11 завдали останній легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Разом з тим, прокурор зауважує, що без належної уваги суду залишено той факт, що засуджені вчинили злочин групою осіб, що визнано обставиною, яка обтяжує їх відповідальність.

За наведених обставин прояв гуманності та поблажливості до обвинувачених через застосування ст. 69 КК України, на думку прокурора, є необґрунтованим, безпідставним та не буде сприяти їх виправленню, а навпаки викличе впевненість у безкарності.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисник підтримали подану обвинуваченими апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та заперечували проти апеляції прокурора, просили її залишити без задоволення.

Прокурор не підтримав апеляційну скаргу прокуратури, просив залишити вирок суду без змін. Заперечив проти апеляційної скарги обвинувачених.

Потерпіла у судове засідання не з`явилася, хоча була належно викликана до суду, що підтверджується даними телефонограми та поштового відправлення з врученням.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (чинна для України з 17 липня 1997 року), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений має право бути поінформованим про характер обвинувачення, висунутого проти нього

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції вищевказаних вимог закону у повній мірі не дотримався.

Відповідно до положень ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, встановила, що обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зазначене у вироку та визнане судом доведеним, не відповідає викладу фактичних обставин кримінального правопорушення у обвинувальному акті, що призвело до неможливості зрозуміти, у чому конкретно визнана винною кожна з обвинувачених.

В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона 09.04.2015 року, близько 08 години 30 хвилин, спільно із ОСОБА_8 , перебуваючи на проїжджій частині дороги між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, в ході сварки, що виникла на ґрунті неприязних відносин, нанесла три удари кулаками рук по голові ОСОБА_11 ; ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що вона 09.04.2015 року, близько 08 години 30 хвилин, спільно із ОСОБА_7 , перебуваючи на проїжджій частині дороги між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, в ході сварки, що виникла на ґрунті неприязних відносин, нанесла два удари руками по голові ОСОБА_11 .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 09.04.2015 р. близько 08:30 години, спільно перебуваючи на проїжджій частині дороги між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, в ході сварки, що виникла на ґрунті неприязних відносин, нанесла два удари руками по голові ОСОБА_11 , чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді травми голови із струсом головного мозку, травматичним набряком, раною, крововиливом м`яких тканин обличчя та голови, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 749 від 06.05.2015р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

При цьому, колегією суддів встановлено, що прокурор не змінював обвинувачення, не висував додаткового обвинувачення та не відмовлявся від підтримання державного обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що на даний час не можна вважати передбачене законом право обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на захист, забезпеченим, оскільки, виходячи із викладеного у вироку змісту обвинувачення, у чому особи визнаються винними, залишається незрозумілим: хто саме з обвинувачених завдавав удари потерпілій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, враховуючи допущенні при розгляді кримінального провадження істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає можливим виправити вказаний недолік у суді апеляційної інстанції, оскільки це можливо лише шляхом ухвалення нового вироку, тоді як з цих підстав вирок суду першої інстанції ні прокурором, ні потерпілою не оскаржується, й змінити апеляційні вимоги та мотивацію апеляційної скарги у сторону погіршення становища обвинувачених осіб в ході апеляційного розгляду прокурор вже не в праві.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Тому, призначаючи новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає доцільним висловлювати свою позицію щодо інших вимог апеляційних скарг ні з матеріальної, ні з процесуальної точки зору, з метою уникнення будь-якого впливу на позицію суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :