УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів за участю прокурора при секретарі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні 17 березня 2016 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и в:

Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2015 року засуджено

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , корейця, особи без громадянства, такого, що не має судимості,

за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців;
за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 20 листопада 2014 року, маючи умисел на заволодіння чужим майном, на пасовищі, яке розташоване неподалік АДРЕСА_1 , таємно викрав корову, вагою близько 600 кг., спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 10740 грн.
Крім того, ОСОБА_7 19 грудня 2014 року близько 00.30 год. проник до господарської будівлі по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав корову вагою близько 430 кг., чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 7 850 грн.
Також ОСОБА_7 8 грудня 2014 року в невстановлений час проник у будинок АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав три алюмінієві бідони, електродвигун «АИР 100 S2» та електродриль «ІЄ 1022ВУ2», чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1 658 грн.

За апеляцією прокурора вирок місцевого суду в частині призначеного засудженому покарання скасовано апеляційним судом Кіровоградської області та постановлено новий вирок від 29 липня 2015 року.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 3 роки, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок місцевого суду щодо засудженого залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування вироку апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що при призначенні покарання судом апеляційної інстанції належним чином не враховано дані про особу засудженого та пом`якшуючі покарання обставини, які давали підстави для застосуванням ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції при призначенні засудженому покарання з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин, а саме: щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочинів, відсутність у потерпілих претензій матеріального та морального характеру, дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Разом із тим, апеляційний суд, перевіряючи провадження за апеляцією прокурора, дійшов висновку про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині призначеного засудженому покарання щодо застосування ст. 69 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення.

При цьому, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції, призначаючи покарання нижче від найнижчої межі, посилаючись на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, не зазначив у вироку, яким чином ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_10 злочинів, не врахувавши, крім того, в повному обсязі дані, що характеризують особу винного. Також апеляційний суд указав, що відсутність у потерпілих претензій матеріального та морального характеру, не знижує ступінь тяжкості вчинених засудженим злочинів.

Колегія суддів погоджується з рішенням апеляційного суду про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_10 ст. 69 КК України.

Окрім того, апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_10 покарання врахував, що він визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував. Із урахуванням цих даних у сукупності апеляційний суд визнав можливим призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Отже, апеляційним судом покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, і воно за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для його пом`якшення та скасування вироку апеляційного суду, як про це йдеться в касаційній скарзі захисника, не знайдено.

У зв`язку з цим касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3