АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 197/1004/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/750/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні 18 жовтня 2016 року в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8
засуджений ОСОБА_6
представник Широківського ВЦ № 75 ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст.186, ч.2 ст. 187, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2014 року змінений, пом`якшено покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23.02.2016 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04 грудня 2013 року по 13 жовтня 2014 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2016 року не відбуту частину покарання замінено більш м`яким покаранням у виді обмеження волі, засуджений відбуває покарання в Широківському виправному центрі № 75.
02 вересня 2016 року до Широківського районного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_6 надійшло клопотання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року у задоволенні клопотання засудженого було відмовлено, та своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що оцінивши поведінку засудженого за весь період відбуття покарання, який з 06.12.2013р. відбував покарання в СІЗО м. Києва, характеризувався посередньо, з 16.11.2014р. відбував покарання в Дніпропетровському СІЗО, характеризувався посередньо, з 29.11.2014р. відбував покарання в КВК № 80, мав 5 стягнень, які є погашеними, заохочень не мав, 12.03.2016р. порушив режим утримання, з 19.05.2016р. відбуває покарання в Широківському виправному центрі № 75, характеризується позитивно, має одне заохочення від 22.08.2016р., працює різноробочим, відповідно до витягу з засідання комісії Широківського ВЦ № 75 засудженому ОСОБА_6 відмовлено в поданні документів про умовно-дострокове звільнення, як не довівшому свого виправлення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, на що є усі підстави, а саме, за період відбування покарання він довів своє виправлення, дбайливо ставився до майна установи, до виконання робіт з благоустрою установи. Приймає активну участь у виховних заходах та програмах диференційованого впливу, за час перебування в ШВЦ № 75 заробив одне заохочення за сумлінну працю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 зазначає, що з ухвали суду не вбачається обставин, які б достовірно підтверджували факт не виправлення засудженого ОСОБА_6 , а лише зазначено той факт, що ОСОБА_6 систематично порушував режим утримання, хоча жодного доказу такого порушення суду не надано. При винесенні ухвали зазначено лише думку прокурора, що є порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. Також захисник вказує, що ОСОБА_6 виправився, так як є позитивні зміни в його поведінці, і даний вид покарання був достатнім для його виправлення та запобігання скоєння нових кримінальних правопорушень. А судом при винесенні ухвали не дотримано вимог законодавства, так як призначене покарання не є метою виправлення засудженого, а фактичною карою за скоєний злочин, що в свою чергу є порушенням вимог Кримінального кодексу України, яким передбачено, що покарання є заходом примусу, що полягає в обмеженні прав і свобод засудженого.
Крім того, залишилось поза увагою суду та обставина, що представник виправного закладу не заперечував проти задоволення вказаного клопотання засудженого, а суд не прийняв до уваги позицію представника та не відобразив її у своїй ухвалі, що є порушенням вимог законодавства.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор та представник Широківського ВЦ №75, заперечували проти задоволення апеляційної скарги засудженого та його захисника ОСОБА_7 , просили колегію суддів відмовити у її задоволенні, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
Засуджений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого захисника в повному обсязі, просив їх задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами апеляційного розгляду подані не були.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого та його захисника не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що він поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і тому може бути умовно-достроково звільнений від подальшого відбування покарання, не можуть бути прийняті до уваги і тому не підлягають задоволенню.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, зважаючи на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому колегія суддів враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, поведінку засудженого під час відбування покарання, ставлення до праці, становлення його на шлях виправлення.
Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.
Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Судом першої інстанції обґрунтовано були враховані вимоги ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи обставини кримінального провадження, данні про особу і поведінку засудженого за весь період відбуття покарання, а не за період, що передує розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення, колегія суддів приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Так, засуджений з 06.12.2013р. відбував покарання в СІЗО м. Києва, характеризувався посередньо, з 16.11.2014р. відбував покарання в Дніпропетровському СІЗО, характеризувався посередньо, з 29.11.2014р. відбував покарання в КВК № 80, мав 5 стягнень, які є погашеними, заохочень не мав (а.с. 4, 35-36), 12.03.2016р. порушив режим утримання (а.с.37-38), з 19.05.2016р. відбуває покарання в Широківському виправному центрі № 75, характеризується позитивно (а.с. 3), має одне заохочення від 22.08.2016р., працює різноробочим на виробничому об`єкті установи «Механічна майстерня». Згідно витягу із протоколу засідання комісії Широківського ВЦ № 75 вбачається, що засудженому ОСОБА_6 відмовлено в поданні документів про умовно-дострокове звільнення як не довівшому свого виправлення (а.с. 39).
Також, не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , так як вказаними матеріалами справи, даними про особу і поведінку засудженого ОСОБА_6 за весь період відбуття покарання не підтверджується факт, що засуджений ОСОБА_6 виправився. При винесенні ухвали судом першої інстанції враховано думку всіх учасників процесу, у тому числі і представника виправного закладу, який при розгляді клопотання в суді першої інстанції, не заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого, але відповідно до протоколу засідання комісії Широківського ВЦ № 75 від 17.06.2016р. засудженому відмовлено у подані документів на умовно-дострокове звільнення.
Крім того, колегія суддів, звертає увагу, що відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , судом при винесенні ухвали обґрунтовано було прийнято до уваги, що засудженому вже було пом`якшено покарання та невідбуту частину покарання замінено більш м`яким покаранням у виді обмеження волі, що підтверджується матеріалами провадження, а саме: ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2014 року змінений, і покарання ОСОБА_6 було пом`якшено із застосуванням ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією ? майна, яке є його власністю (а.с.12-14); ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2016 року не відбуту частину покарання замінено більш м`яким покаранням у виді обмеження волі, засуджений відбуває покарання в Широківському виправному центрі № 75 (а.с. 17-18).
Також, колегія суддів, звертає увагу, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23.02.2016 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04 грудня 2013 року по 13 жовтня 2014 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі (а.с. 19-20).
За викладених обставин доводи апеляційної скарги засудженого та його захисника є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Широківського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на підставі ст.81 КК України, відповідає фактичним обставинам справи та не підлягає скасуванню.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4