Справа № 455/1211/15-к
Провадження № 1-кп/455/20/2016
У Х В А Л А
04 березня 2016 року м. Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Старий Самбір кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000475 від 15.10.2015 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з базовою вищою освітою, одруженого, непрацюючого, судимості немає, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України,

за участю: сторони обвинувачення прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Льввської області ОСОБА_4 ,

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

До суду з прокуратури Львівської області надійшов обвинувальний акт, затверджений 19 жовтня 2015 року прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області, по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000475 від 15.10.2015 року, а також угода про визнання винуватості від 19 жовтня 2015 року, щодо обвинувачення ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

Згідно обвинувального акту досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме - сировини піщано-гравійної із русла річки Стрв`яж на території Старосамбірського району Львівської області.

Відповідно до ст. 4 Кодексу України про надра, надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцсві ради.

Згідно із ст. 6 цього Кодексу корисні копалини за своїм значенням поділяються на корисні копалини загальнодержавного і місцевого значення. Віднесення корисних копалин до корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Надра, відповідно до ст. 14 Кодексу, надаються у користування, зокрема, для видобування корисних копалин.

Спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим ч.1 ст. 16 Кодексу.

Статтями 17-19 Кодексу України про надра передбачено вимоги щодо отримання користувачами надр гірничих відводів для розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, будівництва і експлуатації підземних споруд та інших цілей, не пов' язаних з видобуванням корисних копалин, які надаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а також отримання земельних ділянок для потреб, пов' язаних з користуванням надрами, яке провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України. При цьому, земельні ділянки для користування надрами надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів на користування надрами чи гірничих відводів.

Водночас, слідством встановлено, що ОСОБА_3 в період з квітня по червень 2015 року, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що ні він, ні його спільники не отримували спеціального дозволу на користування надрами, гірничого відводу та земельну ділянку для користування надрами, використовуючи автомобіль марки "КАМАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 та іншу техніку, з метою видобування сировини піщано-гравійної, неодноразово заїжджав у русло річки Стрв`яж на території Старосамбірського району Львівської області.

Так, перебуваючи у руслі річки Стрв`яж (неподалік с. Слохині та с. Городовичі Старосамбірського району) та керуючи автомобілем марки «Камаз», ОСОБА_3 , діючи спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , здійснював незаконний видобуток піщано-гравійної суміші, використовуючи при цьому для навантаження корисних копалин на автомобіль трактор-екскаватор марки "Херре1іпе-216" під керуванням ОСОБА_7 .

У свою чергу, ОСОБА_3 використовував автомобіль марки "КАМАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 , для вивезення видобутих корисних копалин з місця видобування навантаження яких також здійснювалось трактором-екскаватором марки "Zерре1іпе-216" під керуванням ОСОБА_7 .

Водночас, при здійсненні незаконного видобування (транспортування, реалізації) корисних копалин ОСОБА_9 , діючи спільно з ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , пересуваючись на автомобілі марки «Mitsubishi Pajero Sport», державний номерний знак НОМЕР_2 , спостерігав за місцевістю з метою виявлення працівників правоохоронних та контролюючих органів, або інших осіб, що можуть перешкодити незаконному видобуванню корисних копалин, попереджав інших співучасників про наявність в районі місця видобування чи на шляху слідування таких працівників чи осіб, чим забезпечував таємність незаконного видобутку корисних копалин з русла річки Стрв`яж на території Старосамбірського району Львівської області, підшуковував покупців та організовував збут незаконно видобутих корисних копалин, надавав вказівки щодо місць, часу та обсягу видобування корисних копалин, адрес їхньої доставки, надавав власні транспортні засоби для здійснення такого видобутку й перевезення, забезпечував паливномастильними матеріалами.

Тобто, ОСОБА_3 в порушення вимог ст.ст. 4, 6, 14, 16, 17-19 Кодексу України про надра, в період з квітня по червень 2015 року, здійснив незаконне видобування та вивезення автомобілем марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_3 , з русла річки Стрв`яж, неподалік с. Слохині та с. Городовичі Слохинівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області сировини піщано-гравійної, яка згідно із постановою Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994 "Про затвердження переліку корисних копалин загальнодержавного значення" відноситься до переліку корисних копалин загальнодержавного значення, в загальному об`ємі 9 метрів кубічних, та відповідно до Методики визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 29.08.2011 №303, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.09.2011 за №1097/19835, спричинивши шкоду навколишньому природному середовищу на суму 1 841,62 гривень.

В ході досудового розслідування встановлено, що кримінальним правопорушенням завдано шкоду в розмірі 1 841,62 гривень.

Ці дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 240 КК України як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

19 жовтня 2015 року було укладено угоду про визнання винуватості між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області та підозрюваним ОСОБА_3 , яку ними підписано, і в якій вони дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин, правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.2 ст.240 КК України, а також в якій ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у зазначеному діянні і зобов`язується у повному обсязі, сформульованої підозри, беззастережно визнати свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення у судовому провадженні, а також під час досудового розслідування відшкодував шкоду у повному об`ємі завдану кримінальним правопорушенням, щиро кається у вчиненому та активно сприяв у розкритті злочину, характеризується по місцю проживання позитивно.

Сторони угоди узгодили покарання ОСОБА_3 за ч.2 ст. 240 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 8 500.00 гривень. ОСОБА_3 зобов`язався співпрацювати із органом досудового розслідування у викритті кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме - в незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення сировини піщано-гравійної із русла річки Стрв`яж на території Старосамбірського району Львівської області, що мало місце в 2014-2015 роках.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості. Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні підтримав угоду про визнання винуватості та просив суд таку затвердити, захисник також не заперечував.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені йому п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження судом угоди.

Також в підготовчому судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав свою вину та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання.

В судовому засіданні суд переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

На виконання вимог ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону.

Відповідно до ч.1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. Згідно ч.2 ст. 472 КПК України в угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Однак, в угоді від 19.10.2015 року про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_3 не зазначено формулювання підозри чи обвинувачення.

Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 475 КПК України у резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

Згідно із п.6 ч.2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, щкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Частиною 1 ст. 242 КПК України встановлено, що експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 101 КПК України висновок експерта докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обгрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи і висновок повинен грунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені, повідомляється про кримінальну відповідальність та несе за нього особисту відповідальність.

А тому, для визначення до якого виду загальнодержавного чи місцевого значення відноситься 6 м3 піщано-гравійної сировини, яка вилучена з автомобіля марки`Камаз» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , необхідний був висновок експерта, для чого слід було провести експертизу.

Як вбачається з аналізу угоди про визнання винуватості, обвинувального акту та додатку до нього реєстру матеріалів досудового розслідування (інших матеріалів, документів, що мають значення для цього кримінального провадження прокурором не долучалися), стороною обвинувачення не було проведено судову експертизу для визначення яких саме корисних копалин та їх значення ( загальнодержавне чи місцеве) незаконно видобував ОСОБА_3 , а також не була проведена експертиза по встановленню розміру шкоди довкіллю.

На думку суду, без призначення вказаних експертиз, які є обов`язковими відповідно до вищевказаних вимог статтей КПК України, не можуть підмінятися ніякими дослідженнями зразків видобутої корисної копалини та розрахунками розміру шкоди, про які зазначено в угоді, і які сторони вважають істотними обставинами для даного кримінального провадження, оскільки це позбавляє суд можливості встановити чи є в діях ОСОБА_3 склад злочину, передбачений ч. 2.ст.240 КК України.

Статтею 2 КПК України визначено, що одними із завдань кримінального провадження є захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

За таких обставин угода про визнання винуватості від 19 жовтня 2015 року, укладена між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області та підозрюваним ОСОБА_3 в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам КПК України, оскільки умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до п.1 та п.6 ч.7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Крім цього суд не може не зазначити і наступне.

Пунктами 2 та 5 ч. 2 ст.291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити й такі відомості як:анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) та виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Однак, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 не зазначено формулювання обвинувачення.

На підставі викладеного, в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити, кримінальне провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Керуючись ч.1 та ч.2 ст. 101, п.6 ч.2 ст. 242, ст.ст. 314-317, 395, ст. 472, ч.7 ст.474 , абзацу 2 ч. 3 ст. 475 КПК України України, суд, -
У Х В А Л И В :

В затвердженні угоди про визнання винуватості від 19 жовтня 2015 року між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 в присутності його захисника адвоката ОСОБА_5 , в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 - відмовити, та повернути кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000475 від 15.10.2015 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України, прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -підпис-

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_1