Справа № 343/2192/15-к
Провадження № 11-кп/779/82/2016
Категорія ч.1 ст.122 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000451 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Мізунь, Долинського району, жителя АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.122 КК України, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 , за участю прокурора ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :
вироком Долинського районного суду від 21 грудня 2015 року

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Мізунь, Долинського району, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше не судимого

засуджено за ч.1 ст.122 КК України ( далі КК ) до обмеження волі на строк 1 ( один ) рік.

На підставі ст.75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 ( один ) рік з покладенням відповідно до ст.76 КК обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції та періодично з`являтися в ці органи для реєстрації.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь Департаменту охорони здоров`я Івано-Франківської обласної державної адміністрації 918 ( дев`ятсот вісімнадцять ) гривень 27 копійок, витрачених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 .

Цивільний позов ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Як встановлено вироком суду злочин вчинено за таких обставин.

ОСОБА_6 05 липня 2015 року близько 20 години 00 хвилин, перебуваючи на узбіччі дороги в селі Лолин Долинського району Івано-Франківської області, неподалік продуктового магазину ПП ОСОБА_10 , підійшов до ОСОБА_7 , який знаходився за кермом у салоні свого автомобіля марки Мерседес-Бенц Віто, де між ними виникла суперечка з приводу керуванням автомобілем потерпілим.

У ході цієї суперечки ОСОБА_6 наніс потерпілому один удар рукою в ділянку обличчя справа, чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді перелому в ділянці кута нижньої щелепи справа без зміщення, яке згідно висновку експерта №50 від 12.08.2015 року відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров`я, і не є небезпечним для життя в момент спричинення.

У апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 вважає вирок незаконним. Покликається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також вважає призначене покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Покликається на те, що свідок ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_6 давали неправдиві показання щодо обставин виникнення конфлікту і ці показання суд безпідставно відобразив у вироку.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 ( два ) роки.

У засіданні апеляційного суду:

- потерпілий ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу;

- прокурор вважає вирок законним і обгрунтованим, а призначене покарання таким, що відповідає вимогам закону;

- обвинувачений та його захисник ОСОБА_9 вважають призначене покарання справедливим, а апеляційну скаргу потерпілого необґрунтованою.

Представник потерпілого повторно не з`явився у засідання апеляційного суду, хоч про час і місце апеляційного розгляду був належним чином повідомлений.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Відкладаючи апеляційний розгляд по даному провадженню 25 лютого 2016 року, апеляційним судом телефонограмою було повідомлено представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 про розгляд провадження 3 березня 2016 року на 14-00 год.

Крім того, потерпілому ОСОБА_7 було роз`яснено про те, що у випадку неможливості участі в засіданні даного представника він має право забезпечити участь іншого представника.

Повідомлень від представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 про поважність причин неприбуття в судове засідання на 3 березня 2016 року та клопотань про відкладення розгляду провадження на іншу дату до апеляційного суду не поступало.

Посилання потерпілого про зайнятість адвоката ОСОБА_12 у інших кримінальних провадженнях, за обставин його повторної неявки у засідання апеляційного суду, не можна визнати поважними причинами неприбуття у засідання і свідчить про неповагу до суду.

За таких обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційного провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу потерпілого за відсутності його представника, зважаючи при цьому також на те, що стороною кримінального провадження з боку обвинувачення, крім потерпілого, є також прокурор.

З`ясувавши обставини кримінального провадження, вислухавши потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу та просив постановити новий вирок, прокурора про законність та обґрунтованість вироку, обвинуваченого та його захисника про залишення вироку без зміни, обговоривши мотиви і доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтується на досліджених доказах, та, по суті, не оспорюється потерпілим у апеляційній скарзі, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Із змісту апеляційної скарги потерпілого вбачається, що він фактично покликається на неправильність вироку в частині призначеного покарання, вважаючи призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його м`якість.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 про те, що суд взяв до уваги неправдиві показання свідка ОСОБА_11 про обставини виникнення конфлікту, неправильно відобразив показання цього свідка та обвинуваченого у вироку, фактично звинувативши його у спричиненні тілесних ушкоджень свідку, не можуть бути визнані обгрунтованими з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Із змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції дотримався даних вимог закону і визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні саме того злочину і за тих обставин, що зазначені в обвинувальному акті, а саме умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_7 тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, вказавши, що такі неправомірні дії мали місце на грунті раптово виниклих неприязних відносин.

Кваліфікація неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК потерпілим не оспорюється, а показання свідка та обвинуваченого відображено у вироку такими, які вони давали в судовому засіданні, і підтверджують кваліфікацію неправомірних дій ОСОБА_6 .

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання, то вони є непереконливими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.65 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті ( санкції частини статті ) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ч.1 ст.75 КК, якщо суд при призначені покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції даних вимог закону дотримався у повній мірі.

Так, обираючи ОСОБА_6 вид і міру покарання, суд урахував як ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК є злочином середньої тяжкості, так і дані, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінеті Долинської ЦРЛ.

Крім того, суд взяв до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, і обставини, що його пом`якшують , - щире каяття у вчиненому, визнання винуватості та готовність нести кримінальну відповідальність.

На підставі цих даних місцевий суд, за наявності альтернативної санкції ч.1 ст.122 КК, підставно призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі та дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без реального відбування покарання, застосувавши положення ст.75 КК.

З урахуванням сукупності перелічених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням на іспитовий строк на підставі ст.75 КК є мотивованим і таким, що відповідає вимогам ст.65 КК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставами для зміни чи скасування вироку колегія суддів не встановила.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Долинського районного суду від 21 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 -без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку учасниками судового провадження шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4