621/2353/15-к

іменем України
30 травня 2016 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
головуючий суддя ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, не судимого,
у злочинах, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и в:
03 липня 2015 року близько 08:45 години в сел. Зідьки Зміївського району Харківської області ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 перебували на вул. Сосновій, де зустріли ОСОБА_4 , на адресу якої ОСОБА_6 став нецензурно висловлюватися та, погрожуючи фізичною розправою, наблизився до неї. Про зазначені дії ОСОБА_6 ОСОБА_4 намагалася по телефону повідомити свого чоловіка, однак не встигла цього зробити, оскільки ОСОБА_6 зробив їй підніжку. Одночасно, з метою відкритого викрадення чужого майна, ОСОБА_6 схопив рукою ланцюжок із золота 585 проби, вагою 1,93 г, вартістю 871 грн. 07 коп., з підвісом (ладанкою) із золота 585 проби, вагою 1,12 г, вартістю 505 грн. 49 коп., що знаходились на шиї ОСОБА_4 , однак з причин, що не залежали від його волі, не не довів злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна до кінця через активний опір ОСОБА_4 , яка відштовхнула ОСОБА_6 та втекла.
Зазначеними діями ОСОБА_6 вчинив незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України.
Крім того, 03 липня 2015 року близько 10:00 години в м. Зміїв Харківської області ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, йшов через луг у напрямку вул. Червоноармійської, де у нього виник умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_5 , яка йшла у зустрічному напрямку.
Реалізуючи зазначений умисел, розминувшись з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 догнав останню та, перебуваючи у неї за спиною, схопив її відкритою долонею за плече. Потім, розуміючи свою перевагу та подавивши волю ОСОБА_5 , ОСОБА_6 із застосуванням сили, внаслідок чого завдав потерпілій легкі тілесні ушкодження у виді синця на передній поверхні шиї з переходом на бічні поверхні шиї і задню поверхню шиї, зірвав з шиї ОСОБА_5 , чим повторно відкрито викрав: ланцюжок із золота 585 проби, вагою 5,48 г, вартістю 2473 грн. 29 коп.; з підвісом (ладанкою) з зображенням "Божої матері" із золота 585 проби, вагою 2,53 г, вартістю 1141 грн. 86 коп., завдавши ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 3615 грн. 15 коп., після чого втік з місця злочину.
Зазначеними діями ОСОБА_6 повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду винним себе не визнав та показав, що дійсно вранці 03 липня 2015 року він, будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебував у сел. Зідьки, де зустрів ОСОБА_4 . Однак, крім словесної перебранки, він ніяких дій у відношенні ОСОБА_4 не вчиняв та до неї не наближався. Незважаючи на це, того ж дня увечері, його знайшов чоловік ОСОБА_4 та завдав йому побоїв за те, що начебто він чіплявся до його дружини.
Що стосується обвинувачення у відкритому викраденні майна ОСОБА_5 , то він взагалі не пам`ятає, щоб з нею того дня зустрічався. Вважав, що після того, як близько 08:45 години він знаходився в сел. Зідьки по вул. Сосновій, він не міг близько 10:00 години знаходитися вже на лугу на шляху в м. Зміїв.
В цілому, ОСОБА_6 показав, що через сильне алкогольне сп`яніння не пам`ятає деталі того дня, а під час досудового розслідування він дав показання про обставини вчинення вказаних злочинів зі слів оперативних працівників міліції, які чинили на нього моральний тиск.
Незважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його вина у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, які в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
Так, заперечуючи свою вину, обвинувачений ОСОБА_6 дав показання, якими підтверджується, що він, будучи у стані алкогольного сп`яніння, вранці 03.07.2015 року в сел. Зідьки зустрічався з потерпілою ОСОБА_4 та нецензурно висловлювався на її адресу.
Також, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що 06.07.2015 року під час допиту як підозрюваного він, у присутності захисника ОСОБА_7 , детально розповів про обставини конфлікту з ОСОБА_4 та про зазначені вище обставини відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_5 , а також про втрату викраденого ланцюжка з ладанкою через розірвану кишеню шортів.
Суд не має підстав для висновку, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування оговорив себе під впливом протиправного морального тиску з боку працівників міліції, оскільки з показань самого обвинуваченого відомо, що під час допиту він давав саме ті показання, що зазначені у протоколі, крім слідчого та захисника, ніхто не був присутній на допиті, а в самому протоколі допиту, який залучений до матеріалів справи (т. 2 а. с. 21-23) відсутні будь-які зауваження чи заперечення з боку захисника щодо порядку його проведення.
Крім того, з повідомленою обвинуваченим причиною втрати викраденого майна узгоджуються дані протоколу обшуку від 29.08.2015 року, під час якого ОСОБА_6 видав футболку та шорти, в яких він був одягнений 03.07.2015 року, а також були виявлені та вилучені джинси у кількості 2-х пар. Під час огляду шортів виявлено зашитий фрагмент на лівій частині кишені, яка мала розрив. Вилучені предмети одягу визнані речовими доказами та передані до камери схову Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області. (т. 1 а. с. 168-172, 194-195).
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала про зазначені вище обставини, за яких ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив замах на відкрите викрадення належного їй золотого ланцюжка з ладанкою. Однак, закінчити злочин ОСОБА_6 не зміг, оскільки їй вдалося його відштовхнути та втекти. Про цю подію вона по телефону повідомила свого чоловіка, який їй порадив викликати міліцію. Того ж дня, про вчинений у відношенні неї злочин вона повідомила дільничного інспектора міліції.
Свідок ОСОБА_9 показав, що про обставини події він дізнався зі слів своєї дружини ОСОБА_4 , яка йому зателефонувала на початку десятої години та повідомила, що на неї напав ОСОБА_10 , який намагався зірвати з її шиї ланцюжок. Коли вона намагалася йому зателефонувати, він вибив з її рук мобільний телефон. Вислухавши дружину, він порадив їй викликати міліцію.
З показаннями потерпілої ОСОБА_4 узгоджуються: відомості протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.07.2015 року, під час чого ОСОБА_4 просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який 03.07.2015 року близько 08:45 години намагався зірвати з її шиї золотий ланцюжок (т. 1 а. с. 157); а також відомості протоколу огляду місця події від 04.07.2015 року, під час якого зафіксовано обстановку на вказаній потерпілою ОСОБА_4 ділянці місцевості в сел. Зідьки, де ОСОБА_6 вчинив замах на відкрите викрадення її майна, а також зафіксовано пошкодження корпусу належного потерпілій телефону NOKIA 2700 C2, які, зі слів потерпілої, виникли під час, коли ОСОБА_6 намагався зірвати з її шиї ланцюжок, а вона чинила нападнику опір. Зазначений телефон був визнаний речовим доказом та переданий на зберігання потерпілій. (т. 1 а. с. 158-162, 190-191).
Свідок ОСОБА_8 під час судового розгляду показав, що 03.07.2015 року в сел. Зідьки зранку він з ОСОБА_6 вживали спиртні напої, а потім ходили здавати металобрухт, щоб придбати спиртне. Підтвердив, що дійсно вони зустрічали ОСОБА_4 , на адресу якої ОСОБА_6 непристойно пожартував, на що отримав відповідь у грубій формі. Однак він не пам`ятає, щоб ОСОБА_6 підходив до ОСОБА_4 . В подальшому вони продовжили вживати спиртні напої вдома у ОСОБА_11 , де він тимчасово наймав житло, після чого він ліг спати. Через сильне сп`яніння він не може пригадати з ким і про що він спілкувався, а також, коли і куди уходив ОСОБА_6 . Коли він прокинувся надвечір, то бачив ОСОБА_9 , який наносив побої ОСОБА_6 та висловлював претензії щодо конфлікту з його дружиною.
Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 дали показання, якими підтверджується, що 03.07.2015 року близько 08:00-08:30 години ОСОБА_6 , будучи у стані сп`яніння, разом з ОСОБА_8 ходили по сел. Зідьки.
Свідок ОСОБА_14 , який є сусідом ОСОБА_6 , показав, що чув від інших осіб, що ОСОБА_6 зірвав ланцюжок з шиї ОСОБА_4 . Того дня, дату він не пам`ятає, близько 17-18 години він бачив ОСОБА_6 , який був у стані сп`яніння, біля свого двору. Охарактеризував ОСОБА_6 як особу, що схильна до вживання спиртних напоїв.
З показаннями потерпілої ОСОБА_5 узгоджуються: відомості протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.07.2015 року, під час чого ОСОБА_5 повідомила про зазначені вище час, місце та обставини відкритого викрадення її майна (т. 1 а. с. 151); відомості протоколу пред`явлення особи для впізнання від 04.07.2015 року, під час якого потерпіла ОСОБА_5 впізнала ОСОБА_6 як особу, що 03.07.2015 року на лугу в м. Зміїв зірвав з її шиї ланцюжок. (т. 1 а. с. 153-156).
Висновком судово-медичної експертизи №119-Зм/15 від 03.07.2015 року підтверджується, що у потерпілої ОСОБА_5 мало місце легке тілесне ушкодження у вигляді синця на передній поверхні шиї з переходом на бічні поверхні шиї і задню поверхню шиї, яке утворилося від дії тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею по механізму здавлювання тупим предметом, можливо в результаті здавлювання шиї золотим ланцюжком, і могло бути отримано в строк і за обставин, вказаних потерпілою, і як вказано в постанові. (т. 1 а. с. 152).
Свідок ОСОБА_15 показала, що 03.07.2015 року близько 10:10 години їй зателефонувала на мобільний телефон дочка ОСОБА_5 , яка плакала та повідомила, що по дорозі додому на неї напав чоловік, який забрав у неї золоті вироби. Вже вдома дочка говорила, що зможе впізнати нападника.
Свідок ОСОБА_16 показав, що працюючи водієм автобусу, у перших числах липня 2015 року приблизно о 10:30 годині на зупинці біля універмагу м. Зміїв в автобус зайшов чоловік, який не мав грошей на проїзд, з його дозволу цей чоловік доїхав в район залізничного вокзалу. Раніше він не знав цього чоловіка, але через те, що це був поодинокий випадок, добре його запам`ятав. Коли в серпні 2015 року до нього звернулися працівники міліції, він пригадав цей випадок, а потім в райвідділку впізнав цього чоловіка. Виявилося що це був ОСОБА_6 .
Факт впізнання свідком ОСОБА_16 обвинуваченого ОСОБА_6 зафіксовано у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 01.09.2015 року (т. 1 а. с. 216-218).
Таким чином, показаннями свідка ОСОБА_16 спростовуються доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 не міг бути в м. Змієві 03.07.2015 року о 10:00 годині.
Висновком судово-товарознавчої експертизи №84 від 20.07.2016 року підтверджується: вартість належних потерпілій ОСОБА_4 ланцюжка із золота 585 проби, вагою 1,93 г - 871 грн. 07 коп., підвісу у вигляді ладанки із золота 585 проби, вагою 1,12 г - 505 грн. 49 коп.; вартість належних потерпілій ОСОБА_5 ланцюжка із золота 585 проби, вагою 5,48 г - 2473 грн. 29 коп.; підвісу у вигляді ладанки із золота 585 проби, вагою 2,53 г - 1141 грн. 86 коп. (т. 1 а. с. 163).
Зазначеними доказами, дослідженими в судовому засіданні, підтверджується вина ОСОБА_6 : у незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), і його дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України; у повторному відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, і його дії належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 186 КК України грабіж з об`єктивної сторони є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення.
Як вбачається зі змісту обвинувального акта, а також встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_6 , з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усі дії, що вважав необхідними для вилучення майна потерпілої ОСОБА_4 , яка шляхом активного спротиву перервала доведення злочину до кінця.
За таких обставин, суд дійшов висновку про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, якою передбачено відповідальність за закінчений замах на грабіж, на ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, що передбачає відповідальність за незакінчений замах на грабіж.
Судом перевірені доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 не мав змоги о 10:00 годині опинитися в місці, де було вчинено викрадення майна ОСОБА_5 , оскільки за показаннями свідка ОСОБА_17 , вона бачила ОСОБА_6 удвох з ОСОБА_8 близько 10:00 години в сел Зідьки, коли вони йшли за спиртним до ОСОБА_18 , а свідок ОСОБА_19 , який є рідним братом обвинуваченого, показав, що того дня близько 11:00 години під час телефонної розмови з ОСОБА_8 , останній йому повідомив, що брат спить п`яний, в подальшому він зустрів брата після 13:00 години.
Співставивши показання цих свідків з іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд дав їм критичну оцінку.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_8 не підтвердили ні факт зустрічі з ОСОБА_17 , ні придбання спиртних напоїв у ОСОБА_20 .
Свідок ОСОБА_20 не підтвердила, що 03.07.2015 року до неї приходив ОСОБА_6 , а також показала, що про обставини даного кримінального провадження їй нічого не відомо.
Також, свідок ОСОБА_8 показав, що через стан сп`яніння не пам`ятає, чи спав ОСОБА_6 близько 11:00 години та чи розмовляв він про це з його братом.
Водночас, суд не має підстав для сумнівів у достовірності показань потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_16 , а також даних протоколів впізнання ОСОБА_6 з їх участю.
Таким чином, заперечення стороною захисту вини ОСОБА_6 у вказаних злочинах та доводи щодо недопустимості доказів, суд розглядає як спосіб захисту, що не спростовує вину обвинуваченого.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, визнається відсутність претензій з боку потерпілої ОСОБА_4 .
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, визнається вчинення злочинів особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Під час призначення покарання ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України є середньої тяжкості та тяжким злочинами; обставину, що пом`якшує покарання; обставину що обтяжує покарання; особу винного, який не судимий, раніше звільнявся від кримінальної відповідальності внаслідок акту амністії, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебував, за місцем проживання скарг на нього немає, схильний до вживання алкогольних напоїв, не працює і не перебуває на обліку як безробітний, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі на строк, в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
Остаточне покарання ОСОБА_6 належить призначити за сукупністю злочинів, відповідно до ст. 70 КК України.
Відповідно до ст. ст. 127-129 КПК України, під час вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 , суд дійшов наступного:
Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Під час судового розгляду доведено, що потерпілій ОСОБА_5 , внаслідок відкритого викрадення майна обвинуваченим ОСОБА_6 , завдано матеріальну шкоду на суму 3615 грн. 15 коп.
Відомостей про повне чи часткове відшкодування зазначеної шкоди суду не надано, тому в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Обставини, повідомленні потерпілою в обґрунтування вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, в цілому відповідають фактично встановленим обставинам справи, а також передбачені ст. ст. 23, 1167 ЦК України в якості підстав для відшкодування моральної шкоди.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-374 КПК України, суд
у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_6 винним у злочинах, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Застосований щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, до набрання вироком законної сили змінити на тримання під вартою в Харківській УВП (№27) СІЗО, взяти його під варту із зали суду та з цього часу рахувати строк відбуття покарання.
Речові докази: футболку, шорти, джинси у кількості 2 пар, що зберігаються у камері схову Зміївського відділення Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області, - повернути обвинуваченому ОСОБА_6 ; мобільний телефон NOKIA 2700 C2, який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_4 , - вважати їй повернутим.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.
Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Головуючий: