АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/569/16 Справа № 191/5500/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 ,

- ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000773 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції на вирок Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2016 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоолександрівка, Синелникіського району, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження :

прокурор - ОСОБА_8 ,

захисник - ОСОБА_9

обвинувачений - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року, ОСОБА_7 визнано винним за ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, та призначено покарання за ч.2 ст. 125 КК України у вигляді 240 годин громадських робіт.

На підставі ч.1 ст. 70 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у вигляді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт та штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок, який відповідно до ст. 72 КК України виконується самостійно.

Прийнято рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Обрано запобіжний захід тримання під вартою скасовано.

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 30.04.2014 року о 16.20 годині, знаходячись по АДРЕСА_1 в результаті раптово виниклої сварки, заподіяв неповнолітньому ОСОБА_10 , тілесні ушкодження у вигляді забоїв правого ока та грудної клітини зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
30.05.2014 року о 23.00 годині ОСОБА_7 знаходився навпроти будинку АДРЕСА_2 , в ході сварки із ОСОБА_11 , заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: забою голови, струсу головного мозку, зовнішньої гематоми області лівого ока, крововиливу та гематоми лівого ока, закритого перелому кісток спинки носа зі зміщенням, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення.

До початку апеляційного розгляду, ОСОБА_7 доповнив подану апеляційну скаргу, просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі відсутності в його діях складу кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 125 ч. 1, 125 ч. 2 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 посилається на ті обставини, що вирок суду ґрунтується на неповноті досудового та судового слідства, неправдивих показах свідків та неузгоджених висновках експертів та спеціалістів. Так, потерпілий ОСОБА_10 пояснював, під час допиту в судовому засіданні, що від завданого йому удару, він вдарився оком об свою руку та груддю о стійку двері, але пояснення потерпілого, спростовуються показаннями його дружини ОСОБА_12 , яка стверджувала, що він лише штовхнув ОСОБА_10 .

Суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги, як належний доказ показаннями свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що він в присутності брата розповідав їй про те, як побив ОСОБА_10 . Під час судового розгляду він особисто це не підтвердив. Дану обставину не підтвердив і допитаний в якості свідка і його брат ОСОБА_14 .

Суд першої інстанції жодним чином не перевірив його доводів стосовно сумнів, у висновку судово-медичного експерта № 123 від 06.05.2014 року, згідно якого у ОСОБА_10 мають місце забій правого ока та забій грудної клітини зліва. Вказаний висновок був зроблений судово-медичним експертом ОСОБА_15 на підставі досліджених медичних документів.

При цьому як вбачається з довідки від 01.05.2014 року в 0.20 годин ОСОБА_10 був оглянутий лікарем-нейрохірургом ОСОБА_16 , який діагностував у останнього контузію правого ока, не вказавши про наявність почервоніння.

Відповідно іній довідці виданій лікарем-окулістом ОСОБА_17 , при огляді 01.05.2014 року о 1.20 годин у ОСОБА_10 встановлено лише набряк роговиці правого ока в наслідок інородного тіла, інших ушкоджень лікарем не встановлено.

Третя довідка взагалі не має відповідних реквізиті, номеру, дати, часу, підпису лікаря який її видав.

Вказані розбіжності під час судового розгляду усунені не були і під час допиту експерта ОСОБА_15 .

Щодо епізоду спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , суд першої інстанції в якості належних доказів визнав показання потерпілого, свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які є друзями потерпілого і які розпивали у день сварки з ним спиртні напої. Показання свідка ОСОБА_20 , яка не бачила весь конфлікт, а вийшла лише у його кінці, безпідставно не взявши до уваги показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .

Обвинувачений наголошує, що пояснення вказаних свідків не були прийняті до уваги судом першої інстанції та не досліджені належним чином, хоча ці пояснення спростовують висновки органів досудового та судового слідства з приводу його вини у вчиненні злочинів, в яких він обвинувачується. Також, суд не переконався в достовірності пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки відмовляв йому в задоволенні всіх його клопотань. Крім того, під час допиту на судовому слідстві, обвинувачений пояснював, що він діяв захищаючись від потерпілого ОСОБА_11 , оскільки останній перший наніс йому удар, а після того як вони впали став далі наносити йому удари. В результаті вказаних ударів йому були спричинені тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням прокурор, який приймав участь при розгляді справи у суді першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи кваліфікацію дій засудженого та фактичні обставини справи вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність через м`якість призначеного покарання.

Просить ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт та за ч. 2 ст. 125 КК України призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (роки) та на підставі ст. 70 КК України покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні вироку неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність і ОСОБА_7 призначено покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і даним про його особу.

Судом необґрунтовано не визнано обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , повторність злочинів.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 кожен окремо, підтримали викладені в доповненнях до апеляційній скарзі обвинуваченого вимоги про скасування вироку та закриття кримінального провадження на підставі відсутності в складу кримінальних правопорушень, а апеляцію прокурора просили залишити без задоволення.

Прокурор в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження підтримав апеляцію прокурора, що приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просив колегію суддів задовольнити її в повному обсязі, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора, що приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції та обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі.

А саме, суд першої інстанції жодним чином не перевірив розбіжності які містяться у медичних документах на підставі яких було проведено судово-медичну експерту № 123 від 06.05.2014 року.

Доводи обвинуваченого про те,що з довідки від 01.05.2014 року відповідно до якої в 0.20 годин ОСОБА_10 був оглянутий лікарем-нейрохірургом ОСОБА_16 , який діагностував у останнього контузію правого ока, не вказавши про наявність почервоніння суперечать іній довідці виданій лікарем-окулістом ОСОБА_17 , відповідно до якої при огляді 01.05.2014 року о 1.20 годин у ОСОБА_10 встановлено лише набряк роговиці правого ока в наслідок інородного тіла, інших ушкоджень лікарем не встановлено, а також про те, що третя довідка взагалі не має відповідних реквізиті, номеру, дати, часу, підпису лікаря який її видав, на думку колегії суддів заслуговують на увагу. Вказані обставини під час судового розгляду судом першої інстанції досліджені не були, а тому їм не надана належна оцінка.

Згідно журналів судових засідань та звукозаписів на технічних носіях, під час розгляду кримінального провадження в судових засіданнях, судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які пояснили, що конфлікт виник саме з вини потерпілого, який першим завдав удар ОСОБА_7 , після чого між ними виникла обоюдна бійка.

Покази вказаних свідків мають важливе значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже, ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 були безпосередніми очевидцями події, вчинення обвинуваченим інкримінованих йому дій, відповідальність за які передбачені ч. 2 ст. 125 КК України і вину у вчиненні яких він не визнає.

Посилання суду першої інстанції на те, що покази свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_22 , суд не бере до уваги оскільки про це заперечував потерпілій, свідки обвинувачення та самі вказані свідки формальні, необґрунтовані та не відповідають фактичним обставинам встановленим в ході їх допиту. Так, як свідок ОСОБА_22 так і свідок ОСОБА_23 , пояснили що під час конфлікту між ними і невідомими парнями, один з них підійшов до обвинуваченого і наніс йому удар, після чого обвинувачений і потерпілий впали на землю і між ними розпочалась бійка.

Покази вказаних свідків необхідно було взяти до уваги та оцінити їх з точки зору допустимості, достовірності і достатності для правильного встановлення усіх обставин події та вирішення питання винуватості ОСОБА_7 , оскільки вони узгоджуються між собою і підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 202 від 14.07.2014 року згідно з яким у ОСОБА_24 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин і саден в області обличчя справа, синця під правим оком, струсу головного мозку у своїй сукупності відповідають категорії легких, з короткочасним розладом здоров`я, яка взагалі не була досліджена в ході судового розгляду і якій не дано жодної оцінки.

Крім того суд першої інстанції, не мотивував, чому як правдиві, приймає до уваги саме показання потерпілого та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 які є між собою близькими друзями, разом 30.05.2014 року розпивали спиртні напої, після чого приїхали до свідків ОСОБА_25 , де вимагали продати їм спиртні напої, зламали штахет.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Також, як вбачається п. 17 вищевказаної постанови, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути вмотивовано.

Як було встановлено колегією суддів, при ухваленні обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 , судом першої інстанції не були взяті до уваги покази свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , висновком судово-медичної експертизи № 202 від 14.07.2014 року згідно з якими у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження, але в порушення норм кримінально-процесуального закону, судом не були вмотивовані причини їх відхилення та мотиви їх неврахування, про що в своїй апеляційній скарзі наголошує обвинувачений.

За таких обставин ухвалений вирок відповідно до ст. 370 КПК України, внаслідок невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 одних із основних засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України, - законності та справедливости та ухвалив вирок, який не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 404 КПК України не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції, долучати до матеріалів провадження докази, які не були предметом дослідження місцевого суду, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в силу статей 409 і 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в цьому суді, який необхідно провести з дотриманням вимог КПК України, дати на все вичерпну відповідь та ухвалити справедливе рішення, що відповідає положенням ст. 370 КПК України.

У зв`язку зі скасуванням вироку по вказаним підставам, колегія судів не входить в обговорення інших доводів апеляцій обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, які необхідно перевірити при новому розгляді справи по суті суду першої інстанції, усунувши вказані порушення, з дотриманням вимог закону перевірити доводи, зазначені в ухвалі апеляційного суду, та постановити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 409, 411, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції задовольнити частково.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначивши новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3