Справа № 159/1396/16-к
Провадження № 1-кп/159/99/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001548 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який народився та проживає в АДРЕСА_1 , має середню спеціальну освіту, тимчасово не працевлаштований, одружений, не судимий

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_4 06 грудня 2015 року, приблизно о 17 год. 35 хв., в порушення вимог пунктів 2.1а) та 2.9а) Правил дорожнього руху України керував технічно-справним автомобілем марки «Ореl Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння та не маючи відповідного посвідчення на право керування транспортним засобом. При цьому, рухаючись в темну пору доби на ділянці автодороги сполученням «Ковель-Білин» в напрямку м. Ковель, порушуючи вимоги пункту 2.3 б) ПДР, який зобов`язує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, пункту 12.1 ПДР, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, пункту 12.2 ПДР, відповідно до якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, пункту 12.3 ПДР, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, ОСОБА_4 проявив неуважність, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість руху при виявлені перешкоди, та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався попереду в попутному напрямку.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які стали причиною його смерті, а саме тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа та субарахноїдальним крововиливом і забоєм головного мозку та з розвитком набряку та набухання головного мозку.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода та її наслідки перебувають в прямому причинному зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_4 перелічених Правил дорожнього руху України.

Таким чином, необережні дії ОСОБА_4 , що виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху, а саме пунктів 2.1а), 2.3 б), 2.9 а), 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, містять склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого злочину та пояснив, що того дня випив пива та сів за кермо автомобіля, не маючи права на керування. По дорозі з с.Білин у м.Ковель помітив велосипедиста, який рухався в попутному напрямку по його смузі руху. Виконуючи маневр обгону він відчув удар. Злякався та різко повернув кермо ліворуч, внаслідок чого автомобіль виїхав в кювет. Вибравшись з автомобіля та повернувшись на місце події, він побачив велосипедиста, який лежав на землі, але міг ще розмовляти. Згодом стало відомо, що потерпілий перебуває у важкому стані в лікарні, тому він привіз кошти на ліки. Після смерті потерпілого частково відшкодував рідним спричинену шкоду. Щиро розкаюється у вчиненому. Просить не обирати покарання пов`язане з позбавленням волі, оскільки має сім`ю та докладе всіх зусиль для відшкодування рідним потерпілого шкоди. При вирішенні цивільного позову покладається на розсуд суду, просить врахувати сплачені ним в ході судового розгляду справи кошти в розмірі 22000,00 грн.

Обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджуються протоколом огляду місця події від 06 грудня 2015 року, фототаблицею до нього та схемою до протоколу огляду місця події, згідно якого на автодорозі сполученням Ковель- Білин за 648 м. від знаку 2.6 в сторону м.Ковеля, на відстані 0,4 м від краю правої смуги руху виявлено місце зіткнення автомобіля та велосипедиста, за 651,3 м. від знака 2.6 виявлено велосипед, розвернутий передньою частиною в сторону с. Білин Від місця зіткнення до місця знаходження велосипеда наявні сліди волочіння. На відстані 4,4 м від місця зіткнення виявлено дзеркало заднього виду, за 148 м від місця зіткнення з лівої сторони проїжджої частини в кюветі знаходився автомобіль «Ореl Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із пошкодженим лобовим склом, пошкодженнями правого крила, відсутнє правє дзеркало заднього виду .

Описані у протоколі огляду транспортного засобу від 07.12.2015 року пошкодження відповідають механізму їх спричинення.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 , син померлого, підтвердив, що саме таку картину події побачив, коли приїхав на місце пригоди. Батько ще був живий, розмовляв, однак перебував у шоковому стані. В лікарні батько втратив свідомість, а через десять днів помер у реанімаційному відділенні.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №259 від 12 січня 2016 року у ОСОБА_5 відмічені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа та субарахноїдальним крововиливом і забоєм головного мозку та з розвитком набряку та набухання головного мозку, перелому внутрішньої щиколотки лівої гомілки, які утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від виступаючих частин кузова автомобіля з наступним падінням та ударом об дорожнє покриття, і за ступенем тяжкості, стосовно живої особи, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_5 настала від закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа та субарахноїдальним крововиливом і забоєм головного мозку та з розвитком набряку та набухання головного мозку.

Висновками судових інженерно-транспортних експертиз № 59 від 22.03.2016 року та № 90 від 22.03.2016 року підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_4 керував технічно справним автомобілем «Opel Kadett», р.н. НОМЕР_1 , та мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_5 із моменту виникнення небезпеки для руху, при дотриманні вимог Правил дорожнього руху України.

З повідомлення Ковельського МТМО №5277/5-2.15 від 17.12.2015 року вбачається, що вміст алкоголю в крові обвинуваченого ОСОБА_4 , забір якої зроблено 07.12.2015 року, становив 0,6%, тобто на час дорожньо-транспортної пригоди він перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Проаналізувавши досліджені докази, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у порушенні п. 2.1. а), 2.3. б), 2.9. а), 12.1., 12.2., 12.3. Правил дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

Об`єктивних сумнівів у доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у суду немає.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує те, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, однак вчинений з необережності.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить визнання своєї вини, щире каяття, часткове добровільне відшкодування збитків потерпілому.

До обставин, що обтяжують покарання суд відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Приймаючи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, однак позитивно характеризується за місцем проживання, після події одружився, в новій сім`ї має одну неповнолітню дитину, вжив заходів для працевлаштування з метою відшкодування завданої потерпілим шкоди, за час судового розгляду повністю відшкодував завдану майнову шкоду, враховуючи віктивну поведінку потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння ( 1,0%), позицію потерпілого, який просить призначити покарання яке б дало можливість обвинуваченому відшкодовувати шкоду та одночасно дисциплінувало останнього, суд, вважає необхідним призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. При цьому суд зважає на позицію прокурора та потерпілого, які не наполягають на призначенні покарання, яке слід відбувати реально.

Враховуючи те, що на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 не мав права керування транспортним засобом, однак після події із смертельними наслідками все ж таки отримав посвідчення водія, суд вважає можливим та необхідним призначити додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України - позбавлення права керувати транспортними засобами на максимальний строк.

Цивільний позов, заявлений прокурором Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення 2766,90 грн. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_5 , з урахуванням вимог ст. ст. 127 - 129 КПК України, ст. 1206 ЦК України підлягає задоволенню. Розмір понесених лікувальним закладом витрат підтверджено довідкою №02/2016 від 18.01.2016 року.

Вирішуючи позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування завданої злочином майнової шкоди суд дійшов такого висновку:

Потерпілим заявлено до стягнення 7 311,44 грн витрат на лікування батька після події, 3450,00 грн - на поховання, 5400,00 грн - на поминальний обід, 15000,00 грн - виготовлення пам`ятника, 3000, 00 грн - вартість пошкодження велосипеду.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України та статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» витрати на поминальний обід не відносяться до витрат, які можуть бути стягнуті з винної особи.

Решта доведених майнових витрат потерпілого повністю відшкодовані обвинуваченим в ході судового розгляду справи, про що надано суду розписку. Тому у задоволенні позову потерпілого про відшкодування майнової шкоди необхідно відмовити.

Що стосується позову потерпілого до обвинуваченого про відшкодування завданої моральної шкоди, то він підлягає до часткового задоволення.

Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципів законності, зваженості і справедливості.

Враховуючи обставини вчинення злочину, а також те, що внаслідок вчинення злочину потерпілий втратив рідну людину, суд вважає виправданим стягнення відшкодування моральної шкоди на рівні 150000,00 грн.

Обвинуваченим в ході судового розгляду справи сплачено на відшкодування моральної шкоди 2000,00 грг, тому до стягнення підлягає 148000,00 грн.

Ухвалою слідчого судді від 24.03.2016 року з метою забезпечення відшкодування за цивільним позовом потерпілого накладено арешт на автомобіль обвинуваченого «Ореl Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 клопотав про скасування арешту, що на його думку забезпечить обвинуваченому можливість самостійно розпорядитись автомобілем та покрити суму шкоди, адже примусова реалізація пошкодженого автомобіля не забезпечить очікуваної компенсації.

Враховуючи думку прокурора, який не заперечив проти скасування арешту, суд керуючись ст.174 КПК України, дійшов висновку про доцільність скасування арешту на автомобіль обвинуваченого.

Речовий доказ - велосипед, необхідно залишити у власності потерпілого.

Відповідно до вимог ст.124 КПК України процесуальні витрати в розмірі 2816,32 грн. (1760,80+1055,52) за проведення судових інженерно-транспортних експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого в доход держави.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 148000,00 грн (сто сорок вісім тисяч грн). В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради 2766,90 грн витрат на лікування потерпілого.

Скасувати арешт та повернути ОСОБА_4 автомобіль марки «Ореl Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на території Ковельського ВП ГУНП у Волинській області по вул. Незалежності, 119а в м. Ковелі.

Речовий доказ: двоколісний велосипед, що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , залишити у власності останнього.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави в особі Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру (код доходів 24060300 «інші доходи») процесуальні витрати за проведені інженерно-транспортні експертизи в розмірі 2816,32 грн.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів із дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_1