Дата документу 17.11.2014
Справа № 501/5711/14-к
УХВАЛА

17 листопада 2014 року слідчий суддя Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

перекладача ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого (особа, бездіяльність якої оскаржується орган досудового розслідування СВ Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області, -

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області із скаргою на бездіяльність слідчого (особа, бездіяльність якої оскаржується орган досудового розслідування СВ Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області. Свою скаргу заявниця мотивує тим, що в ніч з 23 на 24.07.2012 року гр. ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в нічному клубі «Мартініка», розташованого на набережній міста Іллічівськ Одеської області, грубо порушуючи громадський порядок, завдав їй (заявниці) тяжких тілесних ушкоджень: ЗЧМТ, струс мозку, пошкодження м`яких тканин обличчя та шиї.

Заявниця вказує, що дії гр. ОСОБА_7 були попередньо кваліфіковано за ч.3 ст.296 КК України у кримінальній справі №4 та 31 жовтня 2012 року, з метою приховання злочин гр. ОСОБА_7 , ініційоване заступником начальника СВ Іллічівського МУ ГУМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_8 провадження було неправомірно припинено за п.2 ст.6 КПК України.

Внаслідок подання скарги на неправомірні дії заступника начальника СВ Іллічівського МУ ГУМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_8 слідство було відновлено за ч.2 ст.296 КК України, про що внесено відомості до ЄРДР 13.02.2013 року №0000341.

12 червня 2013 року слідчий СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 повторно закрив провадження у справі з посиланням на ч.1 п.2 ст.284 КПК України.

Заявниця зазначає в скарзі, що 21.06.2013 року прокурором прокуратури Одеської області ОСОБА_10 незаконно закрите кримінальне провадження відновлено та провину ОСОБА_7 трансформовано у його захист, органи досудового розслідування зобов`язано дослідити завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 через рік після події.

Станом на 13 серпня 2013 року зазначене кримінальне провадження до ГУМВС України в Одеській області не надійшло.

Заявниця вказує, що станом на 11 листопада 2014 року їй відомо, що провадження наявне у СВ Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області і дотепер не завершене.

Матеріали провадження, внесеного до ЄРДР 13.02.2013 року №0000341 передані до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи для повторного експертного дослідження подій двохрічної давності із зупиненням досудового розслідування. Заявниця вказує, що копію відповідної постанови вона не отримувала.

Заявниця вважає, що останнє свідчить про зумисне зволікання в притягненні винного до кримінальної відповідальності, використання корупційних механізмів для пере трансформації його процесуального статусу із сторони захисту (підозрюваний у злочині) у сторону обвинувачення (потерпілий), та дає підстави для оскарження бездіяльності, рішення про зупинення провадження, відповідно до вимог п.1, 2 ст.303 КПК України.

У зв`язку з цим заявниця ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з даною скаргою на бездіяльність слідчого та спросить:

1. Прийняти скаргу до розгляду по суті.

2. Визнати бездіяльність слідчого Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області у кримінальному провадженні №0000341 відносно гр. ОСОБА_7 неправомірною.

3. Визнати строк досудового розслідування Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області у кримінальному провадженні №0000341 нерозумним.

4. Зобов`язати слідчого Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області у кримінальному провадженні №0000341 вчинити наступні процесуальні дії:

4.1. Здійснити правову кваліфікацію злочину, вчиненого відносно неї (заявниці) за ч.1 ст.121 КК України.

4.2. Вручити ОСОБА_7 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, склад якого передбачено ч.1 ст.121 КК України, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.276 КПК України.

4.3. Вирішити питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження (не арештовано майно, не здійснено затримання, не обрано запобіжний захід), всупереч вимог ст.ст.176, 184 КПК України.

4.4. Визнати її (заявницю) потерпілою в порядку встановленому ст.55 КПК України на дотримання прав, гарантованих ст.55 Конституції України, ст.56 КПК України.

5. Скасувати постанову слідчого про зупинення досудового розслідування на час повторної судово-медичної експертизи.

6. Винести окремі ухвали по фактах приховування злочину та невиконання вказівок прокурора.

7. Рішення за цією скаргою надати заявнику терміново та розмістити на офіційному сайті суду.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала скаргу, просила її задовольнити в повному обсязі з тих самих підстав, вказаних в скарзі.

В судовому засіданні прокурор та слідчий визнали скаргу в частині строку досудового розслідування Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області у кримінальному провадженні №0000341 нерозумним. В іншій частині просили відмовити в задоволенні скарги, мотивуючи тим, що доводи скарги безпідставні та спростовуються матеріалами кримінального провадження №0000341.

Розглянувши скаргу ОСОБА_3 , заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_3 , прокурора та слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000341, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення скарги в частині визнання строку досудового розслідування Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області у кримінальному провадженні №0000341 нерозумним, виходячи з наступного.

Згідно ст.219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено:

1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;

2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати:

1) двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;

2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості;

3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею або винесення постанови про відновлення кримінального провадження не включається у строки, передбачені цією статтею.

Згідно ст.308 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

В даному випадку, з тексту скарги, вбачається, що ОСОБА_3 не зверталася із зазначеною скаргою до прокурора, як це передбачено чинним кримінально-процесуальним законодавством, а звернулась до слідчого судді.

Стаття 303 КПК України не передбачає можливості оскарження до слідчого судді - не дотримання, чи перевищення слідчим розумних строків при провадженні досудового розслідування, а оскарження вказаних дій, бездіяльності слідчого, згідно ст.308 КПК України, розглядається прокурором вищого рівня.

Як з`ясовано в судовому засіданні, кримінальна справа знаходиться в провадженні органу досудового розслідування СВ Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області з 24.07.2012 року. До цього часу, по даному кримінальному провадженню, повідомлення будь-якій особі про підозру у вчиненні кримінального проступку не вручено, тому слідчий суддя погоджується з доводами скарги ОСОБА_3 в тому, що строки досудового розслідування Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області у кримінальному провадженні №0000341 є нерозумними. Тому в цій частині скарга підлягає задоволенню

Однак, в задоволенні скарги в іншій частині слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статтей 314-316 цього Кодексу.

Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.

Частиною 2 ст.303 КПК України визначається інший порядок оскарження та розгляду інших скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст.ст.314-316 КПК України.

Стаття 103 КПК України передбачає, що процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися: 1) у протоколі; 2) на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії; 3) у журналі судового засідання.

Частина 3 ст.110 КПК України передбачає, що рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.

З матеріалів скарги не вбачається, що ОСОБА_3 зверталася до слідчого з будь-якими клопотаннями про виконання будь-яких процесуальних дій.

У разі звернення до слідчого з клопотаннями, слідчий зобов`язаний був розглянути дане клопотання в строк не більше трьох днів з моменту його подання і прийняти відповідне рішення, про що повідомити заявника.

У своїй скарзі ОСОБА_3 просить зобов`язати слідчого Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області у кримінальному провадженні №0000341 вчинити процесуальні дії (здійснити правову кваліфікацію злочину, вручити ОСОБА_7 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вирішити питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, тощо).

Отже, враховуючи те, що відповідно до ч.3 ст.110 КПК України, вимога ОСОБА_3 зобов`язати слідчого Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області у кримінальному провадженні №0000341 вчинити процесуальні дії (здійснити правову кваліфікацію злочину, вчиненого відносно неї (заявниці) за ч.1 ст.121 КК України, вручити ОСОБА_7 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вирішити питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження визнати її (заявницю) потерпілою, тощо), - це вимога зобов`язати слідчого прийняти рішення, то вона не підлягає оскарженню в порядку ст.303 КПК України, так як за правилами зазначеної статті оскарженню підлягає бездіяльність, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій.

Отже, слідчим суддею (судом) Законом не передбачено зобов`язання слідчого приймати рішення по кримінальному провадженню (здійснювати правову кваліфікацію злочину, вручення особі підозри у вчиненні кримінального правопорушення, вирішувати питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, тощо), по якому проводиться досудове розслідування та по якому не прийнято рішення про винуватість чи відсутність вини відносно окремої особи.

Також, не знаходить слідчий суддя підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 і в частині визнання неправомірною бездіяльності слідчого Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області у кримінальному провадженні №0000341 відносно гр. ОСОБА_7 , виходячи з наступного.

Бездіяльність це пасивна поведінка суб`єкту, тобто не вчинення дій, які особа повинна була і могла здійснити. Бездіяльність, як і дія, здатна здійснювати вплив і викликати зміни, що розглядаються законом, як злочин.

Згідно матеріалів кримінального провадження №0000341, дослідженого в судовому засіданні, слідчим суддею встановлено, що слідчим здійснено процесуальні дії, а саме: допитувалися свідки по даному кримінальному провадженню, доручалися проведення слідчих дій відповідним оперативним підрозділам, призначалися експертизи, здійснювалися інші процесуальні дії відповідно вимог КПК України.

Отже, вимога ОСОБА_3 в частині визнання неправомірною бездіяльності слідчого Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області у кримінальному провадженні №0000341 є безпідставою.

Щодо вимоги ОСОБА_3 про визнання її потерпілою в порядку встановленому ст.55 КПК України не дотримання прав, гарантованих ст.55 Конституції України, ст.56 КПК України, в судовому засіданні встановлено наступне.

Згідно ч.1-2 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами кримінального провадження, дослідженого в судовому засіданні (копії документів долучені до матеріалів скарги), встановлено наступне.

20 лютого 2013 року слідчий СВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 повідомив потерпілу ОСОБА_3 про те, що ним розпочату досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000341 за її заявою, зареєстрованою за №6832 від 24.07.2012 року про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_3 хуліганства, вчиненого 24.07.2012 року ОСОБА_7 у нічному клубі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Згідно копії заяви про залучення до участі до провадження, як потерпілого вбачається, що 21 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернулася до слідчого про залучення до провадження як потерпілої.

Відповідно до пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого, 21 лютого 2013 року слідчим СВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 вручено ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

21 лютого 2013 року слідчий СВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 допитав ОСОБА_3 в якості потерпілої. Вказане підтверджується протоколом допиту потерпілого та протоколом додаткового допиту потерпілого.

Згідно матеріалів кримінального провадження, дослідженого в судовому засіданні встановлено, що з моменту скоєння злочину обставин липня 2012 року (по КПК 1960 року) ОСОБА_3 визнавалася постановою слідчого потерпілою по кримінальній справі, з якою ОСОБА_3 була ознайомлена під підпис. В судовому засіданні ОСОБА_3 визнала, що підпис в даній постанові належить їй.

Отже, ОСОБА_3 є потерпілою з моменту подання нею заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, їй роз`яснено процесуальні права та обов`язки, як потерпілій, тому вимога для визнання вкотре ОСОБА_3 потерпілою - є необґрунтованою, тому задоволенню не підлягає.

Також, заявниця ОСОБА_3 вказує в скарзі та в судовому засіданні, що вона не ознайомлена з матеріалами досудового розслідування.

Так, згідно ст.221 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Як встановлено в судовому засіданні з матеріалів кримінальної справи №0000341, 20 липня 2014 року ОСОБА_3 уклала з адвокатом ОСОБА_11 договір про надання правової допомоги.

24 липня 2014 року слідчий СВ ОСОБА_6 повідомив адвоката про визнання його представником потерпілого та надано матеріали кримінального провадження для ознайомлення. Адвокат з матеріалами справи ознайомився та копії документів отримав, свідченням чого є його підпис.

Згідно ст.58 КПК України, потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.

Представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику.

Отже, твердження ОСОБА_3 про те, що вона не ознайомлена з матеріалами досудового розслідування, теж не знаходять свого підтвердження в суді.

Крім того, згідно письмової заяви ОСОБА_3 наданої в судовому засіданні зазначається, що 17 листопада 2014 року у перервах у судовому засіданні по розгляду її скарги вона ознайомилася із двома томами кримінальної справи №0000341 та їх відкопіювала.

Також, слід відмовити в задоволенні скарги в частині вимоги ОСОБА_3 щодо скасування постанови слідчого про зупинення досудового розслідування на час повторної судово-медичної експертизи, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1-3 ст.280 КПК України, досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо:

1) підозрюваний захворів на тяжку хворобу, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні, за умови підтвердження цього відповідним медичним висновком;

2) підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме;

3) наявна необхідність виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва.

Отже, чинним КПК України, не передбачено зупинення досудового розслідування на час судово-медичної експертизи.

Вивченням матеріалів кримінального провадження №0000341 в судовому засіданні, слідчим суддею не встановлено, що слідчий виносив постанов про зупинення досудового розслідування на час повторної судово-медичної експертизи. Так само не надано таких постанов і заявницею по даній скарзі ОСОБА_3 як до самої скарги, так і в судовому засіданні.

Таким чином, вимога про скасування постанови слідчого про зупинення досудового розслідування на час повторної судово-медичної експертизи є безпідставною.

Щодо вимоги скарги ОСОБА_3 в частині винесення окремих ухвал по фактах приховування злочину та невиконання вказівок прокурора, слід зазначити, що новим КПК України не передбачено винесення окремих ухвал слідчим суддею, суду.

Також, у скарзі ОСОБА_3 вказує, що посадові особи органу досудового слідства ОСОБА_8 та ОСОБА_9 унеможливили реальний її захист, як потерпілої особи, приховали особливо тяжкий злочин, не виконують вказівок прокурора, вимог чинного законодавства щодо розумності строків досудового слідства, чим вчинили кримінальні злочини, передбачені ст.ст.381-1, ч.1 ст.396 КК України.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_3 вказує на скоєння службових злочинів посадовими особами органу досудового слідства про, що вона вказує в своїй скарзі.

У зв`язку з цим, слід роз`яснити заявниці ОСОБА_3 , що заяви про скоєння службових злочинів посадовими особами органу досудового слідства, не розглядаються під час досудового розслідування в порядку ст.303 КПК і вона може подати на загальних підставах заяву, або повідомлення про кримінальне правопорушення.

Керуючись ст.ст.303-305 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого (особа, бездіяльність якої оскаржується орган досудового розслідування СВ Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області задовольнити частково.

Визнати бездіяльність слідчого Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області у кримінальному провадженні №0000341 відносно гр. ОСОБА_7 неправомірною.

В задоволенні решти вимог скарги ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів.

Слідчий суддя Іллічівського міського суду
Одеської області ОСОБА_1