Дата документу Справа № 320/2308/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ №320/2308/16-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. №11-сс/778/269/16 ОСОБА_1
Доповідач в 2 інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 06 травня 2016 року в відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 квітня 2016 року, якою

відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області про накладення арешту на майно, що перебуває у ОСОБА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

апелянт ОСОБА_6 .

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчий Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області в рамках кримінального провадження №0001533, внесеного до ЄРДР 29.03.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, що перебуває в ОСОБА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на бетонні блоки в кількості 50 одиниць, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

В обгрунтування клопотання слідчий зазначив, що органами досудового розслідування встановлено, що 25 березня 2016 р. приблизно о 16 год. 00 хв., ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з поверхні землі, таємно викрав належні ОСОБА_6 бетонні плити перекриття у кількості 8 одиниць, розміром 6 х 1,5 метри, вартістю 2000 гривень кожна, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 16000 грн.

Крім того, 28 березня 2016 р. приблизно о 14 год. 00 хв., ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з поверхні землі, таємно викрав належні ОСОБА_6 фундаментні бетонні блоки у кількості 50 одиниць, розміром 2,6 х 0,40 метри, вартістю 400 гривень кожна, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 20000 грн.

В ході проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на зазначене майно, а саме: бетонні блоки у кількості 50 одиниць, які знаходяться на зберіганні у ОСОБА_7 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя послався на недоведення слідчим та прокурором того, що ОСОБА_7 отримав зазначене в клопотанні майно безоплатно чи придбав у ОСОБА_9 за ціну вищу або нижчу ринкової вартості або ж знав чи повинен був знати, що дане майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 ч.1 ст. 96-2 КК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, посилаючись на наявність законних підстав для накладення арешту на зазначене майно, зважаючи на факт визнання його речовим доказом у справі, який має бути збережений з метою поновлення його порушених прав, як власника вказаного майна. Крім того, зважаючи на зберігання вказаного майна в ОСОБА_7 , який займається продажем будівельних матеріалів, вказав на наявність ризику відчуження зазначеного майна на користь третіх осіб з метою уникнення його повернення законному власнику. Просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про накладення арешту на майно задовольнити і накласти арешт на майно, що перебуває в ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який вважав за необхідне відмовити апелянту у задоволенні скарги, при цьому виловлюючи думку про доведеність та обгрунтованність клопотання слідчого, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню з наступних підстав.

Клопотання слідчого складено відповідно до вимог ст. 171 КПК України, є обгрунтованим, викладені в ньому підстави для накладення арешту на майно підтверджуються доданими до нього доказами, які не були належним чином досліджені та оцінені судом.

Оскаржувана ухвала не містить належного обгрунтування прийнятого слідчим суддею рішення, викладені в ній підстави для відмови в накладенні арешту на зазначене в клопотанні майно не відповідають фактичним обставинам провадження та наявним в матеріалах справи доказам.

При розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя відповідно до вимог ч.2 ст. 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що Мелітопольському ВП ГУНП В Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001533, внесене до ЄРДР 29.03.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 25 та 28 березня 2016 р. підозрюється у викраденні майна ОСОБА_6 , що знаходилось за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому викрадене майно було перепродано ОСОБА_7 і на даний момент в якості речового доказу знаходиться у нього на зберіганні, про що в матеріалах кримінального провадження є розписка останнього від 28 березня 2016 року ( а.п.14).

Аргументи ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі є обгрунтованими і заслуговують на увагу.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно слідчий суддя визнав недоведеним факт набуття ОСОБА_7 права власності на зазначене майно з порушенням закону.

Разом з тим, слідчий суддя залишив поза увагою викладену слідчим у клопотання підставу для накладення арешту на майно, а висновок слідчого судді та вказана обставина, як підстава для відмови у задоволенні відповідного клопотання, є хибними.

Так, підставою для накладення арешту на майно, слідчий вказував відповідність наведеного майна критеріям ст. 98 КПК України, а метою - збереження речових доказів, що передбачено п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Згідно з наявними в матеріалах провадження показаннями підозрюваного ОСОБА_9 , майно, набуте ним незаконним шляхом, а саме шляхом його викрадення у ОСОБА_6 він продав ОСОБА_7 (а.п. 18-19, 22-23).

Факт придбання бетонних блоків в кількості 50 штук в ОСОБА_9 не заперечується й самим ОСОБА_7 і підтверджується показаннями, даними ним в якості свідка (а.п.11,24-25).

Обставини придбання ОСОБА_7 зазначеного майна у підозрюваного ОСОБА_9 дають обгрунтовані підстави стверджувати, що бетонні блоки в кількості 50 штук мають доказове значення в даному кримінальному провадженні, дане майно є речовим доказом, оскільки відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України. Тому, з метою збереження речових доказів, на вказані речі має бути накладено арешт.

Зважаючи на передбачену ч.ч.1,3 ст. 170 КПК України можливість накладення арешту на майно будь-якої фізичної або юридичної особи з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що воно може бути використане в якості речового доказу в рамках даного кримінального провадження за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

На зазначені вище положення слідчий суддя уваги не звернув та прийняв помилкове рішення.

Органом досудового розслідування встановлено місце знаходження викраденого ОСОБА_9 у потерпілого ОСОБА_6 майна у вигляді 50 штук бетонних блоків, які оглянуті, натомість, не вилучались та залишились на зберіганні у ОСОБА_7 в якості речових доказів.

Не забезпечення накладення арешту на вказане майно може призвести до втрати речових доказів по справі.

У рахуванням наведених обставин є законі підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на бетонні блоки в кількості 50 штук, що знаходяться у ОСОБА_7 .

Взявши до уваги наявність відомостей про діяльність ОСОБА_7 , яка пов`язана із реалізацією будівельних матеріалів, судова колегія знаходить аргументованими доводи клопотання та твердження апелянта про існування ризику використання, передачі (відчуження) вказаного майна, отже, в цілях забезпечення ефективності застосованого заходу є необхідність застосування заборони розпорядження ОСОБА_7 бетонними блоками в кількості 50 штук, що відповідатиме положенням ч.11 ст. 170 КПК України.

Керуючись ст.ст. 170, 172, 173, 404, 407, 419, 422 КПК України, коллегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 квітня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області про накладення арешту на майно, що перебуває у ОСОБА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , і зберігається за адресою: АДРЕСА_2 , скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області про накладення арешту на майно, що перебуває в ОСОБА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , і зберігається за адресою: АДРЕСА_2 , задовольнити.

Накласти арешт на майно, що перебуває у ОСОБА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме бетонні блоки в кількості 50 одиниць, що знаходяться за адресою за адресою: АДРЕСА_2 .

Заборонити ОСОБА_7 розпоряджатися бетонними блоками в кількості 50 штук.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4