У Х В А Л А
Справа № 184/1583/16-к
Номер провадження 1-о/184/1/16

24.11.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника ОВЦ-79 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров заяву засудженої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біляївка Одеської області, українки, громадянки України, яка проживала по АДРЕСА_1 , раніше не судимої, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, -

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2016 року до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області звернулась із заявою засуджена ОСОБА_5 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського міського суду від 05.09.2016 року і постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання адміністрації ОВЦ №79 про її умовно-дострокове звільнення від покарання на підставі ст. 81 КК України.

Засуджена ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала свою заяву та просила суд її задовольнити.

В судовому засіданні представник ОВЦ-79 не заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_5 .

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви засудженої, посилаючись на те, що засуджена має лише одне заохочення в ОВЦ №79 за зразкову поведінку за ставлення до праці, але це є її обов`язком, а також засуджена не відшкодувала матеріальну та моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, що свідчить про те, що засуджена в скоєному не розкаялась, а тому своєю поведінкою та працею не довела своє виправлення.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Як встановлено в судовому засіданні, 23.06.2014 року вироком Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки. 21.10.2014 року ухвалою апеляційного суду Одеської області вироком Біляївського районного суду Одеської області від 23.06.14 року було змінено та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.04.2015 року повернуто касаційну скаргу засудженої ОСОБА_5 .. 07.06.2016 року ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області засудженій ОСОБА_5 було частково зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23.06.2014 року по 21.10.2014 зараховано із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання - 23.06.2014 р., кінець строку - 23.02.2019р.. Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05.09.2016 року у задоволенні подання Орджонікідзевського ВЦ УДПтС України у Дніпропетровській області № 79 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України відносно засудженої ОСОБА_5 відмовлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як зазначено в ухвалі Орджонікідзевського міського суду від 05.09.2016 року, станом на 05.09.2016 рок засуджена ОСОБА_5 відбула більше 1/2 з призначеного покарання у виді позбавлення волі призначеного їй покарання, має не відбуту частину покарання 2 роки 5 місяців 18 днів.

В своїй письмовій заяві засуджена ОСОБА_5 посилається на те, що Орджонікідзевський міський суд, розглянувши 05.09.2016 року подання адміністрації ОВЦ-79 щодо її умовно-дострокового звільнення від подальшого покарання в порядку ст. 81 КК України, відмовив у його задоволенні. Левенець вважає, що суд свій висновок про її не виправлення та на підставі цього висновку своє кінцеве рішення про недоцільність її умовно-дострокового звільнення, вмотивував тим, що спричинену злочином шкоду потерпілим вона частково відшкодувала лише на стадії судового розгляду кримінальної справи по суті у 2014 році, а протягом наступного відбування покарання не вживала ніяких дій до відшкодування шкоди. Тобто, суд поставив можливість УДЗ у залежність від відшкодування шкоди. ОСОБА_5 вважає, що суд, погодившись із прокурором, виходив виключно із досліджених під час судового розгляду обставин, відображених у вироку Біляївського районного суду Одеської області щодо неї від 23.06.2014 року, в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 21.10.2014 року та у виконавчому документі на користь потерпілого у розмірі 243 846,10 грн. завданої матеріальної та моральної шкоди, які знаходяться у її особовій справі засудженої. Рідні ОСОБА_5 повідомили її про нові обставини, які раніше не були їй відомі і, відповідно, про існування яких не було відомо Орджонікідзевському міському суду на час судового розгляду при ухваленні рішення від 05.09.2016 року і які разом із раніше встановленими обставинами доводять неправильність ухвали, що належить переглянути. Ці обставини вбачаються із наданих її родичами письмових документів.

За їх змістом потерпілі від вчиненого нею злочину ще у 2014 році, в період касаційного оскарження її захисником вироку місцевого суду щодо неї від 23.06.2014 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 21.10.2014 року, якими її засуджено до позбавлення волі, були зацікавлені у її звільненні від реального відбування призначеного покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК Україна, розуміючи, що відшкодування нею матеріальної та моральної шкоди знаходиться в прямій залежності від її можливості працювати на високооплачуваній роботі та зарплатнею відшкодовувати збитки. Як вбачається із касаційної скарги потерпілого ОСОБА_6 , який є батьком загиблої внаслідок вчиненого нею злочину, він проходив касаційну судову інстанцію, щоб звільнити її від відбування покарання із випробуванням, застосувавши ст.. 75 КК України. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.11.2014 року, колегією суддів вказану касаційну скаргу потерпілого залишено без руху із формальних підстав у зв`язку із недодержанням вимог відомчої інструкції щодо надіслання оскаржуваних судових рішень належним чином оформленими. Окрім касаційної скарги, потерпілий ОСОБА_7 звертався до ВССУ із аналогічним проханням, викладеним у його письмовому клопотанні. Із вказаних трьох документів вбачається, що потерпілий у кримінальній справі був зацікавлений в тому, щоб касаційна судова інстанція звільнила ОСОБА_5 від призначеного покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України ще у 2014 році. На вказане клопотання потерпілого про звільнення її від відбування покарання з випробуванням послався ВССУ і в своїй ухвалі від 26.12.2014 року за скаргою її захисника,у відкритті касаційного провадження за якою було відмовлено. Таким чином, із цих документів вбачається, що позиція потерпілих щодо її покарання у порівнянні з тією їхньою позицією, яка відображена у вироку місцевого суду від 23.06.2014 року та в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 21.10.2014 року, змінилась пізніше на повністю протилежну. Але Орджонікідзевський міський суд, ухвалюючи рішення 05.09.2016 року, виходив саме із попередньої позиції потерпілих. Крім того, із рішення апеляційного суду Одеської області від 25.03.2015 року, у цивільній справі за позовом щодо стягнення із її сім`ї боргу за договором позики (виник внаслідок тривалого лікування її батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), вбачається скрутність її матеріального стану та відсутність реальної можливості станом на червень 2014 року відшкодовувати потерпілим спричинену злочином шкоду. Цим документом разом із копією свідоцтва про смерть батька, на думку ОСОБА_5 , спростовується висновок суду про її пристосовницьку поведінку, яка нібито вбачається із дат часткового відшкодування нею шкоди.

Однак Орджонікідзевський міський суд не міг врахувати наведені обставини під час розгляду подання адміністрації Орджонікідзевського виправного центру № 79 -05.09.2016, тому що вона на той час не була обізнана про існування цих обставин і не могла прохати суд про врахування позиції потерпілих. Всі зазначені документи були отримані її рідними від колишнього нею захисника та від потерпілого ОСОБА_6 тільки нещодавно, після чого вони повідомили її про вказані обставини та передали ці документи їй до ОВЦ-79. ОСОБА_5 раніше про вказані обставини і документи, які їх підтверджують, не знала, тому що була ув`язнена з 23.06.2014 року і наведеною вище інформацією не володіла. На її думку вказана обставина щодо зацікавленості самих потерпілих у звільненні її від призначеного покарання, дає підстави для перегляду судового рішення від 05.09.2016 року за ново виявленими обставинами.

Згідно ч. 1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за ново виявленими обставинами. Ново виявленими обставинами визнаються, окрім наведених у п. 1-4 ч. 2 ст. 459, також передбачені п. 5 ч. 2 ст. 459 КПК «інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухвалені судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути».

Таким чином, у разі врахування зацікавленості потерпілого у звільненні ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, суд не міг ставити її УДЗ на підставі ст. 81 КК України у залежність від стану відшкодування нею спричиненої злочином шкоди, тому що у разі об`єктивного дослідження судом обставин справи стає очевидним, що реальну можливість отримувати такі доходи, які дозволять їй відшкодовувати шкоду потерпілим, вона матиме лише на волі, коли зможе працевлаштуватись за своїм фахом на високооплачувану роботу. Тобто, у даному контексті її якнайшвидше звільнення буде на користь потерпілих.

Крім того, застосування судом для відмови в УДЗ ОСОБА_5 факту невідшкодування нею шкоди, вважає суперечить Європейській Конвенції з прав людини, статтею 1 Протоколу № 4 до якої заборонено ув`язнення за борг. Як відомо, Європейська Конвенція є міжнародним договором, ратифікованим Верховною Радою і її положення мають пріоритет стосовно інших законів України, що прямо передбачено ч.4 ст. 9 КПК України.

Висновок суду у зазначеній ухвалі про те, що лише одне заохочення не свідчите про її виправлення, тому що старанна праця є обов`язком засудженого, є помилковим і суперечить закону України про кримінальну відповідальність (ст. 63 КК України) та кримінально-виконавчому законодавству (ст.ст. 107, 118 КВК України), за якими участь засудженого до позбавлення волі у трудовій діяльності в установі відбування покарання є правом, а не обов`язком такого засудженого.

Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Суд також зазначає, що сумлінна поведінка та ставлення до праці, як і виконання вимог адміністрації установи, є обов`язком кожного засудженого, а основною причиною для застосування ст.81 КК України щодо засудженого є саме доведення його виправлення.

В судовому засіданні засуджена пояснила, що визнавала вину у вчиненні злочину та каялась, але така позиція засудженої суперечить висловленій позиції засудженої у копії вироку Біляївського районного суду Одеської області від 23.06.2014 року, в якому зазначено, що ОСОБА_5 вину визнавала частково, а визнання вини під час розгляду апеляції не визнано щирим каяттям відповідно висновку судової колегії у копії ухвали Апеляційного суду Одеської області від 21жовтня 2014 року в якій зазначено, що поведінка обвинуваченої як безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення так і на момент розгляду апеляції, ніяким чином не свідчить про те, що вона щиро покаялася у скоєному та зробила для себе належні висновки.
Крім того, ОСОБА_5 відбуває покарання у Орджонікідзевському ВЦ №79 з 04.02.2015 року. При цьому, у характеристиці від 29.08.2016 року та поданні на застосування умовно-дострокового звільнення від 29.08.2016 року не зазначено, що засуджена вину визнала і освідомила та щиро розкаялась.
Засуджена зазначила, що вона має намір відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду в майбутньому. Але суд звертає увагу на той факт, що після засудження за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 23.06.2014 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 21.10.2014 року, якою зазначений вирок частково змінений, засуджена тривалий час відбувала покарання, але намір відшкодувати шкоду в неї не виник, засудженою не виконано жодних дій, пов`язаних з відшкодуванням матеріальної шкоди та моральної шкоди за цивільним позовом, та матеріальна шкода та моральна шкода досі не відшкодована а часткове відшкодування спричиненої потерпілому шкоди у розмірі 19996 грн. відбулося 21.10.2014 року, тобто в останній день апеляційного розгляду а суму у розмірі 10 тисяч гривен, що відбулося 26.11.2014 року тобто до початку розгляду справи касаційною інстанцією, що свідчить про пристосовницьку поведінку засудженої.
Суд також звертає увагу на те, що ухвала суду першої інстанції від 05.09.2016 року була оскаржена засудженою в апеляційному порядку та залишена без змін. При цьому за вказаний період часу будь яких інших підстав, передбачених ст.. 81 КК України не виявилося.
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_5 фактично відбула лише половину покарання із покарання призначеного, тому на тверде переконання суду, мета виправлення засудженої за такий короткий строк не досягнута.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що засуджена та адміністрація установи посилалися на наявність заохочення, що підтверджує зразкову поведінку та сумлінне ставлення засудженої до праці, однак наявність лише одного заохочення за весь час відбуття покарання не може свідчити про виправлення засудженої.

При цьому, Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст.81 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання.

Згідно довідки бухгалтерії ОВЦ №79 про доходи та відрахування із заробітку засудженою ОСОБА_5 станом на 24.11.2016 року заборгованість засудженої перед установою за своє утримання становить 5806,25 грн..

Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви засудженої ОСОБА_5 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 371, 372, 376, 392, 459-463, 467, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви засудженої ОСОБА_5 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1