Ухвала іменем україни 02 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000208 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.2015 року засуджено
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Омська Російської Федерації, мешканця м. Києва, громадянина України, такого, що не має судимості,

- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням протягом трирічного іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено, стягнуто на її користь з ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної та моральної шкоди 3374 грн. та 35 000 грн. відповідно.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 28.04.2010 року близько 10-00 год. під час сварки на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_8 , з метою спричинення їй тяжких тілесних ушкоджень, вистрелив останній в обличчя зі зброї, призначеної для відстрілу набоїв типу Флобера калібру 4,5 мм, однак свій злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпіла відхилила голову вбік, завдяки чому їй вдалось уникнути тяжких наслідків. В результаті зазначених дій засудженого, ОСОБА_8 спричинені легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26.01.2016 року вирок місцевого суду змінено: перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому за цим кримінальним законом покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням протягом однорічного іспитового строку та покладенням обов`язку, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України. На підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. В решті вирок суду залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано перекваліфікував дії засудженого з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, безпідставно пославшись на Методичні рекомендації судово-медичним експертам, які не є доказом у кримінальному провадженні. При цьому в порушення вимог п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України апеляційний суд дав іншу оцінку доказам в кримінальному провадженні, безпосередньо не досліджуючи їх в судовому засіданні. Крім того, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України апеляційний суд безпідставно звільнив його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, хоча повинен був звільнити від покарання згідно ч. 4 ст. 74 КК України.
В запереченні на цю касаційну скаргу захисник ОСОБА_6 просить залишити її без задоволення як необґрунтовану, а оскаржену ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який у повному обсязі підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити; захисника ОСОБА_6 , яка не погодилась із касаційною скаргою; дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, положення закону, яким він керувався, а при скасуванні судового рішення які статті закону порушено і в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
Цих вимог закону апеляційний суд, при постановленні ухвали в даному кримінальному провадженні, з достатньою повнотою не дотримався.
Так, органом досудового розслідування злочинні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 121 КК України, як закінчений замах на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, потерпілій ОСОБА_8 , і таке обвинувачення судом першої інстанції визнано доведеним.
Змінюючи вирок місцевого суду та перекваліфіковуючи дії ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 125 КК України апеляційний суд виходив з того, що дії засудженого слід кваліфікувати з огляду на наслідки, які настали, оскільки останній в минулому був офіцером, являється учасником бойових дій, а тому мав реальну можливість достовірно оцінити можливості револьвера, яким спричинив потерпілій тілесні ушкодження, та не мав наміру спричиняти тяжкі тілесні ушкодження.
Однак, даний висновок апеляційного суду є передчасним та ґрунтується на припущеннях, без урахування показань потерпілої ОСОБА_8 про те, що засуджений, перебуваючи на відстані метру від неї, вистрілив в область її обличчя, та даних з протоколів відтворення обстановки і обставин події з потерпілою та свідками (т. 2 а.к.п. 113-130), на фототаблицях до яких зафіксовано, зокрема, й положення засудженого та потерпілої під час пострілу, у важливу частину тіла голову.
Більше того, зазначеним висновком апеляційний суд фактично визнав, що засуджений вистрілив у потерпілу з револьвера, хоча в ході досудового розслідування зброя, з якої стріляв останній, не встановлена, а отже й посилання суду на методичні рекомендації судово-медичним експертам ДНДЕКЦ МВС України щодо призначення револьверів для відстрілу патронів типу «Флобера» передчасне.
Слушними є доводи прокурора і про безпідставне звільнення апеляційним судом засудженого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а не від покарання, оскільки, як убачається із матеріалів кримінального провадження, останній протягом досудового розслідування та в суді, зокрема під час останнього апеляційного розгляду 26.02.2016 року, не визнав взагалі, що стріляв у потерпілу 28.04.2010 року, та просив закрити кримінальне провадження щодо нього через відсутність складу кримінального правопорушення.
До того ж, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки в ній відсутній висновок апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги, зокрема не зрозуміло, чи апеляційний суд залишив скаргу захисника без задоволення, чи задовольнив частково.
Отже, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
При новому апеляційному розгляді кримінального провадження суду слід врахувати зазначене вище, дати вичерпну оцінку усім доводам касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити відповідно до норм КПК України законне і справедливе рішення в якому, крім іншого, зазначити достатні й переконливі мотиви з яких доводи апелянтів та касатора визнаються обґрунтованими чи безпідставними, у тому числі про наявність або відсутність умислу на спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень з урахуванням всіх обставин справи, знаряддя злочину та механізму намагання спричинення тілесних ушкоджень у життєво важливий орган голову.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції,задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
С у д д і :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3