печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3983/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.03.2016 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0000011, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18012016, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Медвин Богуславського району Київської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, помічника гранатометника 3-го відділення 4-го взводу оперативного призначення першої роти оперативного призначення ВЧ НОМЕР_1 , не одруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 . -

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
20 квітня 2015 року ОСОБА_5 був призваний на військову службу за частковою мобілізацією на особливий період військовою частиною НОМЕР_1 відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 «Про часткову мобілізацію», пункту 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2015 №18 о/с і призначений на посаду - помічника гранатометника 3-го відділення 4-го взводу оперативного призначення 1-ї роти оперативного призначення у військовому званні «старший солдат».

Згідно ст. 24 ч. 1 п. З Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року з 20 квітня 2015 року ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІУ від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-ХІУ від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від року № 15/2015, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року № 113-УІІІ, відповідно до ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20, ст. 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІ1 від 21.10.1993 року оголошено проведення часткової мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 року особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

13 жовтня 2015 року старший солдат ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІУ, не прибув до навчального центру «Старе» військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 того ж дня не прибув до навчального центру «Старе» військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та постійно перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до навчального центру «Старе» військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

30 листопада 2015 року, тобто більше ніж через місяць, старший солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув на службу до постійного місця дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 )

8 грудня 2015 року старший солдат ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, повторно вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІУ, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 того ж дня близько 16 години 00 хвилин самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та направився до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому старший солдат ОСОБА_5 постійно перебував за місцем свого постійного проживання у Київській області та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

22 грудня 2015 року, тобто більше ніж через десять днів, старший солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та заявив про себе.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та підтвердив, що вчинив його за викладених в обвинувальному акті обставин. Так, зазначив, що 13.10.2015 не прибув до навчального центру «Старе» ВЧ НОМЕР_1 , знаючи, що це є обов`язковим та не маючи поважних причин для такого нез`явлення, оскільки бажав тимчасово ухилитися від виконання обов`язків війькової служби, натомість перебував за місцем свого проживання АДРЕСА_1 . Про причини свого неприбуття та своє місцезнаходження нікого не повідомив. 30.11.2015 прибув на службу до постійного місця дислокації ВЧ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ). Після того писав пояснення щодо своєї неявки, йому було роз`яснено про протиправність його дій та про можливі негативні наслідки такої поведінки. Проте 08.12.2015 він самовільно залишив розташування ВЧ НОМЕР_1 , не попередивши про це командування чи будь-якого та направився до місця свого проживання, де перебував до 22.12.2015, після чого добровільно з`явився до військової частини. Зазначив, що усвідомлював протиправність своїх дій, був обізнаний з порядком надання відпусток, проте за отриманням відпусток не звертався, про причини своєї відсутності та місце свого перебування до відома нікого не поставив. Пояснив свої дії тим, що дуже хотів додому.

Зазначив, що на даний час усвідомив наслідки своїх дій, щиро розкаявся, жалкує про вчинення злочину, зробив для себе належні висновки та в подальшому не допустить протиправної поведінки. Просив його суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , старший помічник начальника штабу батальйону оперативного призначення (резервного батальйону) військової частини НОМЕР_1 , показав, що в жовтні 2015 року більшість командирів підрозділів були в зоні АТО, а командир роти оперативного призначення був на лікарняному. В цей період було оголошено загальні збори особового складу. Оскільки командирів підрозділів не було, старший помічник начальника штабу написав рапорт про неявку на збори ОСОБА_5 . Було вжито ряд заходів, зокрема доручено ОСОБА_7 встановити його місцеперебування, вона йому намагалась додзвонитися, проте це не вдалося. Пізніше ОСОБА_8 добровільно повернувся до військової частини.

Свідок ОСОБА_9 , командир роти оперативного призначення батальйону оперативного призначення пояснив, що в жовтні 2015 року тимчасово виконував обов`язки командира батальйону. Було оголошено збір особового складу, командир підрозділу доповів, що ОСОБА_5 відсутній на зборах. Для встановлення законності чи незаконності відсутності ОСОБА_5 на зборах було проведено низку заходів, зокрема ним було ініційовано службове розслідування. Було встановлено, що особа була незаконно відсутня на службі та спроби з ним зв`язатися результату не дали. Будь-яких даних щодо поважності причин неприбуття ОСОБА_5 на збори йому невідомо, та такої інформації не доводилось від безпосередніх командирів ОСОБА_5 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що працює діловодом першої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах та бронеавтомобілях) ВЧ НОМЕР_1 . 08.12.2015 під час перевірки особового складу днювальним було виявлено відсутність ОСОБА_5 , про що повідомив її. Вона намагалась з`ясувати місцезнаходження ОСОБА_5 , проте з військовослужбовців про причини його відсутності та місце його перебування ніхто нічого не знав та не зміг повідомити, а мобільний телефон ОСОБА_5 був поза зоною досяжності, і додзвонитися до нього не вийшло. Про вказані обставини вона доповіла командування, та в подальшому була призначена службова перевірка, пізніше солдат ОСОБА_5 прибув до ВЧ НОМЕР_1 добровільно.

Обставини вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому злочинів підтверджуються матеріалами службового розслідування по факту відсутності на військовій службі військовослужбовця, призваного за мобілізацією старшого солдата ОСОБА_5 .

З урахуванням викладеного, оцінивши досліджені в провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність досліджених доказів з точки їх достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_5 за встановлених судом обставин за ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону України №194-VIII від 12.02.2015), як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного злочину (який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином), особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд враховує повне визнання обвинуваченою вини, з`явленні із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне зареєстроване місце проживання, не одружений, є військовослужбовцем, за місцем несення служби та місцем несення служби характеризується посередньо.

На підставі зазначених обставин суд вважає, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 , попередження нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України.

Поряд із тим, враховуючи викладені дані про особу винного, який злочин вчинив вперше та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усі обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання, критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння та його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність спричиненої злочином шкоди, суд вважає можливим виправлення засудженого без відбування покарання, а тому звільняє його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КПК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не встановлено.

Цивільний позов у справі не заявлявся, процесуальні витрати, речові докази відсутні

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід до ОСОБА_5 не застосовувати.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його оголошення, у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1