Справа № 445/1577/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/607/16 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2016 року року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 24 березня 2016 року про притягнення до кримінальної відповідальності,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Красне, Буського району, Львівської області, українця, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора: - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_7

встановила:
вищезазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.191 КК України та призначено йому покарання, за ч.1 ст.366 КК України у вигляді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарський обов`язків строком на 1 рік.

За ч.2 ст.191 у вигляді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських обов`язків строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком один рік. Покладено на ОСОБА_7 обов`язки передбачені ст.76 КК України.

ОСОБА_7 в лютому 2014 року будучи службовою особою (начальником цеху переробки деревини ДП "Золочівське лісове господарство"), умисно підробив офіційні документи: табель обліку використання робочого часу за лютий 2014 року, наряд-акт на виконання робіт № 1 від 03.02.2014 року, наряд-акт на виконання робіт № 4 від 03.02.2014 року, - шляхом внесення у вищевказані документи та завірення їх своїм особистим підписом завідомо неправдивої інформацію про те, що ОСОБА_9 знаходився на робочому місці та працював на посаді верстатника цеху переробки деревини ДП "Золочівське лісове господарство " в період з 05 лютого 2014 року по 16 лютого 2014 року, хоча у вищевказаний період ОСОБА_9 знаходився за кордоном та не міг виконувати своїх функціональних обов`язків верстатника цеху переробки деревини ДП "Золочівське лісове господарство".
Не погоджуючись з вказаним вироком заступник прокурора Львівської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 24.03.2016р. скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_11 за ч.2 ст.191 КК України на 1 рік позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 1 рік 1 місяць; за ч.1 ст.366 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 1 рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання 1 рік позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 1 рік 1 місяць.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
В обґрунтування своїх вимог апелянт покликається на те, що суд першої інстанції не виконав вимог Закону і призначив покарання ОСОБА_7 окремо за кожен злочин, що входить в сукупність, не визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів, як того вимагає ч.1 ст.70 КК України.
Крім того вказує на те, що судом першої інстанції, не взято до уваги те, що ОСОБА_7 досяг пенсійного віку, та в порушення вимог ч.3 ст.61 КК України, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, призначено йому покарання у виді обмеження волі.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорює фактичні обставини справи.
Заслухваши доповідача, прокурора, на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали справи, з`ясувавши обставини в частині особи обвинуваченого ОСОБА_7 , та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні злочинів при обставинах, зазначених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам справи, зібраним доказам і є обґрунтованим.
Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій та правильності їх кваліфікації не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора у справі, на думку колегії суддів, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України є вірною.
Що стосується апеляційної скарги прокурора у справі про невідповідність вимогам Закону призначеного ОСОБА_7 покарання, зокрема за ч.2 ст.191 КК України у вигляді обмеження волі, щодо особи пенсійного віку та не застосування ч.1 ст.70 КК України то вони є слушними і колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду в частині, що стосується покарання підлягає скасуванню із постановленням нового вироку в апеляційному порядку з наступних підстав.
У відповідності до вимог ч.1 ст.70 КК України, при сукупності злочинів суд призначивши покарання (основне і додаткове) за кожен злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання покарань.
Згідно з ч.3 ст.72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складенню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.
Згідно з ч.4 п.22 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю) суд може застосувати принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.
Проте, суд першої інстанції даних вимог закону не виконав і призначив покарання ОСОБА_7 окремо за кожен злочин, що входить в сукупність, не визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів, як того вимагає ч.1 ст.70 КК України.
Крім цього, судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 89), досяг пенсійного віку і в силу ч.3 ст.61 КК України до нього не може бути застосовано покарання у вигляді обмеження волі.
З врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, тяжкість вчиненого злочину, колегія суддів вважає, що покарання у вигляді одного року позбавлення волі буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Разом із тим, колегія суддів вважає за можливе, застосувати щодо ОСОБА_7 ст.75 КК України, оскільки він може бути виправлений без відбування реального покарання.
Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині яка стосується покарання з постановленням нового вироку в апеляційному порядку
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
з а с у д и л а:
апеляційну скаргу прокурора задоволити.
Вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 24 березня 2016 року в частині обрання покарання ОСОБА_7 скасувати та постановити у цій частині новий вирок.
Визнати винним та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.191 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 1 (один) рік, 1 (один) місяць;
за ч.1 ст.366 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 1 (один) рік, 1 (один) місяць.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік в решті вирок суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ через Апеляційний суд Львівської області протягом одного місяця з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: