АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/302/16-к Номер провадження 11-кп/786/802/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
та обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження № 60000032 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 13 липня 2016 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківка Донецької області, громадянина України, освіта вища, одруженого, викладача ДНЗ «Полтавське вище міжрегіональне професійне училище ім. Бірюзова С.С.», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України до 1 року позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 1 рік, за ч. 1 ст. 366 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 850 грн. з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 та ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено покарання у виді основного покарання 1 року позбавлення волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 850 грн. з додатковим покаранням - з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 вiд вiдбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Вирішено питання речових доказів.
Не погоджуючись з даним вироком прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Апелянт зазначає, що судом при призначенні покарання, застосовано порядок часткового складання основного виду покарань, оскільки основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. Крім того, судом застосовано часткове складання і додаткового покарання, тоді як фактично їх складено повністю, що також є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В зв`язку з вище викладеним просить вирок суду змінити, вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 191 КК України до 1 року позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 1 рік, за ч. 1 ст. 366 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 850 грн. На підставі ст.69 КК України додаткове покарання не призначати.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 1 рік.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 ставиться питання про ска суваня вироку скасувати та закриття кримінального провадження, у зв`язку з невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Апелянт зазначає, що пред`явлене йому обвинувачення є недоведеним, оскільки ні сторона обвинувачення ні суд не надали достатніх та необхідних доказів, які б свідчили про його вину у вчиненні кримінального правопорушення. Вказує, що ніхто із свідків не підтвердив того, що він в 2014 році зловживаючи своїм службовим становищем, використовував бензин в особистих цілях та здійснював розтрату майна училища зловживаючи своїм службовим становищем та складав завідомо неправдиві документи.
Районним судом встановлено, що 28.09.2009 року між першим заступником Міністра освіти і науки України ОСОБА_10 та ОСОБА_8 укладено контракт відповідно до якого, ОСОБА_8 призначається на посаду директора Державного навчального закладу «Полтавське Вище міжрегіональне училище імені Бірюзова С.С.» строком до 30.09.2014 року.

Додатковою угодою від 27.08.2014 року термін дії контракту продовжено до 30.09.2017 року.

Державний навчальний заклад «Полтавське Вище міжрегіональне училище імені Бірюзова С.О.» є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним професійно-технічним навчальним закладом, що здійснює підготовку робітників високого рівня кваліфікації з технологічно складних, наукоємних професій та спеціальностей або робітників, діяльність яких пов`язана зі складною організацією праці, з числа випускників загальноосвітніх навчальних закладів.

Вище професійне училище є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби, штампи, печатки із своїм найменуванням, є неприбутковим закладом. Кошти вищого професійного училища, одержані від здійснення або не здійснення діяльності, не вважаються прибутком.

Відповідно до пункту 1.9 Статуту вищого професійного училища, Державний навчальний заклад «Полтавське Вище міжрегіональне училище імені Бірюзова С.С.» знаходиться за адресою: м. Полтава вул. Маршала Бірюзова, 64А.

Об`єкти права власності вищого професійного училища є державною власністю, що закріплене Міністерством освіти і науки за вищим професійним училищем і перебуває в останніх у оперативному управлінні.

В свою чергу, відповідно до статуту вищого професійного училища, керівництво діяльністю Державного навчального закладу «Полтавське Вище міжрегіональне училище ім. Бірюзова С.С.» здійснює директор, який призначається на посаду за результатами конкурсу шляхом укладення з ним контракту Міністерством освіти і науки відповідно до законодавства України.

Директор вищого професійного училища діє від імені вищого професійного училища та в установленому порядку персонально відповідає за результати діяльності вищого професійного училища.

Відповідно до контракту, пунктом 2.1 визначено, що керівник самостійно, у межах повноважень, установлених законодавством, статутом навчального закладу вирішує всі питання поточного керівництва діяльністю навчального закладу. Керівник має право представляти навчальний заклад без довіреності у державних та інших органах, установах, організаціях; розпоряджатися коштами навчального закладу в межах кошторису доходів і видатків; приймати на посади та звільняти з посад працівників закладу відповідно до законодавства про працю; укладати господарські та інші угоди та вирішувати інші питання, віднесені до компетенції Керівника актами законодавства, статутом навчального закладу.

Наказом Міністра освіти і науки України від 26.11.2015 року №598-к ОСОБА_8 з 01.12.2015 року звільнено з посади директора вищого професійного училища та достроково припинено укладений 28.09.2009 року контракт.

Таким чином, ОСОБА_8 був наділений адміністративно-господарськими та організаційно - розпорядчими функціями та, у відповідності до ст. 191 КК України, являвся службовою особою.

Проте, ОСОБА_8 у супереч покладених на нього обов`язків, являючись службовою особою, вчинив злочин проти власності та злочин у сфері службової діяльності при наступних обставинах:

Так, відповідно до договору купівлі-продажу №11 від 23.01.2014 року, укладеним вищим професійним училищем в особі ОСОБА_8 з Сервісна компанія «Формула» навчальним закладом закуплено бензин марки А92 та дизельне паливо на загальну суму 30 000 грн.

Згідно рахунків на оплату бензину А-92, вищим професійним училищем здійснено оплату вказаного бензину ТОВ Сервісна компанія «Формула» на суму 24 121,50 грн.

У відповідності до видаткових накладних, вищим професійним училищем в 2014 році відпущено паливно-мастильних матеріалів (бензин марки А-92) в кількості 1440 л на загальну суму 23 442,80 грн., в тому числі: ТОВ «Сервісна компанія «Формула» - 1310 л на суму 21 119,30 грн., ТОВ «Торговий Дім СКФ -130л на суму - 2323,50 грн.

Отримані в 2014 році, згідно видаткових накладних, паливно-мастильні матеріали по даним бухгалтерського обліку вищого професійного училища оприбутковано в повному обсязі .

Відповідно до відомостей про видачу талонів на паливно-мастильні матеріали за 2014 рік, отриманий бензин в талонах марки А92 в кількості 1440 л передано в підзвіт матеріально-відповідальній особі майстру виробничого навчання за сумісництвом «механік» вищого професійного училища ОСОБА_11 .

Проте, за усною вказівкою ОСОБА_8 фактично паливно-мастильні матеріали у формі талонів на бензин марки А92 на протязі 2014 року знаходились у головного бухгалтера навчального закладу ОСОБА_12 у службовому кабінеті бухгалтерії за адресою: м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 64А (адміністративний корпус).

У подальшому, директор училища ОСОБА_8 являючись службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, на початку 2014 року надавав усне розпорядження, обов`язкове для виконання, головному бухгалтеру ОСОБА_12 , відповідно до якого остання та і інші працівники бухгалтерії повинні були на протязі поточного року видавати талони на бензин марки А92 особисто на руки працівнику н6авчального закладу ОСОБА_13 , який являється водієм директора.

Після цього, використовуючи свої службові повноваження, ОСОБА_8 надав усне розпорядження водію ОСОБА_13 про необхідність отримання у бухгалтерії навчального закладу за адресою: АДРЕСА_2 талонів на бензин марки А92 для подальшої заправки його власного автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 у тій кількості, які йому попередньо повідомить особисто директор.

У подальшому, ОСОБА_8 являючись службовою особою, наділеною адміністративно-господарськими та організаційно розпорядчими функціями, здійснюючи останні в порушення Статуту навчального закладу, трудового контракту, зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, в особистих інтересах, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки, діючи всупереч інтересам служби, в період часу з 17 травня 2014 року по 15 грудня 2014 року за отримані талони бензину марки А92, що закуплялися за кошти навчального закладу для потреб використання службових транспортних засобів, здійснював заправку власного автомобіля водія ОСОБА_13 марки ВАЗ 21083 державний номерний знак НОМЕР_1 на автомобільній заправній станції ТОВ «ВОСТОК», що знаходиться за адресою: м. Полтава вул. Гожулівська, 1 а та за допомогою останнього у вищезазначений період часу використовував вказані паливно-мастильні матеріали в особистих цілях.

Придбання паливно-мастильних матеріалів за період з 17.05.2014 року по 15.12.2014 року на вищевказаній автомобільній заправній станції підтверджується доказами, а саме: фіскальними чеками.

З метою подальшого списання використаного в період часу з травня місяця 2014 року по грудень 2014 року пального на власному автомобілі водія ОСОБА_13 , зловживаючи службовим становищем, перебуваючи на робочому місці - в адміністративній будівлі вищого професійного училища, що розташована в м. Полтава вул. Маршала Бірюзова, 64А надав усну неправомірну вказівку майстру виробничого навчання ОСОБА_11 про необхідність списання вже використаного ним раніше бензину марки А92, не повідомляючи при цьому, що бензин вже витрачено на власний автомобіль водія ОСОБА_13 .

Після цього, механік вищого професійного училища ОСОБА_11 в період часу з листопада 2014 року по лютий 2015 року, виконуючи вказівку директора навчального закладу склав дійсні за формою, але неправдиві за змістом офіційні документи, а саме: дорожні листи автобусів незагального користування (типова форма №6 спец.) №0024 від 10.10.2014, за №0025 від 13.10.2014 року, за №0026 від 15.10.2014, за №0027 від 17.10.2014, за №0028 від 20.10.2014 року, за №0029 від 21.10.2014, за №0030 від 23.10.2014, за №0031 від 28.10.2014 року, за №0032 від 30.10.2014, за №0033 від 31.10.2014, за №0034 від 03.11.2014 року, за №0035 від 05.11.2014, за №0036 від 07.11.2014, за №0037 від 10.11.2014 року, за №0038 від 12.11.2014 року за №0039 від 14.11.2014 року, за №0040 від 17.11.2014 року, за №0041 від 20.11.2014 року, за №0042 від 21.11.2014 року, за №0043 від 24.11.2014, за №0044 від 26.11.2014 року, за №0045 від 28.11.2014 року, до яких вніс неправдиві відомості про використання паливно-мастильних матеріалів (бензин марки А-92) автобусом марки ЛАЗ - 695Н державний номерний знак НОМЕР_2 для здійснення поїздок за маршрутом м. Полтава - с. Писарівщина, с. Писарівщина - м. Полтава, що не відповідає дійсності, так як відповідно до наданих свідчень водія даного автобуса ОСОБА_14 останній поїздки за вказаним маршрутом на даному автобусі взагалі не здійснював та окрім цього, в період часу з 10.10.2014 року по 31.11.2014 року навчання та практика на виробничому підрозділі в с. Писарівщина Диканського району не проходила.

Крім того, на підставі складених неправдивих дорожніх листів, ОСОБА_11 в період часу з листопада 2014 року по лютий 2015 року складено дійсні за формою, але неправдиві за змістом офіційні документи, а саме: картки обліку витрат бензину марки А- 92 автобусом марки ЛАЗ - 695Н державний номерний знак НОМЕР_2 (типова форма №41-НП) за жовтень та листопад 2014 року, які підписано ним же особисто та затверджено директором навчального закладу ОСОБА_8 .

Тобто, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що вищезазначений автобус виїздів для здійснення роботи з перевезення учнів на виробничому підрозділі в с. Писарівщина та у зворотньому напрямку з 10.10.2014 року не виконував, при цьому попередньо витративши бензин А92 в кількості 930 л. на суму 14 678,7 грн. на власному автомобілі водія ОСОБА_13 марки ВАЗ 21083, здійснив розтрату чужого майна, а саме бензину марки А-92, чим спричинив матеріальної шкоди навчальному закладу.

На підставі складених дійсних за формою, але неправдивих за змістом дорожніх листів автобусів незагального користування та карток обліку витрат бензину марки А92 за жовтень та листопад 2014 року працівниками бухгалтерії вищого професійного училища списано пальне з обліку субрахунку № 235 «Паливо та паливно-мастильні матеріали» ДНЗ «Полтавське вище міжрегіональне училище імені ОСОБА_15 ».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання своєї апеляційної скарги, доводи прокурора на підтримання вимог викладених в його апеляційній скарзі та заперечення щодо апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши наявні матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора не підлягоає до задоволення, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.

В основу обвинувального вироку суд поклав показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 ОСОБА_16 та ОСОБА_14 ,, а також письмові докази, які наявні в матеріалах кримінального провадження, але при цьому суд не дав даним доказам належної оцінки.

Суб`єктивна сторона злочинів, передбачених ст.ст.191,366 КК України, характеризується наявністю у винної особи прямого умислу, а ст.191 КК України ще і корисливого мотиву.

Встановлюючи достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_17 , суд першої інстанції виходив з того, що всі показання свідків у провадженні є послідовними та повністю узгоджуються з письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Разом з цим, суд фактично не проаналізував ці докази і не оцінив сукупність доказів з точки зору їх достатності для доведенності винуватості ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_17 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково, вказавши, що оскільки власного автомобіля не мав і не має то і бензин училища розтратити не міг. В службових цілях користувався автомобілем водія ОСОБА_13 , якому і видававались талони на кожну службову поїздку. Винен в тому, що не оформив договору оренди автомобіля ОСОБА_18 , але він не викрадав бензин, так як весь закуплений бензин використався на службові поїздки.

Доводи, заявлені ОСОБА_8 на свій захист, суд у вироку не спростував, а докази, на які суд послався, щодо винуватості обвинуваченого не підтверджують, через наступне.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 підтвердили лише факт перебування талонів на пальне у сейфі бухгалтера ОСОБА_12 та використовування його для заправки власного автомобіля водія ОСОБА_13 для службових поїздок директора.

Свідок ОСОБА_12 , яка працювала головним бухгалтером в училищі пояснила, що талони на бензин лежали у неї в сейфі і вона їх видавала водієві ОСОБА_13 та іншим водіям за усною вказівкою директора ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він працює на половину ставки водієм в училищі. На балансі училища є автомобіль ТАВРІЯ, який знаходиться в аварійному стані та не використовується. Весь час використовував в службових цілях училища свій автомобіль ВАЗ 21083 без оформлення договору оренди автомобіля, який заправлявся по талонам на бензин, які видавала на службові похздки головний бухгалтер ОСОБА_12 .

Таким чином, жоден свідок не підтвердив наявність у ОСОБА_8 умислу на привласнення чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, а також те, що він необґрунтовано списував паливно-мастильні матеріали та наявність в нього при цьому корисливого мотиву.

Не містять таких відомостей і письмові докази, на які суд послався в оскаржуваному вироку.

Не надав підтверджуючих доказів розтрати ОСОБА_8 чужого майна, а саме бензину марки А-92, і прокурор у судовому засіданні.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадженн, а грунтуються на припущеннях.

За таких обставин, вищевказаний вирок суду не може вважатися законним та обгрунтованим і підлягає скасуванню, а провадження, на підставі ст.417, п.3 ч.1 ст.284 КПК України - закриттю, у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_8 за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407,417 КПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Полтава від 13 липня 2016 року стосовно ОСОБА_8 - скасувати та провадження стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України закрити за недоведеністю вини.

Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення, але можуть бути оскаржені шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня їх проголошення.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4