Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддівОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2016 року,
в с т а н о в и в:
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року було частково задоволено клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбування покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник подала апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали. Апеляційний суд відмовив захиснику у поновленні цього строку та повернув апеляційну скаргу особі.
ОСОБА_4 звернулася з касаційною скаргою, в якій просить переглянути вказану ухвалу апеляційного суду в касаційному порядку. При цьому посилається на те, що відповідно до ст. 395 КПК строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання копії судового рішення, тому такий строк, на її думку, не був пропущений.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з положеннями п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Процесуальний строк може бути поновлено лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є обєктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, повязані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Як убачається з копії ухвали апеляційного суду, прийняте рішення про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали від 01 березня 2016 року суд обґрунтував тим, що у присутності учасників судового провадження, в тому числі й захисника, було оголошено резолютивну частину ухвали суду першої інстанції, а також те, що повний текст ухвали буде оголошено 04 березня 2016 року. ОСОБА_4 знала (не могла не знати) про день та час оголошення рішення суддею, але в судове засідання не з`явилася. Захисник посилається на те, що повний текст ухвали вона отримала 09 березня 2016 року, однак на строки апеляційного оскарження це не впливає, оскільки правом оскарження судового рішення з моменту вручення його копії в цьому випадку наділена лише особа, яка тримається під вартою.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції захисник подала 14 березня 2016 року, тобто після закінчення семиденного строку апеляційного оскарження, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК, апеляційний суд обґрунтовано повернув апеляційну скаргу ОСОБА_4 як, подану після закінчення строку апеляційного оскарження, і апеляційний суд за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Касаційний суд констатує, що норма ч.3 ст. 395 КПК забезпечує за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує саму сутність цього права. Суд установив, що на захисника, яка оспорює ухвалу суду першої інстанції, ухвалене з її участю, приписи норми ч. 3 ст. 395 КПК: (« … строк на апеляційне оскарження ухвали суду … обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення») не поширюються. Така особа має дотримуватись загального правила апеляційного оскарження ухвали суду.
Тому беручи до уваги ці конкретні обставини справи, не можна погодитись із захисником у тому, що початком перебігу семиденного строку для подання до апеляційного суду скарги на ухвалу районного суду від 04 березня 2016 року слід вважати день отримання копії судового рішення.
Також у касаційній скарзі ОСОБА_4 не наведено обґрунтованих доводів, які би ставили під сумнів висновок суду апеляційної інстанції про відсутність законних підстав для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду.
Оскільки апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку оскарження ухвали місцевого суду, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

За таких обставин, згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 єва