Єдиний унікальний номер 236/3596/15-к
Номер провадження 11-кп/775/710/2016

УХВАЛА

Іменем України

6 жовтня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Ямпіль Краснолиманського району Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого, не працюючого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 05.03.2015 року за ст.185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України; 2) 27.04.2015 року за ст.185 ч.3, 70 ч.4 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України

у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.3, 289 ч.2 КК України,

встановив:

Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 1 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 185 ч.3, 289 ч.2 КК України і призначено покарання: за ст.185 ч.3 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, за ст.289 ч.2 КК України у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом часткового складання покарань призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків до цього покарання частково приєднано невідбуте ОСОБА_8 покарання за вироком цього ж суду від 27.04.2015 року і остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 3 грудня до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 523 гривні на відшкодування матеріальної шкоди і 5 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а всього 5523 гривні.

Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні таких злочинів.

8 листопада 2015 року о 23-й годині ОСОБА_8 , діючи повторно, з метою крадіжки чужого майна проник у приміщення гаражу, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав бензопилу вартістю 468 гривень та зварювальний апарат саморобний вартістю 523 гривні, що належать ОСОБА_9 , завдавши шкоди потерпілому на загальну суму 991 гривня.

У цей же час ОСОБА_8 , діючи повторно, проник в приміщення вищевказаного гаражу, де незаконно заволодів транспортним засобом мотоциклом «ІЖ-Ю5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 2700 гривень.

В апеляційних скаргах:

Захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанці. В обґрунтування скарги посилається на те, що певні докази, на які послався суд у вироку мали бути визнані недопустимими, а інші докази не підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів;

Обвинувачений ОСОБА_6 просив змінити вирок щодо нього і призначити йому менш суворе покарання із застосуванням ст.ст.69, 69-1 КК України, посилаючись на неврахування судом усіх обставин, що пом`якшують покарання і призначення йому надмірно суворого покарання.

В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_8 відмовився підтримувати свою апеляційну скаргу і заявив, що підтримує апеляційну скаргу свого захисника.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату час і місце апеляційного розгляду в апеляційний суд не прибув та не повідомив про поважні причини свого неприбуття, що відповідно до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, ґрунтуються на сукупності доказів, які були досліджені в судовому засідані.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що в один із днів він виявив відсутність у своєму гаражі мотоцикла, бензопили та зварювального апарату, у зв`язку з чим він звернувся до міліції і через певний час мотоцикл та бензопилу йому повернули працівники міліції.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що ОСОБА_8 здав йому мідний провід із зварювального апарату вагою приблизно 12 кг і цей мідний провід був вилучений у нього працівниками міліції.

Згідно протоколу огляду місця події від 14.11.2015 року за місцем проживання ОСОБА_8 , на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , були виявлені та вилучені мотоцикл «ІЖ-Ю5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також бензопила відповідної марки, вказаної потерпілим.

Під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_8 на місці вчинення злочинів показав яким способом він вчинив крадіжку майна потерпілого та заволодів мотоциклом.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що огляд домоволодіння ОСОБА_8 , де були виявлені викрадені ним мотоцикл та бензопила, проведені з порушенням вимог КПК України, оскільки не зважаючи на згоду ОСОБА_8 на такий огляд, слідчий міг здійснити такий огляд лише за ухвалою слідчого судді, через що протокол цього огляду є недопустимим доказом, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Згідно положень ч.1 ст.233 КПК України добровільна згода особи, яка володіє житлом, дає право на проникнення до житла чи іншого володіння особи, а положення ч.3 ст.233 КПК України, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, стосуються випадків проникнення без добровільної згоди вказаної особи.

Та обставина, що мотоцикл «ІЖ-Ю5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно технічного паспорту належить не потерпілому ОСОБА_9 , а ОСОБА_12 свідчить про передачу останнім вказаного мотоциклу потерпілому і про правомірне володіння цим мотоциклом потерпілим.

Проведення оцінки викраденого майна не судовим експертом а професійним оцінювачем, не може бути визнано істотним порушенням вимог КПК України, оскільки ця обставина не впливає на доведеність вини і юридичну оцінку дій ОСОБА_8 .

З урахуванням усіх досліджених обставин та доказів суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.3, 289 ч.2 КК України.

Міра покарання ОСОБА_8 призначена в межах санкцій вказаних норм КК, тобто, з урахуванням їх тяжкості, а також урахуванням того, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів і останні злочини він вчинив не відбувши покарання, призначене йому попереднім вироком суду.

Тому доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_13 про незаконність та необґрунтованість вироку не можуть бути визнані обґрунтованими, через що підстави для їх задоволення відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.404, 407, 418 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 1 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника та обвинуваченого без задоволення.

Ця ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На судові рішення сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цієї ухвали, а засудженим, який тримається під вартою, у цей же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: