11-кп/775/408/2016(м)
263/1805/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0004568 від 29 листопада 2015 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя, громадянина України, неодруженого, маючого середню спеціальну освіту, непрацюючого, такого, що раніше, в силу ст.89 КК України, судимості не мав, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за:

- ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України до 7 років позбавлення волі;

- ч.1 ст.122 КК України до 2 років позбавлення волі

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання за сукупністю злочинів у вигляді семи років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29 листопада 2015 року по 22 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь Маріупольської міської ради грошові кошти за лікування потерпілих ОСОБА_7 у розмірі 4642,68 грн., ОСОБА_9 у розмірі 2912 грн.,

в с т а н о в и л а:

вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 28 листопада 2015 приблизно о 22.15 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в буд. АДРЕСА_2 , під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин з раніше знайомим ОСОБА_7 , маючи на меті умисел на умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, утримуючи в руці кухонний ніж, умисно завдав потерпілому ОСОБА_7 , одного удару ножем в область шиї зліва, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани шиї зліва, проникаюча в ліву плевральну порожнину, що ускладнилася лівобічним гемопневмотороксом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, тобто ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав за необхідними для настання смерті потерпілого ОСОБА_7 , однак його смерть не настала, у зв`язку з активним опором самого потерпілого ОСОБА_7 та його доньки ОСОБА_9 , а також надання швидкої медичної допомоги потерпілому, та госпіталізації його до медичного закладу.

Він же, 28 листопада 2015 року, приблизно о 22.20 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в буд. АДРЕСА_2 , де мешкають ОСОБА_7 та донька останнього - ОСОБА_9 , після закінченого замаху на навмисне вбивство ОСОБА_7 , лежачи на підлозі в кухні, у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 , після отриманого поранення ножем у шию, почав утримувати ОСОБА_8 за руки, та утримуючи кухонний ніж у лівій руці, маючи на меті умисел на умисне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , після того, як остання з метою припинення протиправних дій ОСОБА_8 кистю своєї лівої руки стиснула клинок ножа до полу та почала утримати його, не здійснюючи при цьому жодних рухів рукою, останній умисно смикнув свою руку і витягнув лезо ножа з руки ОСОБА_9 , в результаті чого умисно спричинив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 у вигляді: двох різаних ран лівої кісті з пошкодженням сухожиль згинача другого та третього пальців, які як окремо, так і в своєю сукупності відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад двадцяти одного дня, після чого ОСОБА_8 з місця злочину втік.

Не погодившись із судовим рішенням, захисником ОСОБА_6 , діючою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та прокурором у кримінальному провадженні прокурором Маріупольської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 надані апеляційні скарги.

У своєї апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини, вважає, що судом дана невірна кваліфікація діям обвинуваченого ОСОБА_8 , які необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України та за ст.128 КК України, оскільки намір обвинуваченого не був направлений на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_9 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження за необережністю, просила вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ст.ст.121 ч.1,128 КК України, та за сукупністю злочинів призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 від прокурора Маріупольскої місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 надійшли заперечення, в яких останній відстоював законність та обґрунтованість прийнятого рішення, просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Під час апеляційного провадження прокурор, який подав апеляційну скаргу, у порядку, передбаченому ст.403 КПК України, відмовився від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Оскільки вирок суду першої інстанції був оскаржений захисником ОСОБА_6 , яка не відмовилася від своєї апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції продовжив апеляційний розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала доводи своєї апеляційній скаргу, просила вирок суду змінити в частині призначеного покарання, дії обвинуваченого ОСОБА_8 перекваліфікувати на ч.1 ст.121 та ст.128 КК України, та за сукупністю злочинів остаточно призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі; думку прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , які відстоювали законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення, просили апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів доведена та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та за ч.1 ст.122 КК України.

Доводи захисту щодо кваліфікації насильницьких дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України та ст.128 КК України є неспроможними, оскільки спростовуються обставинами, встановленими у кримінальному провадженні.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_7 , вбачається, що 28 листопада 2015 року приблизно о 22.15 год., будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в буд. АДРЕСА_2 , під час вживання спиртних напоїв ОСОБА_8 несподівано для нього наніс удар ножем в шию. Він, захищаючись, повалив ОСОБА_8 на підлогу. Двома руками став утримувати дві руки ОСОБА_8 , заважаючи таким чином нанести йому дар ножем. Зразу в кухню забігла його дочка - потерпіла ОСОБА_9 , яка кистю руки стиснула клинок ножа.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що 28 листопада 2015 року у вечірній час вона знаходилась разом з подругою ОСОБА_11 у своїй кімнаті, біля 21.22 год. додому повернувся батько ОСОБА_7 з обвинуваченим ОСОБА_8 , які спілкувалися на кухні. Почувши шум та погрози з боку ОСОБА_8 , який погрожував вбивством, побігла до кухні. На кухні її батько потерпілий ОСОБА_7 на підлозі утримував за руки ОСОБА_8 , в руках у якого був ніж, клинок якого був спрямований в сторону батька. Захищаючи батька, вона кистю лівої руки стиснула клинок ножа, не даючи можливості ОСОБА_8 нанести удар. В цей час вона попросила ОСОБА_8 віддати ніж, але останній дивлячись на неї, смикнув свою руку та витягнув лезо ножа з її руки, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран лівої кісті з пошкодженням сухожиль. Після чого обвинувачений ОСОБА_8 покинув їх будинок, забравши з собою їх ніж.

Не прийняти до уваги показання потерпілих у суду першої інстанції не було підстав, оскільки вони об`єктивно підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_11 , яка показала, що в листопаді 2015 року вона знаходилась за місцем проживання своєї подруги - потерпілої ОСОБА_9 в її кімнаті. Увечері додому прийшов батько подруги - потерпілий ОСОБА_7 , який сидів на кухні з обвинуваченим ОСОБА_8 . Почувши шум та погрози з боку ОСОБА_8 , який погрожував вбивством, потерпіла ОСОБА_9 побігла до кухні, звідки позвала її на допомогу. Коли вона зайшла на кухню, побачила потерпілу ОСОБА_9 з пораненою кистю лівої руки, вона стала надавати їй медичну допомогу. В цей час потерпілий ОСОБА_7 оборонявся, утримуючи за руки ОСОБА_8 , в руці якого був ніж. У потерпілого ОСОБА_7 з шиї текла кров. ОСОБА_8 різко піднявся з підлоги та вийшов з будинку з ножем.

Те, що саме ОСОБА_8 ножем спричинив тілесні пошкодження потерпілим, не оспорюється самим обвинуваченим, підтверджується показаннями потерпілих, свідка ОСОБА_11 , яка серед осіб пред`явлених для впізнання впізнала саме ОСОБА_8 , як особу, яка 28 листопада 2015 року спричинила ножем тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , що підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29 листопада 2015 року (т.1, а.с.100-102).

Факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 також підтверджується висновками судово-медичних експертиз, згідно яких тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_7 у виді колото-різаної рани шиї зліва, проникаючої в ліву плевральну порожнину, що ускладнилася лівобічним гемопневмотороксом, утворилися в результаті однієї дії колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення; нанесена клинком ножа, міцно фіксованим в руці сторонньої людини, з достатньою силою для подолання опору шкіри, підшкірно-жирової клітковини, м`яких тканин; тілесні ушкодження не могли утворитися при падінні з висоти власного зросту на колюче-ріжучий предмет, а також бути заподіяні власноручно (т.1, а.с.154-155).

Показання потерпілих та свідка ОСОБА_11 у тій частині, що потерпілий ОСОБА_7 оборонявся, утримуючи за руки ОСОБА_8 , в руці якого був ніж, таким чином чинивши опір, підтверджується висновками судово-медичною експертизи № 979 від 30 листопада 2015 року, згідно якої, у обвинуваченого ОСОБА_8 виявлені при огляді садно на тильній поверхні правої кисті - в проекції п`ястно-фалангового суглоба 3-го пальця, яке заподіяно дією тупого предмету, або ударі о такий при падінні на поверхню, як мінімум внаслідок однієї дії і по ступеню важкості відноситься до легких тілесних ушкоджень (т.1, а.с.110).

Обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції не заперечував проти того, що зазначені тілесні ушкодження утворилися при боротьбі з потерпілим ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції обґрунтовано погодився з показаннями обвинуваченого, потерпілого з приводу зазначених тілесних ушкоджень, за якими вони могли утворитися у обвинуваченого ОСОБА_8 під час боротьби, коли потерпілий захищався від нападу обвинуваченого, озброєного ножем.

Чим спростовуються доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, про те, що після нанесення єдиного удару ножем, обвинуваченого ОСОБА_8 ніхто не утримував, потерпілі не чинили активний опір, що, на думку захисту, доказує відсутність у обвинуваченого наміру на позбавлення життя потерпілого.

Таким чином, неможливо не погодитися з висновками суду першої інстанції, що з пояснень потерпілих, свідка ОСОБА_11 вбачається, що між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_7 під час вживання спиртних напоїв раптово виникли особисті неприязні відносини, зловживання обвинуваченим алкогольними напоями загострило між ними конфлікт і стало поштовхом до насильства, при цьому обвинувачений ОСОБА_8 діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого, про що свідчить поведінка обвинуваченого, який перед застосуванням насильства висловив погрозу його застосування та намір скоїти вбивство, для вчинення злочину обвинуваченим був використаний ніж, тобто знаряддя, що об`єктивно може спричинити смерть. Удар ножем завдавався обвинуваченим ОСОБА_8 зненацька для потерпілого з достатньою силою у життєво важливу ділянку тіла - шию, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, під час якого потерпілий не встиг зреагувати.

Смерть потерпілого не настала з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, оскільки потерпілий ОСОБА_7 став чинити опір, захищаючись, повалив ОСОБА_8 на підлогу, двома руками він став утримувати дві руки ОСОБА_8 , заважаючи таким чином нанести йому удар ножем. Крім того, його стала захищати його дочка - потерпіла ОСОБА_9 , останньому своєчасно було надано медичну допомогу.

Крім того, діючи з прямим умислом на вбивство, на стадії закінченого замаху обвинувачений ОСОБА_8 відмовився по суті не від заподіяння смерті потерпілому, а від повторення замаху на злочин, сам же по собі факт покинення ним будинку не мав характер активних дій, спрямованих на запобігання злочинному наслідку, який не настав з незалежних від його волі причин.

Отже, характер, послідовність і динамічність дій обвинуваченого ОСОБА_8 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого та механізм їх спричинення, знаряддя злочину, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть його смерть, однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від його волі, у зв`язку з чим суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Доводи захисту в тій частині, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 невірно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне спричинення потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, та його дії необхідно кваліфікувати за ст.128 КК України, як спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості за необережністю, необґрунтовані, спростовуються матеріалами провадження.

З пояснень потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що вона, захищаючи батька, кистю лівої руки стиснула клинок ножа, не даючи можливості ОСОБА_8 нанести удар. В цей час вона попросила ОСОБА_8 віддати ніж, але останній дивлячись на неї, смикнув свою руку та витягнув лезо ножа з її руки, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран лівої кісті з пошкодженням сухожилля.

Факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості не оспорюється обвинуваченим ОСОБА_8 та підтверджується висновками судово-медичної експертизи.

Таким чином, за встановлених фактичних обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 відносно потерпілої ОСОБА_9 носили активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а самі наслідки у виді середньої тяжкості тілесних ушкоджень були спричинені потерпілій, коли винний фактично не докладаючи зусиль, раптово умисно смикнув ніж, усвідомлюючи суспільний небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілій, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода. Тобто, він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у даному випадку - за умисне заподіяння ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, судом кваліфіковані вірно.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника в частині невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та її особі, та те, що покарання за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, колегія суддів вважає, що вони не заслуговують на увагу.

При призначенні виду та розміру покарання суд відповідно до ст.ст.65-67 КК України врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини його вчинення, наслідки, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При встановлених обставинах розмір та вид покарання, призначене ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, та, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових правопорушень.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 22 червня 2016 року по 20 жовтня 2016 року включно, тобто з часу постановлення вироку до набрання вироком законної сили.

Доводи захисту про те, що було порушено право обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, оскільки переклад вироку суду не був засвідчений підписом перекладача, не заслуговують на увагу.

Дійсно, відповідно до ч.4 ст.29 КПК України переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_8 вирок суду був перекладений на російську мову та обвинуваченому була надана його копія, при цьому переклад не був засвідчений підписом перекладача, що є процесуальним порушенням, але це порушення не можливо визнати істотним, оскільки воно не перешкодило чи могло перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, дане порушення було усунено під час апеляційного розгляду шляхом перекладу процесуального документу, який був засвідчений підписом перекладача та обвинуваченому надана його копія.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 22 червня 2016 року по 20 жовтня 2016 року включно.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 3-х місяців, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з часу вручення йому копії ухвали.

Судді:

______________ ________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2