Справа № 474/515/16-к
Провадження №1-кп/474/37/16
ВИРОК
Іменем України
16.08.16 року смт. Врадіївка
Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000228 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області, гр. України, освіта середня, не працюючого, одруженого, місце проживання АДРЕСА_1 , в силу приписів ст. 89 КК України є особою раніше несудимою,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України
встановив:
14 червня 2016 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_6 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на своєму городі. В цей час до нього звернувся його сусід ОСОБА_4 , який косив траву на сусідській ділянці, з вимогою забрати належне ОСОБА_6 сіно, яке сушилося на земельній ділянці їхньої сусідки. Між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виникла сварка. В ході сварки ОСОБА_4 , умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 підбіг до останнього та наніс йому один удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя, від вказаного удару ОСОБА_6 упав на землю. ОСОБА_4 продовжуючи свої умисні злочинні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , наніс йому близько шести ударів взутою ступнею правої ноги в область верхньої частини лівої руки, ключиці, лопатки та в область голови. У результаті вказаних дій обвинуваченого, потерпілому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна лівого плечового суглобу та укушена рана язика, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Встановлене у судовому засіданні обвинувачення кваліфіковано органами досудового розслідування за ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, та суд вважає, що вказана кваліфікація дій обвинуваченого є правильною, так як повністю знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.
У судовому засіданні обвинувачений вину в скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав, при цьому дав суду показав, що 14.06.2016р. ніяких тілесних ушкоджень потерпілому не спричиняв, а лише зробив зауваження з приводу того, щоб ОСОБА_6 забрав належне йому сіно. Ображав потерпілого з використанням нецензурної лайки у відповідь на слова останнього, який сказав що він є байстрюком. Обвинувачений не зміг пояснити суду звідки після суперечки з ним у потерпілого виникли тілесні ушкодження, проте припустив, що вони могли утворитися після того як потерпілий самостійно перечепився та упав на землю. При цьому, обвинувачений дав показання, що не підходив до потерпілого та стояв від нього на відстані 2-3 м, однак в подальшому зазначив, що потерпілий намагався його ударити після чого вони зчепилися та упали на землю і тоді потерпілий міг ударитися. Крові у потерпілого не було. Також обвинувачений дав показання, що окрім свідка ОСОБА_7 більше нікого не було на місці події. Після того як викликали швидку допомогу, він запитував у її працівників щодо стану потерпілого, на що йому пояснили, що з потерпілим нічого страшного.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, його вина в спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.
Так, потерпілий ОСОБА_6 дав суду показав, що під вечір 14.06.2016р. він кропив картоплю на своєму городі, в цей час обвинувачений почав розкидати сіно, яке він напередодні розстелив на городі сусідки. Після того як він зробив зауваження обвинуваченому, між ними виникла суперечка з використанням нецензурної лайки, яку розпочав обвинувачений та в ході якої обвинувачений погрожував йому вбивством та зазначив, що переламає останньому ноги. В подальшому обвинувачений підбіг до нього, та наніс один удар правою рукою в область лівої щелепи, а після того як він упав обвинувачений почав його бити ногами в область голови, тулуба, грудей, при цьому, потерпілий намагався закрити об личчя руками та у відповідь не наносив обвинуваченому ударів. Потерпілий не зміг сказати скільки саме ударів було, однак зазначив, що їх було до десяти. Після того як потерпілий підвівся на ноги, обвинувачений знову кинув його на землю та наніс іще три удари ногою. В цей час прийшла жінка потерпілого та почала кричати на обвинуваченого. Після інциденту вони викликали працівників поліції, а оскільки потерпілому стало зле викликали також і швидку допомогу, лікарі якої дали потерпілому ліки від тиску. Потерпілий повідомив, що свідками інциденту були його дружина ОСОБА_8 та внучка ОСОБА_9 . Потерпілий також припустив, що обвинувачений міг бути в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Крім того, потерпілий зазначив, що після нанесення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень у нього постійно болить голова та грудна клітина, однак він до лікарів не звертався та не проходив жодного лікування, оскільки у нього відсутні кошти. Потерпілий просив суворо покарати обвинуваченого.
Малолітній свідок ОСОБА_9 , яка свідчила в присутності законного представника ОСОБА_10 (матері) та головного спеціаліста сектору опіки, піклування та усиновлення служби у справах дітей Врадіївської районної державної адміністрації ОСОБА_11 , дала суду показання, що увечері 14.06.2016р. разом з своєю бабою ( ОСОБА_8 ) почула сварку між її дідом (потерпілим) та дядею ОСОБА_12 (обвинуваченим), в зв`язку з чим вони пішли на свій город. Баба відразу пішла доїти корову, а вона залишилася на городі їсти горох. В цей час дядя ОСОБА_13 підбіг до діда та ударив його, а коли той упав, почав бити його ногами, однак свідок пояснила, що не бачила куди саме наносились удари, при цьому зазначила, що між нею та місцем події був горох та бур`яни. Свідок побігла на подвір`я за бабою, та коли вони прийшли разом на город баба щось сказала дяді ОСОБА_12 і той відійшов від діда, а потім знов підбіг та кинув діда на землю і почав бити ногами. Свідок також повідомила, що в цей час на городі також був свідок ОСОБА_7 . Після бійки в діда була кров, що налякало сусідських дітей, які гралися на подвір`ї.
Свідок ОСОБА_8 дала суду показання, що увечері 14.06.2016р. її чоловік (потерпілий) кропив картоплю на городі, коли вона почула сварку між ним та обвинуваченим стосовно сіна. Після чого вона з внучкою ( ОСОБА_9 ) прийшла на город та попросила, щоб її чоловік та обвинувачений припинили сварку, і відразу пішла на подвір`я доїти корову. Внучка залишилися на городі їсти горох. Пізніше підбігла внучка та сказала, що дядя ОСОБА_13 б`є діда. Коли свідок прибігла на город то побачила, що обвинувачений наніс її чоловіку, який лежав на землі, 2-3 удари ногами. Після того, як її чоловік піднявся, обвинувачений знов кинув його на землю та наніс іще 3-4 удари ногами. Після інциденту у її чоловіка був повний рот крові, оскільки був прокушений язик. Пізніше вони викликали швидку. Наступного дня після інциденту обвинувачений вихвалявся на вулиці про те, як він побив її чоловіка. Свідок також зазначила, що після побиття її чоловіка у нього піднявся тиск, постійно болить голова, та він вживав ліки від струсу мозку, дуже довго боліла рука, а у зв`язку тим, що у нього був прокушений язик, він три дні не міг нормально їсти.
Свідок ОСОБА_7 дав суду показання, що він є сусідом потерпілого та обвинуваченого. У вечірній час в червні 2016 року, точної дати не пам`ятає, він був на своєму городі, та став свідком суперечки між потерпілим та обвинуваченим за сіно, при цьому зазначив, що обвинувачений від нього був на відстані 2-3 метрів, а потерпілий близько - 30 метрів та між ними була кукурудза, яка досягала його грудей. Сварку розпочав потерпілий та називав обвинуваченого байстрюком. Під час сварки, яка тривала приблизно три хвилини, обвинувачений побіг до потерпілого, який в цей час зник, та він його не бачив за кукурудзою. Свідок припустив, що потерпілий міг втікти від обвинуваченого або самостійно впасти. Після того, як потерпілий зник, обвинувачений відразу повернувся на своє місце. Свідок також зазначив, що інших осіб на місці події він не бачив. На запитання суду пояснив, що йому невідомо, що сталося між потерпілим та обвинуваченим, оскільки цим він не цікавився.
Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_7 з огляду на те, що останній дав показання, що перебував від потерпілого на відстані 30 метрів та між ними була кукурудза, яка досягала його грудей, а тому він не міг повністю бачити все, що відбувалися на місці події. Крім того, свідок пояснив, що він періодично вживає алкогольні напої з обвинуваченим, та йому не потрібно проблем з сусідами, оскільки в нього своїх достатньо і його це не цікавить.
Щодо тверджень захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 про недопустимість показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як доказів, оскільки згідно вимог чинного законодавства свідчення родичів потерпілого є недопустимими доказами, а також щодо ставлення під сумнів свідчення ОСОБА_9 , якій лише 10 років, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України, свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.
Частинами 2 та 3 ст. 65 КПК України визначено коло осіб, які не можуть бути допитані як свідки, та з приводу яких саме обставин, однак свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до вказаного кола осіб не відносяться.
Крім того, суд зазначає, що малолітній свідок ОСОБА_9 , на виконання приписів ст. 345 КПК України, давала суду показання в присутності законного представника ОСОБА_10 (матері) та головного спеціаліста сектору опіки, піклування та усиновлення служби у справах дітей Врадіївської районної державної адміністрації ОСОБА_11 .
Судом не встановлено, що у малолітнього свідка ОСОБА_9 були проблеми зі психічним здоров`ям, чи те, що остання зверталася до відповідних лікарів з вказаними проблемами, зокрема щодо порушення сприйняття реальної дійсності у зв`язку з її віком. Судом також не встановлено, що остання чи її сім`я перебували на обліку у відповідних службах як проблемна дитина, чи неблагополучна сім`я. Вищевказане свідчить, про безпідставність тверджень захисника обвинуваченого щодо свідка ОСОБА_9 .
Суд також зазначає, що показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 узгоджуються між собою та показаннями потерпілого, а також іншими доказами щодо обставин нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому та механізму їх виникнення. Під час судового розгляду судом не встановлено наявності обставин, передбачених ст. 86 та 87 КПК України, щодо недопустимості вказаних доказів.
Крім показань потерпілого, обвинуваченого та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується також дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.06.2016р., згідно якого потерпілий повідомив про його побиття ОСОБА_4 та спричинення йому тілесних ушкоджень;
- витягом з кримінального провадження №0000228 від 14.06.2016р.;
- висновком судово-медичної експертизи № 397 від 15.06.2016р., згідно якого у ОСОБА_6 виявлено садна лівого плечового суглобу та укушена рана язика, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які могли утворитися в результаті дії тупих твердих предметів, якими могли бути кулак і взута нога. Вищезазначені тілесні ушкодження не могли утворитися при падінні з висоти власного зросту;
- висновком судово-медичної експертизи № 457 від 12.07.2016р., згідно якого у ОСОБА_6 виявлена укушена рана язика, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, укушена рана язика зліва могла утворитися в результаті удару кулаком в ліву частину обличчя;
- повідомленням про підозру від 20.07.2016р., згідно якого обвинуваченому повідомлено про підозру у вчиненні інкримінованого йому злочину;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.07.2016р., згідно якого потерпілий добровільно показав як обвинувачений наносив йому удари.
Обставини, які відповідно до ст.ст. 66 та 67 КК України, пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого - відсутні.
Судом також досліджено докази, які характеризують особу обвинуваченого, а саме:
- вимогу про судимість № 6245/62-2016 від 22.06.2016р., лист Врадіївського районного суду Миколаївської області № 04-30/505/2016 від 20.07.2016р. та вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 25.10.2010р., згідно якого обвинувачений був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу 510 грн., вирок вступив в законну силу 10.11.2010р., судимість погашена;

- характеристику обвинуваченого наданою Врадіївським селищним головою ОСОБА_14 , згідно якої обвинувачений по місцю проживання характеризується позитивно;

- довідку Врадіївської селищної ради про склад сім`ї № 3047 від 24.06.2016р., згідно якої обвинувачений проживає разом з дружиною ОСОБА_15 ;

- довідку Врадіївської Центральної районної лікарні № 498 від 27.06.2016р., згідно якої обвинувачений на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває;

- довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1045 від 29.06.2015р., згідно якої обвинувачений у Збройних Силах України не служив та зняти з військового обліку.

Перевіривши та оцінивши вказані докази в їх сукупності з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, суд вважає повністю доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 в умисному легкому тілесному ушкодженні, кваліфікуючи його дії за ч. 1 ст. 125 КК України. При цьому, суд вважає, що між умисними діями обвинуваченого та тілесними ушкодженнями потерпілого, які були виявлені судовим експертом, існує прямий причинний зв`язок.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує скоєння ним злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості, обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, який в силу приписів ст. 89 КК України є особою раніше не судимою, позитивно характеризується по місцю проживання, не працює, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставин, що обтяжують покарання, і приходить до висновку про призначення покарання у виді громадських робіт, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Щодо заявленого потерпілим цивільного позову про стягнення з обвинуваченого на свою користь моральної шкоди в сумі 5 000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.
В судовому засіданні потерпілий та прокурор підтримали цивільний позов.
Обвинувачений та його захисник заперечили проти задоволення цивільного позову.
Частинами 4 та 5 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001р. № 5) (далі - Постанова).
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Пунктом 4 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Хоча, в матеріалах справи окрім показань потерпілого та його дружини, а також довідки Врадіївської центральної районної лікарні № 553 від 13.07.2016р., згідно якої ОСОБА_6 звертався до лікаря-хірурга 16.06.2016р., в зв`язку з чим йому встановлено діагноз: струс головного мозку, забій лівого плечового поясу та рани язика, відсутні інші докази на підтвердження цивільного позову, однак суд зазначає, що факт вчинення щодо нього злочину в присутності його дружини та малолітньої внучки та побиття його обвинуваченим як в сукупності, так і окремо один від одного є тими факторами, які впливають на психоемоційний стан потерпілого.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує ступінь та форму вини обвинуваченого, характер психологічного стресу, який отримав потерпілий, характер та тривалість вимушених змін в його житті в зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, перенесені ним психоемоційні та моральні страждання та вважає за необхідне задовольнити цивільний позов потерпілого про стягнення моральної шкоди частково в сумі 1 000 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 128, 129, 368, 369, 370, 371, 374 КПК України, суд, -
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку.
Суддя ОСОБА_1