Справа № 161/2658/16-к Провадження №11-кп/773/388/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2016 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в с.Болотниця Народицького району Житомирської області, проживає в АДРЕСА_1 , одружений, з середньою освітою, пенсіонер, працює водієм ТОВ «Промбудсфера», несудимий; -

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи чи навчання; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.
Цивільний позов Луцької міської клінічної лікарні в особі заступника головного лікаря ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_10 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 в користь Луцької міської клінічної лікарні 6017 (шість тисяч сімнадцять) гривень витрат, пов`язаних із лікуванням потерпілого.
Вироком вирішені питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, 27 грудня 2015 року близько 14.00год., керуючи технічно справним автомобілем «SCODA FELICIA», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Ковельській в напрямку вул.Набережна зі сторони вул. Чернишевського в м.Луцьку зі швидкістю приблизно 61.3...62.2 км/год., не вибрав безпечної швидкості, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, не дотримавшись безпечної дистанції, порушивши положення Правил дорожнього руху п. п. 2.3 (б), 11.2, 12.1, 12.3. 12.4, 12.9 (б), 13.1 ПДР України, через що не вчасно вжив заходи для зменшення швидкості руху, та як наслідок допустив зіткнення з автомобілем «AUDI А-6», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався в попутному напрямку попереду та зупинився в крайній лівій смузі руху перед поворотом на вул. Стефаника для здійснення маневру повороту ліворуч, після чого автомобіль «AUDI А-6» р.н. НОМЕР_2 , відкинуло на зустрічну смугу руху, де він зіткнувся з автомобілем «CITROEN BERLINGO», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку по вул. Ковельській зі сторони вул.Набережної, після чого автомобіль «CITROEN BERLINGO», д.н.з. НОМЕР_3 , зіткнувся з електроопорою на узбіччі проїзної частини дороги вул. Ковельської у м. Луцьку. Внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху обвинувачений ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота у вигляді розриву селезінки з внутрішньо-черевною кровотечею, закритий перелом правої променевої кістки в середній третині, які згідно висновку судово-медичної експертизи №131 від 03.02.2016 року за ступенем тяжкості травма живота з розривом селезінки відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, перелом променевої кістки за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушенню водієм ОСОБА_13 вимог п.п. 2.3 (б), 11.2, 12.1, 12.3, 12.4, 12.9 (б), 13.1 Правил дорожнього руху України.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто суворого покарання та без застосування вимог ст.69 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано його особу, оскільки він вперше притягається до кримінальної відповідальності, працює водієм, являється пенсіонером, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував потерпілому завдані злочином збитки, просив вибачення в потерпілого, потерпілий не наполягав на суворому покаранні, тяжких наслідків не настало. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та просили пом`якшити покарання, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті, в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України є правильною і також не оскаржується.

Твердження обвинуваченого в скарзі про те, що призначене покарання без застосування ст.69 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через тяжкість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що обвинувачений раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, потерпілий просив суд суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_8 , останній має постійне місце проживання та роботи, характеризується виключно з позитивної сторони, являється пенсіонером, а тому прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, призначивши при цьому мінімальне покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами. Врахував суд також і вік обвинуваченого, зобов`язання в подальшому дотримуватись бездоганної поведінки.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а обтяжуючих обставин не встановив.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляції обвинувачений, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання у відповідності до вимог ст.75 КК України.

Доводи ОСОБА_8 , які наведені в апеляційні скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

Таким чином, підстав, які б давали суду можливість призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України апеляційний суд не вбачає.

Звертає апеляційний суд увагу і на те, що обвинувачений в своїй скарзі просить, застосувавши положення ст.69 КК України, призначити йому реальне покарання, тобто погіршити його становище шляхом зміни рішення суду першої інстанції, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Виключити з вироку посилання про необхідність ОСОБА_8 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця навчання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді