Номер справи: 164/247/16-к
Провадження по справі:1-кп/164/16/2016 Категорія: 37
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2016 року Маневицький районний суд Волинської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, робітника ТзОВ ,,ВБК Ореол 1, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 органами досудового розслідування обвинувачується в незаконному носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
Зокрема, він приблизно п`ятнадцять року тому назад отримав від знайомого ОСОБА_6 у подарунок ножа подібного на мисливський, якого переніс додому за місцем свого проживання і використовував в господарських цілях.
23 вересня 2015 року, приблизно о 07 й год., він даного ножа поклав у багажне відділення власного автомобіля марки ,,Ауді, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким разом із знайомими йому особами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 приїхали на територію Маневицького району, Волинської області з метою незаконного видобутку корисної копалини бурштину сирець. 24 вересня 2015 року, приблизно о 05 й год., у лісовому масиві поблизу с. Гута Лісівська, Маневицького району, Волинської області обвинувачений ОСОБА_5 , не маючи передбаченого законом дозволу на носіння холодної зброї, дістав із багажного відділення автомобіля цього ножа та переніс його до кварталу № 6 виділу № 45 Чорторийського лісництва Державного підприємства ,,Поліське лісове господарство, де безпосередньо розпочали незаконний видобуток бурштину та демонстрував його особам, які приїхали з ним. Даний ніж у ОСОБА_5 було вилучено під час проведення огляду місця події в лісовому масиві. Згідно висновку експерта № 846 від 21 жовтня 2015 року, вилучений у обвинуваченого ОСОБА_5 ніж відноситься до клинкової холодної зброї.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 263 КК України, як незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
На думку суду, обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується стороною обвинувачення.
Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у незаконному носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу не визнав.
Дав суду показання, що 23 вересня 2015 року, приблизно о 07 й год., він власним автомобілем марки ,,Ауді, державний номерний знак НОМЕР_1 , разом із знайомими йому особами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 приїхали в с. Гута Лісівська Маневицького району, Волинської області до його знайомого ОСОБА_10 на рибалку, який їх зустрів на дорозі. В цей день вони нічим не займалися, знаходилися у його вдома. На наступний день, вранці 24 вересня 2015 року, вони поїхати на рибалку на водоймище, яке їм запропонував і розповів як туди їхати ОСОБА_10 . Рибалка виявилася невдалою і вони знову повернулися до ОСОБА_10 додому, де всі, крім нього, оскільки він керував автомобілем, вживали під час прийому їжі спиртні напої. Пізніше незнайомий хлопець на ім`я ОСОБА_11 запропонував їм поїхати в ліс і подивитися як добувають бурштин. Вони заїхали в лісовий масив поблизу с. Гута Лісівська, машину залишили на дорозі, а самі з ОСОБА_11 пішли в ліс. Там підійшли до викопаної ями, в якій і поблизу неї знаходилися лопати та інші речі, а в сосну був забитий мисливський ніж. ОСОБА_11 кудись відійшов і в цей момент в лісі розпочалася облава, їх положили на землю особи зі зброєю і в військовій формі, пізніше підійшли працівники міліції в цивільному одязі і в їхній присутності склали протокол огляду місця події, який вони всі разом підписали. Підписали його тому, що це зобов`язували зробити працівники міліції і озброєні військові. Чий цей ніж йому невідомо. Коли їх привезли в Маневицький райвідділ поліції, то йому пропонували працівники цього відділу сказати, що ніж належить йому, ним особисто виготовлений і привезений до лісу. Він від цього відмовився, оскільки ніж не його, а також відмовився давати будь які пояснення. Чий цей ніж йому невідомо. Він бачив як пізніше цей ніж використовувався для різання кавуна.
Оскільки він жодних неправомірних дій не вчиняв та переконаний у своїй невинуватості, ніж не його і до лісу він його не привозив, тому просив його виправдати.
Органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, обґрунтовувалось показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколом огляду місця події від 24 вересня 2015 року, а також висновком експертизи холодної зброї № 846 від 21 жовтня 2015 року.
Однак докази, зібрані органом досудового розслідування, на які посилається сторона обвинувачення на підтвердження винуватості останнього є суперечливими, частина із них суперечить здобутим під час судового розгляду доказам та свідченням.
Так, свідки ОСОБА_7 ОСОБА_8 в цілому дали показання аналогічні показанням обвинуваченого ОСОБА_5 . Зокрема, вони показали, що вранці 23 вересня 2015 року до них зателефонував обвинувачений ОСОБА_5 і запропонував їм поїхати з ним та іншими особами на рибалку у Волинську область. В цей же ранок вони разом із ОСОБА_9 автомобілем марки ,,Ауді, належним ОСОБА_5 , який був за кермом, приїхали в с. Гута Бісівська, Маневицького району, Волинської області до знайомого ОСОБА_5 . ОСОБА_10 , який їх зустрів на дорозі і провів до свого будинку. В цей день вони нічим не займалися, знаходилися у його вдома. На наступний день, вранці 24 вересня 2015 року, вони поїхати на рибалку на водоймище, яке їм запропонував і розповів як туди їхати ОСОБА_10 . Рибалка виявилася невдалою і вони знову повернулися до ОСОБА_10 додому, де всі, крім обвинуваченого, оскільки той керував автомобілем, вживали під час прийому їжі спиртні напої. Пізніше незнайомий хлопець на ім`я ОСОБА_11 запропонував їм поїхати в ліс і подивитися як добувають бурштин. Вони заїхали в лісовий масив поблизу с. Гута Лісівська, машину залишили на дорозі, а самі з ОСОБА_11 пішли в ліс. Там підійшли до викопаної ями, в якій і поблизу неї знаходилися лопати та інші речі, а в сосну за три метри від ями, був забитий мисливський ніж. ОСОБА_11 кудись відійшов і в цей момент в лісі розпочалася облава, їх положили на землю особи зі зброєю і в військовій формі, пізніше підійшли працівники міліції в цивільному одязі і в їхній присутності склали протокол огляду місця події, який вони всі разом підписали. Працівники поліції та вказані особи зі зброєю примусили їх підписати протокол огляду місця події, визнати належність ОСОБА_7 наркотичних засобів. Вимагали визнати належність, встромленого в сосну ножа, обвинуваченому ОСОБА_5 . Коли прийшли на місце пригоди поняті пояснити не можуть, так само як не можуть пояснити чи в їхній присутності даний ніж вилучався. Чий цей ніж їм невідомо, у обвинуваченого ОСОБА_5 вони його не бачили. Пізніше бачили як після вилучення цим ножем користувалися під час прийому їжі інші особи, а потім його знову запакували в пакет. Вони також не чули щоб ОСОБА_5 говорив що ніж належить йому і він був йому подарований, так само як і не бачили що даний ніж їм, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 демонстрував обвинувачений. ОСОБА_8 доповнив, що він протокол огляду місця події не зміг прочитати, але його підписав під залякуванням працівників поліції та в присутності військових зі зброєю.
В якості свідків поняті, які 24 вересня 2015 року були присутні під час огляду місця події, - ОСОБА_13 та ОСОБА_12 суду показали, що цього числа вони по проханню ОСОБА_14 були понятими при огляді місця події у лісовому масиві поблизу с. Гута Лісівська, Маневицького району, Волинської області на місці видобутку бурштину. Крім них там були ОСОБА_14 , працівники поліції, два військових чоловіки зі зброєю та ще три чотири особи, які їм не були знайомі. Свідки стверджують, що коли вони прибули на місце пригоди, то ОСОБА_13 бачив мисливського ножа встромленого у дерево недалеко від викопаної ями, а ОСОБА_12 ножа, який був встромлений у кавун, який лежав на землі біля ями, а пізніше цей самий ніж встромлений у дерево. Серед інших речей вони також бачили пакет із газети , в якому знаходилась трава зеленого кольору. Кому належав цей ніж і трава зеленого кольору їм невідомо. З цього приводу вони висловились: ОСОБА_13 - ,,Кому що належить не відомо, а ОСОБА_12 - ,,Я не чув щоб хтось вказував що ніж чийсь.
В якості свідків працівники поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 суду підтвердили, що вони як працівники батальйону поліції особливого призначення 24 вересня 2015 року були присутні при огляді місця події, яке мало місце в цей час поблизу одного із сіл Маневицького району Волинської області. Під час цієї слідчої дії вони були озброєні і надавали необхідну допомогу працівникам Маневицького відділу поліції при затриманні осіб за незаконний видубуток бурштину. Під час проведення даної слідчої дії вони бачили саморобний мисливський ніж, який був встромлений у дерево, яке знаходилось недалеко від викопаної ями. Кому належав цей ніж їм невідомо, оскільки за давністю часу не пам`ятають в лице тих осіб, які там знаходилися, так само як і не пам`ятають чи була в той час будь - яка розмова з приводу даного ножа.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Таким чином, показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були ними дані під час досудового розслідування кожним зокрема, не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки вони суттєво змінені в судовому засіданні і більш ніякими іншими доказами не підтверджуються та дані вони під психологічним тиском озброєних військових осіб. Окрім того, такі показання свідків не підтверджують, поза розумним сумнівом, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому дій.
Крім того, згідно ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення. Статтею 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Так, судом встановлено, що показання на досудовому слідстві свідок ОСОБА_7 давав під психологічним тиском озброєних осіб - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та залякуванням працівників поліції, що підтверджується його особистими показаннями та показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 , який це підтвердив, а також свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які не заперечують факт, що під час огляду місця події, складанні протоколу ОСОБА_15 , ОСОБА_16 були у військовій формі і зі зброєю, яку демонстрували.
Тому суд вважає, що затримання обвинуваченого та свідка ОСОБА_7 і його допит проведено з порушенням вимог закону і цей доказ є недопустимим.
Не може бути доказом обвинувачення ОСОБА_5 у незаконному носінні холодної зброї показання на досудовому слідстві понятих, свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки вони не конкретизовані, конкретно не вказують що ніж належав саме ОСОБА_5 і він це визнавав. Вони лише вказують, що одному із чоловіків належав згорток із травою зеленого кольору, а іншому ніж, але кому саме по імені не називають. В судовому засіданні свої показання в цій частині конкретизували і в категоричній формі вказали, що їм не відомо кому належить мисливський ніж.
В обвинувальному акті об`єктивна сторона обвинувачення ОСОБА_5 сформульована так, що він 24 вересня 2015 року, приблизно о 05 ій год., приїхав до лісового масиву, що неподалік с. Гута Лісівська, Маневицького району, Волинської області, де не маючи дозволу на носіння холодної зброї, дістав із багажного відділення автомобіля цього ножа та переніс його до кварталу № 6 виділу № 45 Чорторийського лісництва Державного підприємства ,,Поліське лісове господарство, де безпосередньо розпочали незаконний видобуток бурштину та демонстрував його особам, які приїхали з ним. Даний ніж у ОСОБА_5 було вилучено під час проведення огляду місця події в лісовому масиві.
Така об`єктивна сторона обвинувачення ОСОБА_5 не підтверджена жодним доказом, оскільки не доведено коли, як і при яких обставинах він брав ножа із багажного відділення автомобіля, як переніс його до кварталу № 6 виділу № 45 Чорторийського лісництва і яким чином та способом демонстрував його ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Перші два свідки цей факт заперечують як під час досудового слідства так і в судовому засіданні, а третій свідок не був допитаний зовсім. Інших доказів судом не здобуто.
Ні під час досудового, ні судового слідства не здобуто доказів про те, коли саме і в який спосіб було вилучено ніж, який пізніше визнано речовим доказом.
Відповідно до вимог ст. 104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі.
У випадках фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі.
Протокол складається, крім інших частин, з вступної частини, яка повинна містити інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання, а також заключної частини, яка повинна містити відомості про вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації.
Однак, у протоколі огляду місця події від 24 вересня 2015 року вказано на застосування фотоапарату ,,Olimpus FF 210, але характеристик його не вказано, носія інформації, на якій зберігається фото, також не вказано.
Крім того, у заключній частині, де вказується перелік про вилучене з місця огляду вище вказаний ніж взагалі відсутній у переліку вилучення.
У зв`язку з наведеним та відповідно до вимог ст. ст. 84 86, 104, 222, 223 КПК України зазначений вище протокол не відповідає вимогам цих статтей, викликає сумнів у вірогідності викладених в ньому відомостей і тягне за собою недопустимість використання їх у кримінальному провадженні, тобто є недопустимим доказом.
Виходячи із вищенаведеного, в порушення вимог пунктів 5, 7, 9, 11 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125 даний ніж не був належним чином ідентифікований (не вказана його марка (назва), метал, з якого він виготовлений, його колір), а також з нього не знята слідова інформація, а тому через зазначені вище грубі порушення процесуального закону, висновок експертизи ножа № 846 від 21 жовтня 2015 року також є неналежним та недопустимим доказом.
Крім того, даний висновок експерта, який використаний стороною обвинувачення як доказ у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , був складений на підставі постанови слідчого у іншому кримінальному провадженні і лише після його отримання було слідчим зареєстровано інше кримінальне провадження, по якому він, обвинувачений, притягується до кримінальної відповідальності.
Згідно ст. 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
Однак, письмового дозволу прокурора чи слідчого про використання висновку експертизи в якості доказу у кримінальному провадженні № 00458 від 16 листопада 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, не надавалося.
Зазначене свідчить про порушення слідчим і прокурором вимог процесуального законодавства при збиранні і використанні доказів, а тому вони і з цих міркувань є недопустимими.
Свідок ОСОБА_14 як під час досудового слідства так і в судовому засіданні показав, що зі слів обвинуваченого ОСОБА_5 під час огляду місця події йому стало відомо, що ніж, який є холодною зброєю, належить останньому. Що даного ножа йому подарував знайомий п`ятнадцять років тому.
Такі показання свідка ОСОБА_14 суд вважає недостовірними, оскільки вони не підтверджуються показаннями інших вищенаведених свідків, які були безпосередньо разом з ним поряд з ОСОБА_5 і не чули таких слів обвинуваченого, тобто заперечують показання ОСОБА_14 . Інших доказів, які б підтверджували показання ОСОБА_14 , по справі відсутні і судом не здобуті. Крім того, ОСОБА_14 як працівник охорони лісу, який відноситься до правоохоронних органів, і як бувший працівник міліції є заінтересованою особою у цій справі, а тому його показання як обвинувальні суд до уваги не приймає.
Згідно ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Аналізуючи докази, на підставі яких стороною обвинувачення обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_5 з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, суд вважає, що вони є недостатніми для прийняття відповідного судового рішення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 .
У відповідності до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У відповідності до роз`яснень, що містяться в ч. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 №9 ,,Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Згідно ст. 17 КПК України, ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться лише на її користь. Таким чином, докази сторони обвинувачення не є беззаперечними, не доводять винності ОСОБА_5 поза розумним сумнівом, а тому усі сумніви тлумачаться судом на користь обвинуваченого.
Приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 263 КК України, на підставі ч. 1 п.1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, суд виходить із того, що докази сторони обвинувачення є суперечливими, такими, що не підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами та документам, а тому, згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не можуть бути прийняті судом до уваги.
Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому:
4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а в разі необхідності передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.
Виходячи із даних вимог, суд вважає, що речовий доказ ніж, як такий що не представляє ніякої матеріальної цінності, підлягає знищенню.
Відповідно вимог ст. 124 КПК України процесуальні витрати в сумі 306, 90 гривень за проведення експертизи холодної зброї віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 370, 373 - 374 КПК України, суд, -
П Р И С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 2 ст. 263 КК України та виправдати.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості.
Речовий доказ ніж знищити.
Процесуальні витрати в сумі 306, 90 гривень (триста шість гривень 90 копійок) віднести на рахунок держави.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та засудженому.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя : ОСОБА_1