У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000302 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 03 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 03 березня 2016 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Вирішено долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2016 року вирок місцевого суду змінено, виключено із обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфікуючу ознаку «вчинення способом, що має характер особливого мучення», а також пояснення ОСОБА_6 під час досудового розслідування як доказ у кримінальному провадженні.
В решті вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в період з 20 год. 00 хв. до 22 год. 40 хв. 09 березня 2015 року в приміщенні флігелю домоволодіння АДРЕСА_1 під час сварки на ґрунті неприязних відносин наніс ОСОБА_7 не менше 20 ударів кулаками та ногами по різним частинам тіла, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого потерпілий помер від розвитку травматичного шоку.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що суди при призначенні покарання не врахували, що засуджений перебував у стані алкогольного сп`яніння, вину не визнав, завдану потерпілій ОСОБА_8 шкоду не відшкодував. При цьому апеляційний суд безпідставно виключив з обвинувачення ОСОБА_6 кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення «вчинення способом, що має характер особливого мучення», не взявши до уваги, що засуджений наніс потерпілому велику кількість ударів, скручував руки і останній помер від травматичного шоку. Також апеляційний суд порушив вимоги ст. 23 КПК України, оскільки дійшов іншого висновку, ніж суд першої інстанції, при цьому будь-яких доказів на його обґрунтування безпосередньо не досліджував.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав скаргу та вважав за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.
Також ч. 4 ст. 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено при апеляційному перегляді вироку.
Суд апеляційної інстанції при розгляді кримінального провадження не дотримався цих вимог закону, оскільки, безпосередньо не дослідивши докази в судовому засіданні, прийшов до переконання про наявність достатніх підстав для зміни вироку місцевого суду, тобто надав іншу оцінку дослідженим судом першої інстанції доказам і дійшов передчасного висновку про необхідність виключення із обвинувачення ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як «вчинення способом, що має характер особливого мучення».
З огляду на викладене, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона ухвалена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Під час цього розгляду апеляційний суд має перевірити всі наведені в апеляційних скаргах доводи, врахувати доводи касаційної скарги і постановити законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ _______________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3