Справа №487/471/16-к 01.11.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2016 року м.Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2016 року, яким
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ст. 185 ч.2 КК України.
В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить вирок змінити та призначити ОСОБА_5 покарання у мінімальних межах ст. 185 ч. 2 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим за ст. 185 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 5, ст. 76, ст. 104 КК України ОСОБА_5 звільнено від призначено покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Провадження № 11-кп/784/754/16 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ст.185 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 1650 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн. моральної шкоди.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник, не оскаржуючи доведеність винуватості та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилається на те, що призначене покарання є занадто суровим та не відповідає особі обвинуваченого. Також не погоджується з тривалістю визначеного судом іспитового строку. Зазначає, що судом при призначенні покарання не було враховано особу ОСОБА_5 , який є неповнолітнім, раніше не судимий, має постійне місце проживання, характеризується за місцем проживання посередньо, щиро розкаявся у скоєному злочині. На думку захисника зазначене в сукупності дає підстави для призначення ОСОБА_5 покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.185 КК України та призначення іспитового строку тривалістю 1 рік.

3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2015 року в денний час, точного часу не встановлено, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 у ОСОБА_5 виник умисел на таємне заволодіння чужим майном, яке належить потерпілому ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку інших осіб, таємно, шляхом вільного доступу заволодів фотоапаратом марки «SONI Cyber- shot DSC- W530, вартістю 1000 грн., мобільним телефоном марки «NOKIA» модель N- 73, вартістю 400 грн., наручним годинником, вартістю 75 грн. та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1475 грн.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України , як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Заслухавши доповідь судді; пояснення захисника, який підтримав доводи, викладені в апеляції; думку прокурора про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляція захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи.

Доведеність винуватості та кваліфікація дій апелянтом не оскаржується.

Що стосується призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд дійшов наступного.

Доводи захисника про те, що призначене покарання є занадто суровим, а іспитовий строк необґрунтовано тривалий, є неспроможними.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65-67 КК України та врахував ступінь тяжкість злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, обставину, що пом`якшує покарання вчинення злочину неповнолітнім, а також дані про особу ОСОБА_5 , який не судимий в силу ст.89 КК України, розкаявся у скоєному, на обліку у лікаря - нарколога та психіатра не перебуває, проживає та виховується лише матір`ю, за місцем проживання характеризується посередньо.
Таким чином, покарання обвинуваченому призначено судом у відповідності з вимогами кримінального законодавства, з урахуванням даних про особу ОСОБА_5 , зокрема й тих, на які посилається апелянт.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_11 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин і вчинив вказаний злочин менше ніж через 3 місяці після звільнення з місць позбавлення волі.
З урахуванням наведених обставин та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, призначивши його не в мінімальних межах санкції ст. 185 ч.2 КК України та звільнив від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки на підставі ст. 75 КК України із застосуванням іспитового строку в межах, передбачених ст. 104 КК України.

Підстав для змінити вироку суду першої інстанції та призначення ОСОБА_5 покарання у мінімальних межах ст. 185 ч. 2 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням тривалістю 1 рік., колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2016 року відносно ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим в той же строк, з дня отримання її копії.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3