Справа № 363/1760/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1017/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 33 12.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000501 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року, яким

затверджено угоду від 06 травня 2016 року про примирення між підозрюваним ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_11 ;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2001 року народження та 2012 року народження, працюючого приватним підприємцем, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України і призначено йому узгоджене по цій статті покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн.; постановлено стягнути на користь ОСОБА_11 100 000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, яку забов`язався відшкодувати до 01 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_10 , володіючи на підставі договору купівлі-продажу № 2709-12 від 27 вересня 2012 року квадроциклом «CF625-C Х6 MAX XT САМО 2D232030» без реєстраційного номера, достовірно знаючи про відсутність у неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , водійського посвідчення, яке дає йому право на керування вищевказаним транспортним засобом, 28 лютого 2016 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою проживання: АДРЕСА_1 , діючи необережно, проявляючи злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання будь-яких тяжких наслідків свого діяння, діючи в порушення вимог п. 2.9 «ґ» Правил дорожнього руху України допустив до керування транспортним засобом неповнолітнього ОСОБА_13 дозволивши останньому керувати технічно справним квадроциклом «CF625-C Х6 MAX XT САМО 2D232030», без реєстраційного номера, на дорогах загального користування мікрорайону «Дідовиця» м. Вишгород Київської області.

Отримавши допуск до керування квадроциклом «CF625-C Х6 MAX XT САМО 2D232030», без реєстраційного номера, водій ОСОБА_13 28 лютого 2016 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, здійснюючи рух по проїжджій частині вулиці Виноградної з боку вулиці Шолуденка у бік АЗС «WOG» на заокруглені дороги праворуч в районі будинку АДРЕСА_2 , не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини ліворуч та скоїв наїзд на хвіртку паркану вищевказаного будинку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пасажиру квадроцикла «CF625-C Х6 MAX XT САМО 2D232030», без реєстраційного номера, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи за № 65/Д-2016 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної краніо-фаціальної травми, відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, епідуральних нашарувань над правою лобною долею (баз мас-ефекти), уламкового перелому правої лобної кістки з переходом на основу черепа, передню та задню лобну пазуху та верхню стінки орбіти, забійної рани м`яких тканин лобної області справ; (після ПXO), забою поперекової ділянки, садна верхніх та нижніх кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року стосовно ОСОБА_10 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вимоги обґрунтовує тим, що з огляду на зміст ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним (обвинуваченим) не може бути укладена у кримінальному правопорушенні, де основним об`єктом злочинного посягання виступають суспільні відносини, у даному випадку відносини, які регулюють безпеку руху та експлуатації транспорту, оскільки потерпілий фізична особа, не може виступати регулятором суспільних відносин, а в такій ролі, як представник держави, може виступати прокурор. Прокурор зазначає, що злочин, передбачений ст. 287 КК України, відповідно до положень ст. 477 КПК України, не є кримінальним правопорушенням у формі приватного обвинувачення. Прокурор зазначає, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що полягає у безпідставному та незаконному прийнятті рішення про затвердження угоди з посиланням на п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у той час, як у затвердженні угоди потрібно було відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду без змін. Позицію обґрунтовує тим, що апеляційна скарга прокурором подана з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки підстави для оскарження вказаного вироку, були відсутні. Зокрема, звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі прокурор дає особисте тлумачення підстав, за яких може укладатися угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим. Адвокат зазначає, що частиною 3 ст. 469 КПК України жодних обмежень укладення угод про примирення, пов`язаних з об`єктом злочинного посягання у кримінальному провадженні, не передбачено, постанова Пленум ВССУ носить рекомендаційний характер, а оскаржуваний вирок ухвалено відповідно до вимог КПК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурорів, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав її необґрунтованою; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_10 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ніким не оспорюється, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Суд вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ст. 287 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Частиною 1 статті 469 КПК України визначено, що угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді). Частиною 5 вищевказаної статті визначено, що укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
У ст. 471 КПК України зазначено, що в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 06 травня 2016 року між потерпілою ОСОБА_11 , за участю законного представника потерпілої ОСОБА_14 , та обвинуваченим ОСОБА_10 було укладено угоду про примирення /а.п. 9-13/.
Вказану угоду судом першої інстанції перевірено на відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства. Зокрема, в угоді про примирення потерпіла та підозрюваний виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ст. 287 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно угоди про примирення, обвинувачений беззастережно визнає свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні за ст. 287 КК України.

Відповідно до змісту угоди потерпіла та підозрюваний, домовились про міру покарання обвинуваченому у вигляді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян та відшкодування на користь потерпілої заподіяну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, яку ОСОБА_10 зобов`язується сплатити до 01 липня 2016 року.
В судовому засіданні 29 вересня 2016 року захисником ОСОБА_9 надано нотаріально завірену заяву ОСОБА_11 про відшкодування завданої шкоди та виконання вимог затвердженої між ними угоди, що вказує на належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього угодою обов`язків.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Окрім того, відповідно до ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Оскільки, в першу чергу, кримінальним правопорушенням було завдано шкоду охоронюваним законом правам та інтересам потерпілої, суд покликаний забезпечити їх реалізацію.

В апеляційній скарзі прокурором зазначено, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Інкримінований ОСОБА_10 злочин відповідно до ст.12 КК України віднесений до категорії злочинів середньої тяжкості.
Оскільки положення ст. 469 КПК України не містять будь якої заборони на укладення угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим, суд, виходячи із засад кримінального судочинства, постановив обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Окрім того, в своїй апеляційній скарзі прокурор сам зазначає, що формальні підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Також слід зазначити, що інститут провадження на підставі угод обумовлений суспільним інтересом, який полягає у скороченні часу розгляду кримінальних справ, економії державних ресурсів, зменшенні навантаження на органи досудового розслідування, суди, яким вже не доведеться досліджувати усі докази у справі, забезпеченні швидкого відшкодування збитків, заподіяних злочином. Держава й суспільство зацікавлені не тільки у встановленні істини у справі, але й у справедливому й оперативному вирішенні кримінальної справи за мінімальних економічних і моральних затрат.
Враховуючи викладене , а також те, що наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, вона не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2016 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

С У Д Д І

____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4