Справа № 464/2097/16-к
пр.№ 1-кс/464/420/16
У Х В А Л А
24.06.2016 слідчий суддя Сихівського районного суду міста Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Сихівського ВП ГУНП у Львівській області,

встановив:
ОСОБА_3 подала до суду скаргу на бездіяльність слідчого Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області, яка полягала в тому, що слідчим не внесено до ЄРДР за її заявою відомості про вчинення кримінального правопорушення суддею Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 . Зокрема, зазначає, що 27 січня 2016 року під час судового засідання присутніми в залі було встановлено, що суддя ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, не мав можливості адекватно реагувати на події, в останнього не було посвідчення судді. Зважаючи на можливу наявність у судді зброї та дійсну загрозу життю присутніх, учасники розгляду викликали працівників поліції. Після цього суддя залишив зал судового засідання та в залі виявлено велику кількість пакетів з матеріальними цінностями, зокрема, пакети з горілчаними напоями, пустими пляшками. Такі дії вважає кримінальним правопорушенням. Крім цього, вважає, що реєстрація її заяви як звернення суперечить вимогам КПК України, оскільки на підставі такої необхідно було розпочати досудове розслідування. Також вважає, що керівник відділу поліції створив дієві перешкоди для виконання слідчим вимог ст. 214 КПК України, якою встановлено порядок проведення досудового розслідування.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування врегульовано главою 26 КПК України.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до матеріалів справи така призначалася до розгляду неодноразово, проте розгляд відкладався чи оголошувалися перерви у зв`язку з неможливістю повідомлення ОСОБА_3 за телефонами, які надані останньою через відсутність зв`язку чи відсутність абонента телефонного зв`язку, а також за клопотаннями ОСОБА_3 .

Крім цього, розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою особи, яка подала скаргу, будучи належним чином повідомленою.

Так, ОСОБА_3 в судове засідання, призначене на 06.05.2016 не з`явилася, повістка вручена останній 29.04.2016 (а.с.50).

Крім цього, ОСОБА_3 в судове засідання, призначене на 20.05.2016 не з`явилася, повістка вручена останній 16.05.2016 (а.с.57).

Також ОСОБА_3 в судове засідання, призначене на 17.06.2016 не з`явилася, повістка вручена останній 14.06.2016 (а.с.84).

ОСОБА_3 неодноразово заявлялися відводи слідчому судді, у зв`язку з тим, що слідчим суддею вирішено розпочати розгляд скарги за відсутності представника Сихівського ВП ГУНП у Львівській області, що не суперечить положенням КПК України. У задоволенні таких заяв про відвід відмовлено.

Разом з тим, КПК України не врегульовано питання розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у випадку неприбуття особи, яка подала скаргу.

Відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, серед іншого, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також диспозитивність.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Сутність засади диспозитивності викладена у ст. 26 КПК України.

Так, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення тягне за собою закриття кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Частиною 6 ст. 340 КПК України передбачено, що повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, який був викликаний у встановленому цим Кодексом порядку (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом у інший спосіб), без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після настання обставин, передбачених у частинах другій і третій цієї статті, прирівнюється до його відмови від обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.

Конституційний Суд України в рішенні від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011 у справі N 1-9/2011 за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України вказав, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що у даному випадку, коли положення КПК України не регулюють питання розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування у випадку неприбуття особи, яка подала скаргу, необхідно застосувати загальні засади кримінального провадження, а саме, змагальність та диспозитивність, та закрити провадження у справі, що відповідає положенням ч.4 ст. 26 та ч.6 ст. 340 КПК України.

Керуючись статтями 7, 9, 22, 26, 303, 304, 340 КПК України,
ухвалив:
Провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Сихівського ВП ГУНП у Львівській області закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1