Справа № 367/7614/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/847/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 41 22.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
22 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ірпінського міського суду від 04 травня 2016 року Київської області, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Краматорськ, Донецької області, мешканку АДРЕСА_1 , раніше не судиму

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено їй покарання у виді 5 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та зобов`язано з`являтися на реєстрацію до органу кримінально-виконавчої інспекції за місцем проживання; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, навчання або роботи.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_9 визнана винною та засуджена за те, що 20 жовтня 2014 року у вечірній час доби (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи в м. Обухів Київської області, неподалік від зупинки маршрутного таксі по вул. Київська, на прохання чоловіка ОСОБА_10 , який на той час відбував покарання в Бучанській ВК № 85, придбала за 1 000 грн. у невстановленої досудовим розслідуванням особи з метою збуту у місця позбавлення волі два прозорих поліетиленових пакети із подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс масою відповідно 28, 6 г та 57, 68 г, загальною масою 86, 28 г.

В подальшому, достовірно розуміючи, що придбане нею є особливо небезпечним наркотичним засобом, зберігаючи при собі, перенесла його до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігала його з метою подальшого збуту.

22 жовтня 2014 року, в ранковий час, ОСОБА_8 , зберігаючи при собі, в натільній білизні, вищезазначені пакети із канабісом, переслідуючи мету збуту наркотичного засобу, на маршрутному таксі перевезла його до БВК № 85, що за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Мирна, 3.

Прибувши до БВК № 85, близько 13 години (точний час досудовим розслідування не встановлено), ОСОБА_8 будучи письмово попередженою про кримінальну відповідальність за передачу у місця позбавлення волі заборонених речей та речовин, приховавши наявність у неї особливо небезпечного наркотичного засобу, з метою збуту до місця позбавлення волі своєму чоловікові ОСОБА_10 , який відбував покарання у виді позбавлення волі, попрямувала до кімнати побачень на території БВК № 85, однак під час догляду, працівниками БВК № 85 було викрито її протиправні дії та вилучено наркотичний засіб працівниками Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 04 травня 2016 року скасувати та ухвали свій вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту, а також збут цих речовин у місця позбавлення волі та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Речовими доказами розпорядитися відповідно до ст. 100 КПК України. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд в порушення вимог ст. 69 КК України, належним чином не мотивував своє рішення про застосування до обвинуваченої даної статті. Судом не враховано, що обвинувачена вчинила злочин, який відноситься до тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Таким чином, суд при призначенні покарання на підставі ч. 1 та ч. 2 ст. 69 КК України неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з тим, що при призначенні покарання нижче від найнижчої межі та не призначаючи додаткового обов`язкового покарання суд послався на окремі обставини та дані про особу винної, разом із тим не навів висновку які саме обставини істотно знижують ступінь тяжкості злочину, вчиненого винною

Крім того, в мотивувальній частині вироку суд зазначив, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 не встигла збути наркотичний засіб через дії працівників БВК № 85, то вказаний злочин вона не вчинила, а така незавершена дія окремої кваліфікації як готування до злочину або замах на злочин не потребує. Однак, суд не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки збут чи передача наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місця позбавлення волі це будь-які оплатні чи безоплатні форми відчуження зазначених засобів чи речовин з метою передачі їх у місця позбавлення волі.

Крім того, зазначає, що покарання призначене ОСОБА_8 не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, вважає, що в порушення ст. 65 КК України суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення та обставини, які впливають на ступінь суспільної небезпеки. Суд своє рішення мотивував тим, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції її від суспільства, враховуючи що вона має на утриманні доньку, якій не виповнилося 7 років, однак звертає увагу на те, що наявність у обвинуваченої малолітньої дитини, не стало перешкодою для вчинення нею тяжкого злочину, у зв`язку з чим, твердження що ОСОБА_8 виправиться без ізоляції від суспільства саме через наявність у неї дитини є безпідставними. З урахуванням наведеного, зазначає ,що суд першої інстанції необґрунтовано звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 79 КК України, оскільки дане покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, а виправлення та перевиховання обвинуваченої неможливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котра апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , котрі вважають, що вирок суду підлягає скасуванню, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 374 ч. 4 КПК України, у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається, серед іншого, покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання обрана судом.

Коли призначається більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, при зазначенні обраної судом міри покарання робиться посилання на ст. 69 КК України.

Проте, як видно з вироку суд цих вимог закону не дотримався.

Так, в резолютивній частині вироку призначене покарання ОСОБА_8 вказане у виді позбавлення волі строком на 5 (три) роки. З такої вказівки суду не зрозуміло яке покарання призначено обвинуваченій.

Окрім того, з мотивувальної частини вироку видно, що суд при призначенні покарання застосував положення ст. 69 КК України, однак в резолютивній частині вироку посилання на неї не зробив.

Такі порушення вимог закону є істотними, а тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Щодо інших доводів апеляційної скарги про м`якість призначеного покарання, то колегія суддів їх не може розглядати, оскільки не зрозуміло який строк покарання призначив суд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 04 травня 2016 року, стосовно ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ: