Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 13 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2ст. 286КК,
в с т а н о в и л а:
За вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області
від 29 грудня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді штрафу в розмірі
600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.
Вирішено питання про судові витрати і про долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеності винуватості засудженого та правильність кваліфікації дій, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На думку прокурора, місцевий суд належним чином не врахував усі обставини кримінального провадження, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставини, що обтяжує покарання, і безпідставно застосував до ОСОБА_6 положення ст. 69 КК. Крім того, на думку прокурора, місцевий суд визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, безпідставно кваліфікував його дії як порушення правил дорожнього руху та експлуатації транспорту, на допущені місцевим судом порушення закону не звернув уваги апеляційний суд і всупереч вимогам ст. 419 КПК не мотивував свого рішення про залишення вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 без зміни.
У запереченні на скаргу прокурора засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів, просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора задоволення.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що 16 грудня 2014 року приблизно о 18:00 год. у стані алкогольного сп`яніння він, керуючи автомобілем марки «Ауді-100» (реєстр. № НОМЕР_1 ) та рухаючись по автошляху М-12 Стрий- Тернопіль-Знамянка 70+960 км через с. Пуків Рогатинського району Івано-Франківської області в напрямку
с. Лопушки вказаного району й області всупереч вимогам пунктів 2.3.б, 2.9.а, 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу та, маючи технічну можливість попередити дорожньо-транспортну пригоду, не вжив заходів для зменшення швидкості руху, внаслідок чого вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які йшли краєм проїжджої частини в попутному напрямку.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені у скарзі та запереченні на неї, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину відповідно до вимог ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряла, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувалися.
Доводи прокурора, наведені у касаційній скарзі про те, що місцевий суд визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, безпідставно кваліфікував його дії як порушення правил експлуатації транспорту, колегія суддів вважає необґрунтованими.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд у результаті розгляду кримінального провадження кваліфікував дії
ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК за ознакою порушення правил дорожнього руху, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження.
Проте цей суд при призначенні покарання не дотримався вимог
ст. 65 КК, згідно з якою особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
При вирішенні цього питання суд мав належно досліджувати й оцінювати всі обставини, що мають істотне значення, та враховувати, що
ст. 69 КК застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови, так і підстави, про які необхідно вказувати у вироку.
Обґрунтовуючи свій висновок про застосування щодо ОСОБА_6
ст. 69 КК і призначаючи йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 286 КК, суд зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого, його позитивну характеристику, те, що він працює головою Верхньолипецької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та наявність таких, що його пом`якшує та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину щире каяття, сприяння розкриттю злочину, визнання винуватості, добровільне повне відшкодування нанесених збитків потерпілому
ОСОБА_8 та часткове потерпілій ОСОБА_7 , на підставі чого застосував до ОСОБА_6 ст. 69 КК і перейшов до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286 КК.
Разом із тим, суд при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 2
ст. 286 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер та мотиви допущених ним порушень правил дорожнього руху, наслідки, що настали, а також те, що ОСОБА_6 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на м`якість призначеного покарання та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не звернув уваги на допущені судом першої інстанції порушення вимог загальних правил призначення покарання і залишив вирок без зміни.
Враховуючи те, що в апеляції прокурором ставилося питання про скасування вироку місцевого суду і постановлення судом апеляційної інстанції свого вироку, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою й вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи апеляційний суд повинен належним чином перевірити доводи апеляційної скарги прокурора та постановити рішення, яке буде відповідати вимогам кримінального процесуального закону.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК, колегія суддів
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3