АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 10-28/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - .
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2010 року м. Дніпропетровськ

З лютого 2010 року колегія суддів палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі;

головуючого ~ судді Румянцева П.О. суддів Стуковенкової Т.Г., Чернуеь К.П. за участю прокурора Зашой ГЛ.

розглянула в відкритому судовому засіданні в м, Дніпропетровську матеріали по апеляції прокурора , який приймав участь в розгляді справи в суді 1 інстанції на постанову Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2010 року, якою відмовлено в обранні запобіжного заходу взяття під варту щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, в силу CT..89 КК України - не судимого,

який звинувачується за ч.З ст., 185 ЮС України, в тому, що 03 січня 2010 р. в 00 год. 30 хв.в с. Котовка, Магдалинівського району, Дніпропетровської області, шляхом вільного доступу, через незачинені вхідні двері проник у господарську будівлю домоволодіння, яке належить ОСОБА_3Й, розташоване по вул.. Парковій №7, звідки повторно викрав належне їй майно.

Далі, ОСОБА_2, в цей же день, виставив віконну раму і проник у жилий будинок ОСОБА_3Й, звідки таємно викрав майно потерпілої, заподіявши останній матеріальний збиток на загальну суму 561 гри.

Суд, відмовляючи в обранні міри запобіжного заходу - тримання під вартою, своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_2 має постійне місце проживання, хворіє на туберкульоз, в з» язку з чим знаходиться в лікарні, а також не встановлено фактів, які можуть свідчити, що він, перебуваючи на волі, буде порушувати покладені на нього процесуальні обовязки чи займатися злочинною діяльністю.

Прокурор в апеляції просить скасувати постанову суду, оскільки приймаючи рішення суд не дав оцінку тому, що ОСОБА_2, звинувачується в скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком більше ніж на три

роки, а також не нрийняв до увага дані, характеризуючі його особу: наявність судимості, зловживання спиртними напоями та інше.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, який апеляцію не підтримав, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи, викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що апелщія задоволеиию не підлягає, виходячи з наступного.

Доводи апеляції про необгрунтованість постанови суду, та не вмотивованість прийнятого рішення являються безпідставними.

Суд, мотивуючи прийняте рішення, послався на обставини, досліджені в судовому засіданні і з якими закон повязує можливість обрання запобіжного заходу в виді взяття під варту і прийшов до правильного висновку, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_2, знаходячись на свободі, порушуватиме покладеш на нього процесуальні обовязки чи займатиметься злочинною діяльністю. Такі висновки суду не суперечать матеріалам справи. Крім того, ні в матеріалах справи, ні в судовому засіданні, не надані дані, які б свідчили про намагання обвинуваченого ухилитися від слідства та суду, перешкодити встановленню істини по справі. Як вбачається з матеріалів справи досудове слідство по справі па даний час закінчено і складений обвинувальний висновок.

Тільки та обставина, що ОСОБА_2 звинувачується в скоєнні злочину, за який передбачено покарання більше трьох років, а також його негативна соціальна поведінка, в даному випадку, не є достатніми підставами для обрання йому міри запобіжного заходу - взяти під варту.

Посилання прокурора на наявність судимості у ОСОБА_2 не відповідає нормам закону. Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 був засуджений в травні 2000 року за ч„3 ст.82, чД ст.89, 42 КК України (1960 рошу) до чотирьох років позбавленця волі. Останній раз він засуджувався в липні 2004 року за ст.,395 КК України до одного мясця арешту. Відповідно до сг.55 КК України 1960 року признаються такими, що не мають судимості особи, засуджені до позбавлення волі на строк більше трьох років, ну не більше шести, якщо вони на протязі пяти років з дня відбування покарання не скоять нового злочину. ОСОБА_2 звільнився після відбуття покарання за останнім вироком в серпні 2004 року, пятирічний строк закінчився в серпні 2009 року. Злочин, за який притягується до відповідальності ОСОБА_2, скоєний ним в січні 2010 року. В п.11 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Кримінального кодексу 2001 року, указано, що на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, поширюються правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо погашення і зняття судимості, за винятком випадків, якщо цим Кодексом помякшується іфимінальна відповідальність зазначених осіб.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до ст.55 КК України I960 року ОСОБА_2 слід вважати особою, яка не має судимості.

Таким чином, колегія судців вважає, що постанова суду є законна та обгрунтована, тому підстав для задоволення апеляції прокурора не має.

Керуючись ст.ст. 165-2,365,366,382 КШС України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляцію прокурора залишити без задоволення, а постанову Магдаданівського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня.2010 року, якою відмовлено в обранні міри запобіжного заходу взяття під варту щодо ОСОБА_2 - без змін.

Судді: