Справа № 185/3129/16-к
провадження № 1-кп/185/223/16
В И Р О К
іменем України

19 квітня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда, громадянина України, працюючого вантажником ТОВ «Тайгєр Стіл» , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_5

встановив:
Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області на підставі рішення від 25.12.2013 року, видано виконавчий лист № 185/12378/13-ц від 25.12.2013 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.11.2013 року.

В подальшому Павлоградським відділом державної виконавчої служби Павлоградського міського управління юстиції відкрите виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Однак, ОСОБА_3 в період з 29.11.2013 року по 29.03.2016 року, діючи умисно, з метою ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання своєї неповнолітньої доньки, ОСОБА_7 , свідомо не здійснив жодної виплати та участі у її вихованні не приймав, матеріальну чи будь-яку іншу допомогу не надавав, чим обмежував дитину у праві на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Таким чином, ОСОБА_3 в указаний вище період злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої доньки. При цьому він офіційно не працевлаштувався, на облік до центру зайнятості не став, жодним чином неповнолітній дитині не допомагав, протипоказань за станом здоров`я до працевлаштування та інших поважних причин для відмови в працевлаштуванні не мав, маючи таку можливість офіційно не працевлаштовувався, не бажаючи сплачувати аліменти дитині, до Павлоградського міськрайонного центру зайнятості з цією метою не звертався, достовірно знаючи про необхідність виплати аліментів, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, маючи намір, спрямований на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, тривалий час не виконував в добровільному порядку покладені на нього судовим рішенням зобов`язання по виплаті аліментів, на неодноразові звернення ОСОБА_6 щодо необхідності сплачувати аліменти не реагував, на виклики та попередження державного виконавця про необхідність виконання обов`язку по сплаті аліментів та можливість притягнення до кримінальної відповідальності не реагував.

В результаті протиправного діяння, ОСОБА_3 , заборгованість по аліментам за період з 29.11.2013 по 29.03.2016 р.р., наданого Павлоградським відділом державної виконавчої служби Павлоградського міського управління юстиції, склала 24 260 грн, тобто у вищезазначений період часу він, ухиляючись умисно від сплати аліментів, не здійснив жодної виплати згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області та виконавчого листа, офіційно не працевлаштовувався, не бажаючи сплачувати аліменти дитині до Павлоградського міськрайонного центру зайнятості з цією метою не звертався, тим самим став на шлях злісного ухилення від сплати аліментів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив факти та обставини його вчинення так, як вони викладені вище. Пояснивши, що згоден з сумою та періодом заборгованості. Надав суду довідку про працевлаштування № 18/04 від 18 квітня 2016 року.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла, ОСОБА_5 , дала суду аналогічні пояснення та підтвердила обставини скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КК України, що зафіксовані у обвинувальному акті. При цьому, зазначила, що ніяких грошей та будь-якої допомоги від ОСОБА_3 не отримувала. Самостійно виховувала дочку, ОСОБА_7 , утримувати яку їй допомагали лише її мати та бабуся.

Прокурор в судовому засіданні підтримав державне обвинувачення, заявив клопотання про застосування ч.3 ст.349 КПК України та дослідити матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому злочині, його показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені та вони вважають недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ні ким не оспорюються.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов протии України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 164 Кримінального кодексу України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини(аліментів) .

Про це свідчить та обставина, що він протягом більш ніж 2 роки, а саме з 29.11.2013 по 29.03.2016 р.р., не здійснив жодної виплати по стягнутих з нього рішенням суду аліментів, в результаті утворилась заборгованість у розмірі 24260 грн. При цьому ОСОБА_3 не вжив жодних заходів для працевлаштування, до Центру зайнятості щодо офіційного працевлаштування або надання допомоги по безробіттю обвинувачений також не звертався, про що підтвердив в судовому засідані.

Вирішуючи питання про призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує тяжкість скоєного ним злочину, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості, данні про особу обвинуваченого - характеризується за місцем проживання задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, а також його намір у подальшому сплачувати аліменти, тому на переконання суду, в даному конкретному випадку є можливість не призначати йому найбільш суворий вид покарання, передбачений в санкції ч. 1 ст. 164 КК України.

Щире каяття, суд врахує, як обставину яка пом`якшує покарання обвинуваченого.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, викладені вище, з урахуванням конкретних обставин справи, ставлення ОСОБА_3 до скоєного, суд приходить до висновку про те, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства і призначає йому покарання в межах санкції встановленої ч. 1 ст. 164 КК України, у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин .

Цивільний позов по справі не заявлений. Речові докази по справі відсутні.

Судових витрат судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцать) годин.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його оголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно вручити після його проголошення засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Павлоградського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області ОСОБА_1