Справа № 463/2807/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/916/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6 ,

розглядаючи кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, - у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

та захисника ОСОБА_10

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 24 вересня 2015 року ОСОБА_11 засуджений за ч.2 ст. 342 КК України на 2 роки обмеження волі. Згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 1 рік 6 місяців з покладенням відповідно до ст. 76 КК України певних обов`язків.

Вирішено питання з речовими доказами.

Вироком суду ОСОБА_11 визнаний винуватим у тому, що 31 травня 2015 року близько 04 години 47 хвилин, перебуваючи за кермом автомобіля BMW 7-ої серії, темно-синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушивши Правила Дорожнього Руху України, не виконав вимогу працівників ДПС РДПС ДАІ з обслуговування м.Львова у складі автопатруля ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на вул. Личаківській в м. Львові, став втікати в напрямку м.Винники. Після примусової зупинки вказаного транспортного засобу на автомобільній дорозі Львів-Тернопіль на виїзді з м.Винники, потерпілий ОСОБА_13 підійшов до автомобіля і пред`явив законну вимогу вийти з автомобіля, ОСОБА_11 вчинив опір працівнику правоохоронного органу, продовжив рух вказаним автомобілем, намагаючись втекти. Коли потерпілий вийняв табельну зброю і за допомогою неї намагався примусово зупинити транспортний засіб, розбивши рукояткою пістолета бокове переднє скло з правого боку автомобіля, обвинувачений пришвидшив рух автомобілем, внаслідок чого рука потерпілого зі зброєю застрягла у вікні автомобіля, від чого потерпілий змушений був утримуватися за стійку автомобіля та бігти за цим автомобілем, який набирав швидкість. Незважаючи на вимогу працівника ДАІ зупинити автомобіль, обвинувачений продовжував рух транспортного засобу, набираючи швидкість, що призвело до того, що потерпілий ОСОБА_13 , пробігши декілька метрів слідом за автомобілем, впав на проїжджу частину автодороги, а обвинувачений з місця події скрився.

На вказаний вирок захисник обвинуваченого - ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_11 , фактичних обставин справи та доведеність винуватості, просить вирок суду змінити, пом`якшити покарання та вважати його засудженим за ч.2 ст. 342 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що прокурор у судових дебатах просив обрати ОСОБА_11 саме таке покарання - у виді штрафу. Крім того, суд не врахував пом`якшуючих обставин: ОСОБА_11 визнав вину у скоєному, дав зізнавальні покази, всіляко сприяв органам досудового розслідування у встановленні об`єктивної істини у справі, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілому. Суд перелічив обставини, які характеризують особу підсудного, та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, однак не надав їм жодної правової оцінки та призначив надто суворе покарання. А тому вважає, що були підстави для обрання ОСОБА_11 мінімального покарання, визначеного санкцією ч.2 ст. 342 КК України, у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора про залишення вироку без змін, а апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюється.

Щодо покарання, з яким захист та ОСОБА_11 не погоджуються, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КПК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; обране з врахуванням особи обвинуваченого; пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття у вчиненому, відшкодування завданих потерпілому збитків, а також відсутності обтяжуючих покарання обставин.

Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_11 покарання у виді обмеження волі та своє рішення мотивував у вироку.
Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається захисник як на підставу зміни вироку, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.
Визнавши ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, суд призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, передбачене санкцією цієї статті КК, та застосував до нього ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, і таким чином врахував особу обвинуваченого, його сімейний стан та усі пом`якшуючі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в апеляційній скарзі.
Призначаючи покарання ОСОБА_11 , на думку колегії суддів, суд вірно врахував характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, щире каяття у вчиненому, відшкодування завданих потерпілому збитків.
Суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_11 виконав вимоги ст. 374 КПК України, яка передбачає обов`язок суду у мотивувальній частині вироку обґрунтувати прийняте ним рішення із наведенням відповідних підстав, вірно застосував норму права вимоги ч.2 ст. 342 КК України, врахувавши особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, щиро розкаявся у вчиненому.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим така до задоволення не підлягає.
З огляду на викладене, колегія суддів визнає апеляційну скаргу необґрунтованою та приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді обмеження волі з застосуванням ст. 75 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тому підстав до зміни вироку суду відносно ОСОБА_11 не вбачає жодних.
При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.
Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м.Львова від 24 вересня 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_3 МАКОЙДА ОСОБА_15 ОСОБА_16