АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/7951/15-к Головуючий суду 1 інстанції
провадження №11-кп/790/1405/15 ОСОБА_1
категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законного представника

неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/1405/15 за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Київського району м. Харкова ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2015 року у відношенні ОСОБА_10 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цім вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харкова, громадянку України, з неповною середньою освітою, ученицю 8-А класу ХСШ № 96, раніше не судиму, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,-

засуджено за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. ст. 75, 104 КК України її звільнено від відбування покарання з випробуванням на один рік, якщо протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину. В порядку ст. 105 КК України її звільнено від призначеного покарання та застосовано до ОСОБА_10 примусові заходи виховного характеру - передано неповнолітню ОСОБА_10 під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 1 рік.

Як встановив суд, 01 квітня 2015 року, близько о 16 години 15 хвилин, неповнолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з корисливих спонукань, з метою наживи та незаконного особистого збагачення, маючи злочинний умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, перебуваючи в приміщенні гіпермаркету ТОВ "ГРУ", розташованого у ТРК "Караван" за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд. №7, вважаючи, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з торгівельних вітрин, взяла футболку жіночу рожевого кольору, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1298 від 15.04.2015 року - 240,00 гривень, яку вирішила винести без оплати з метою привласнення і звернення на власні потреби та в примірочній одягла на себе вищесказану футболку, поверх якої одягла свою одежу. Продовжуючи реалізацію свого умислу, неповнолітня ОСОБА_10 перетнула лінію кас гіпермаркету, не оплативши вартість вищевказаного товару , намагаючись вийти із приміщення ТРК "Караван", однак довести свій злочинний намір до кінця не змогла, з причин не залежних від її волі, так як після проходження лінії кас супермаркету з неоплаченим товаром, була зупинена співробітниками охорони ТОВ "ГРУ".

В апеляційній скарзі прокурор порушив питання про зміну вироку у відношенні ОСОБА_10 з мотиву неправильного застосування законодавства про кримінальну відповідальність, оскільки суд спочатку звільнив обвинувачену на підставі ст. ст. 75, 104 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на один рік, а потім також звільнив її від призначеного покарання на підставі ст. 105 КК України, застосувавши примусові заходи виховного характеру. На думку прокурора, передбачені ст. ст. 75, 104 КК України та ст. 105 КК України підстави щодо звільнення від відбування покарання є окремими, і одночасно не можуть бути застосовані для однієї особи. В апеляції прокурор просить виключити із резолютивної частині вороку вказівку суду про призначення покарання неповнолітній ОСОБА_10 та про звільнення її від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 104 КК України, залишивши і іншій частині вирок без зміни.

Заслухавши доповідача, вислухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вислухавши захисника та законного представника неповнолітньої обвинуваченої про задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскільки учасники судового розгляду не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо фактичних обставин та ці обставини ніким не заперечувались, суд першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КК України розглянув справу. Тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК Україні такі обставини апеляційним судом не переглядаються.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, місцевий суд, як видно з вироку, послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, на обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та вчинення злочину неповнолітньою особою, а також на данні про особу винної, яка раніше не судима, має постійне місце проживання та характеризується позитивно, навчається у 8-ому класі середньої школи та має бездоганну поведінку, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що обтяжують ОСОБА_10 покарання суд не встановив.

Виходячи з таких даних, суд призначив ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі та прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченої без ізоляції від суспільства, в зв`язку с чим з застосуванням ст. ст. 75, 104 КК України звільнив її від відбуття покарання з випробуванням.

Окрім того, на підставі ст. 105 КК України суд також звільнив її від призначеного покарання та застосував до ОСОБА_10 примусові заходи виховного характеру - передав неповнолітню під нагляд її матері - ОСОБА_8 строком на 1 рік.

В апеляційній скарзі прокурор порушив питання про зміну вироку у відношенні ОСОБА_10 з мотиву неправильного застосування законодавства про кримінальну відповідальність, оскільки суд спочатку звільнив обвинувачену на підставі ст. ст. 75, 104 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на один рік, а потім також звільнив її від призначеного покарання на підставі ст. 105 КК України, застосувавши примусові заходи виховного характеру, а тому прокурор просить виключити із резолютивної частині вороку вказівку суду про призначення покарання неповнолітній ОСОБА_10 та про звільнення її від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 104 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким твердженням прокурора, тому що передбачені ст. ст. 75, 104 КК України та ст. 105 КК України підстави щодо звільнення від відбування покарання є окремими, і одночасно не можуть бути застосовані для однієї особи.

Окрім того, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 105 КК України ця норма кримінального закону не потребує застосування покарання, у зв`язку з чим згідно частини 2 цієї статті у такому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст. 404 КПК України щодо меж перегляду судом апеляційної інстанцій судового рішення суду першої інстанції, враховуючи зазначені у вироку позитивні дані про особу неповнолітньої ОСОБА_10 , колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 413, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Київського району м. Харкова ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2015 року у відношенні ОСОБА_10 змінити та виключити із резолютивної части вироку наступні вказівки суду:

- про призначення покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі;

- про звільнення від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 104 КК України з випробуванням строком на один рік, якщо протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину.

Вважати ОСОБА_11 засудженою за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України без призначення в силу ст. 105 КК України кримінального покарання у зв`язку з застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру передачею неповнолітньої ОСОБА_10 під нагляд її матері - ОСОБА_8 строком на 1 рік.

В іншій частині вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_10 залишити без зміни.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення.

Головуючий суддя
Судді