Дата документу Справа № 219/537/2013-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/745/15 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 219/537/13-к Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.189 ч.3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

розглянула в м. Запоріжжя у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у смт. Кіровськ Краснолиманського району Донецької області, українець, громадянин України, одружений, на утриманні малолітня дитина, освіта середня, працює сторожем, інвалід 3-ї групи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 22.07.1996 року Жовтневим районним судом м. Києва за ч.3 ст. 140, ч.2 ст. 142 КК України (ред. 1960 року) ч.1 ст. 187, ст. 193 КК України до 4 років позбавлення волі;

2) 27.01.1998 року Кіровським районним судом м. Макіївка за ст.ст. 183-3 ч.2 ст.43 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнився 03.07.1999 р. по відбуванню терміну покарання;

3) 06.07.2006 року Апеляційним судом Луганської області за ст. 101 ч.1 КК України (ред. 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 23.02.2007 року за відбуттям строку покарання;

4) 06 серпня 2013 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ст.ст. 146 ч.2, 189 ч. 2, 70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі,

засуджено за ч.2 ст.146 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. В силу ст.70 ч.4 КК України призначено ОСОБА_10 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеним за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 06.08.2013 року за ст. ст. 189 ч.2, 146 ч.2, 70 ч.1, у вигляді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народився в м. Красний Лиман, Донецької області, українець, громадянин України, не одружений, освіта середньо-спеціальна, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 17.12.2002 року Краснолиманським міським судом за ст. ст. 185 ч.3, 185 ч.5, 69 ч.1, 187 ч.2, 289 ч.3, 70 ч.1 до 5 років позбавлення волі, звільнився 28.10.2005 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 16 днів (по амністії);

2) 11.06.2007 року Краснолиманським міським судом за ст. ст. 186 ч.2, 357 ч.3, 70 ч.1, 75 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним терміном 2 роки;

3) 06 серпня 2013 року Краснолиманським міським судом за ст. ст. 146 ч.2, 189 ч. 2, 70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі,

засуджено за ч.2 ст.146 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. В силу ст.70 ч.4 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеним за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 06.08.2013 року за ст. ст. 189 ч.2, 146 ч.2, 70 ч.1, у вигляді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що народився у м. Красний Лиман, Донецької області, українець, громадянин України, не одружений, освіта середня, працює різноробочим у ПП ОСОБА_13 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:

1) 31.05.2001 року Красноармійським районним судом Донецької області за ст. ст. 140 ч. 3 КК України до 7 років позбавлення волі;

2) 10.06.2009 року Красноармійським районним судом Донецької області за ст. 187 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 18.06.2012 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 19 днів,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 289 ч. 3 КК України та виправдано.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що народився у с. Саракташ, Саракташского району, Оренбурзької області РФ, росіянин, громадянин України, одружений, освіта вища, має на утриманні малолітню дитину, працює - головою правління «Благодійний фонд Ципіна Святослава» м. Слов`янськ, мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , не судимий в силу ст.89 КК України,

засуджено за ч.2 ст.146 КК України до 5 років позбавлення волі;

за ч.3 ст.189 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ст.70 ч.1 КК України визначено ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України та виправдано.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою та ОСОБА_12 у вигляді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили залишена без змін.

Строк покарання рахується:

- ОСОБА_8 з дня його затримання 07.10.2010 року, зараховано у строк відбування покарання, покарання відбуте за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 06.08.2013 року;

- ОСОБА_10 з дня його затримання 06.08.2013 року та зараховано у строк відбування покарання, покарання відбуте за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 06.08.2013 року, а також за період утримання під вартою з 07.10.2010 року по 29.08.2012 року включно та в період з 16.11.2012 р. по 27.11 2012 р. включно;

- ОСОБА_9 з дня його затримання 15.11.2012 року, зараховано в строк відбування покарання час перебування його під вартою в період з 15.10.2010 року по 04.11.2010 року включно.

Позовну заяву ОСОБА_14 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Вироком вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду, 4 жовтня 2010 року, приблизно о 14 годині 20 хвилин, поблизу території ринку в районі залізничного переїзду по вул. 1-го Травня у с. Райгородок Слов`янського району Донецької області відбулася зустріч ОСОБА_10 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , в ході якої ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розповіли ОСОБА_9 про те, що у ОСОБА_7 має бути велика сума грошей. З метою власного збагачення ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 домовилися викрасти ОСОБА_7 з корисливих мотивів з метою подальшого вимагання у нього грошових коштів.

05.10.2010 року, приблизно о 15.00 годині, ОСОБА_9 з метою маскування їх незаконних дій передав ОСОБА_8 та ОСОБА_10 камуфляжну форму та маски, вироблені з тканини, які останні одягли поверх свого одягу. Після чого, реалізуючи єдиний злочинний намір, в обумовлений ними час, приблизно о 15.30 годині, 05.10.2010 року, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на автомобілі "MITSUBISHI GALANT", з якого заздалегідь зняли державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_15 , якому не повідомили про свої злочинні наміри, прибули до буд. АДРЕСА_5 , де очікували ОСОБА_7 , який мешкає в цьому будинку. Приблизно о 16 годині 30 хвилин останній під`їхав на велосипеді до даного будинку, та у цей час ОСОБА_9 вийшов з автомобіля і покликавши ОСОБА_7 на ім`я стягнув ОСОБА_7 з велосипеду на землю.

Після чого ОСОБА_9 діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно, завідомо протиправно, застосовуючи фізичне насилля, діючи за попередньою змовою групою осіб, помістив ОСОБА_7 проти його волі до салону вищевказаного автомобіля на заднє сидіння, де ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , діючи навмисно і повторно, з єдиним наміром з ОСОБА_9 , стали утримувати ОСОБА_7 проти його волі, в положенні обличчям до низу, тим самим позбавивши його можливості вільно дихати, чим заподіяли йому фізичні страждання, а також позбавили можливості побачити маршрут пересування, чинити опір та мати змогу покликати на допомогу.

Під час руху даного автомобіля по вул. Партизанській міста Красний Лиман Донецької області їх почали переслідувати працівники міліції на службовому транспортному засобі з вимогою зупинитися. Побачивши це, ОСОБА_9 наказав ОСОБА_15 не зупиняти автомобіль, набрати швидкість та втікати від автомобіля працівників міліції, який їх переслідує. При цьому ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_9 , продовжували з застосуванням фізичного насилля утримувати ОСОБА_7 в автомобілі, чим викрали останнього та позбавили волі. Сховавшись від працівників міліції в лісі, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на вказаному автомобілі приїхали в район с. Макіївка Кременського району Луганської області, де біля водоймища в лісосмузі на відстані приблизно 800 метрів від зазначеного населеного пункту, зняли камуфляжну форму з метою приховати свою злочинну діяльність, та в подальшому ОСОБА_10 примусив ОСОБА_7 втопити вказану одежу в водоймищі. З даної місцевості ОСОБА_7 , всупереч його волі, в супроводі ОСОБА_10 та ОСОБА_8 прийшов до будинку, який не мав номеру в с. Новосадове Краснолиманського району Донецької області, де вони сіли в автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_16 . Приїхавши на вказаному автомобілі до м. Красний Лиман Донецької області ОСОБА_8 вийшов з автомобіля біля кафе "Олімп", розташованого по вул. Пушкіна, відмовившись надалі їхати з ОСОБА_10 та продовжувати злочинні дії стосовно ОСОБА_7 . У свою чергу ОСОБА_10 , утримуючи проти волі ОСОБА_7 в салоні автомобіля на задньому сидінні, знаходячись поруч з потерпілим та здійснюючи стосовно нього психологічний тиск, продовжив його утримувати під час руху до залізничного переїзду біля 6-ого кілометру "Щуровський" на території Краснолиманської міської ради Донецької області, де ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , за домовленістю з останнім, чекав ОСОБА_9 з метою продовження своїх злочинних намірів, направлених на вимагання грошових коштів.

Під`їхавши до залізничного переїзду біля 6-ого кілометру "Щуровський" на території Краснолиманської міської ради Донецької області ОСОБА_10 вивів ОСОБА_7 з автомобіля та передав ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_9 цього ж дня, приблизно о 23 годині 30 хвилин, маючи злочинний намір, спрямований на вимагання грошових коштів, діючи за попередньою змовою в групі з невстановленими особами, матеріали досудового слідства стосовно яких виділені в окреме провадження, відвели ОСОБА_7 до лісу, з метою вимагання в нього грошових коштів. Коли ОСОБА_9 , невстановлені в ході досудового слідства особи, матеріали досудового слідства стосовно яких виділені в окреме провадження, та ОСОБА_7 перебували у лісі, та за їх протиправними діями ніхто не мав можливості спостерігати, ОСОБА_9 , діючи умисно, незаконно, погрожуючи насильством над потерпілим став вимагати у ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 27 тисяч доларів США та 175 тисяч гривень. У той же час, невстановлена в ході досудового слідства особа стала демонструвати ОСОБА_7 ніж, яким погрожувала вбити останнього, чи відрізати йому геніталії та спричинити тяжкі тілесні ушкодження, після чого зазначеним ножем розрізала робочий одяг потерпілого в районі паху, на передній частині робочого одягу з логотипом "Лукойл". Під час зазначених дій ОСОБА_7 реально сприймав виконання даних погроз.

Продовжуючи свої незаконні дії, невстановлена особа стала наносити ОСОБА_7 численні удари в область голови - життєво важливого органу, тулуба, кінцівок, а також викручувати пальці на руці, від чого потерпілий зазнав фізичного болю. Дві інші особи, які під час досудового слідства не встановлені, та стосовно яких матеріали досудового слідства виділені в окреме кримінальне провадження, перебували поряд з потерпілим, та здійснювали стосовно нього психологічний тиск. ОСОБА_9 , у цей час діючи умисно, з єдиним наміром спрямованим на незаконну передачу чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, продовжував вимагати гроші у ОСОБА_7 . Під час незаконних дій ОСОБА_9 та невстановлених осіб матеріали досудового слідства стосовно яких виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 було заподіяно не менш ніж 15 ударів кулаками рук по тілу, в результаті чого йому спричинили: струс головного мозку, забиття обох половин грудної клітини, лівого ліктьового суглоба; перелом четвертого пальця по типу тріщині лівої кісті, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Свої злочинні дії ОСОБА_9 з невстановленими особами здійснювали до 01 години 30 хвилин 06.10.2010 року, після чого вивели ОСОБА_7 з лісу та передавши ОСОБА_10 , наказали відвезти його додому в м. Красний Лиман Донецької області.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_8 посилаючись на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, зазначає, що потерпілого ОСОБА_7 він та ОСОБА_10 на автомобілі "MITSUBISHI GALANT" під керуванням ОСОБА_15 не викрадали, оскільки ОСОБА_7 сів в автомобіль добровільно. Даний факт підтвердили в судовому засіданні першої інстанції він, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . З ОСОБА_17 він познайомився лише 05.10.2010 року, коли останній приїхав до м. Красний Лиман.

04.10.2010 року він не зустрічався з ОСОБА_17 та ОСОБА_19 у с. Райгородок Слов`янського району Донецької області, про що не об`єктивно вказано у вироку суду.

Крім того, зазначає, що 05.10.2010 року він, разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_17 не скоював інкримінований йому злочин, оскільки всі вказані у вироку його покази є надуманими.

Судом першої інстанції необґрунтовано взяті за основу покази свідка ОСОБА_20 , дружини ОСОБА_21 , оскільки вона не є свідком подій 05.10.2010 року та є заінтересованою особою по справі.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 325 КПК України не з`ясувавши думку учасників судового провадження, проводив судовий розгляд без потерпілого.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати, закрити кримінальне провадження та виправдати його у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_9 посилаючись на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, зазначає, що після призначення Краснолиманським міським судом Донецької області по справі додаткового досудового слідства, він органами досудового слідства не допитувався, оскільки відсутні протоколи його допиту.

Крім того, зазначає, що він з 02 по 05.10.2010 року перебував в Російській Федерації, й не міг знаходитись 04.10.2010 року у с. Райгородок Слов`янського району Донецької області, про що свідчить нотаріально завірена копія закордонного паспорту. Також він заявляв клопотання про долучення чеків о придбанні 03.10.2014 року та 04.10.2014 року товарів в Російській Федерації.

Таким чином, він вважає, що судом першої інстанції у вироку безпідставно вказано про зустріч його з ОСОБА_19 та ОСОБА_22 04.10.2010 року у с. Райгородок Слов`янського району Донецької області з метою домовленості вимагання грошових коштів у ОСОБА_21 .

Викрадення ОСОБА_21 шляхом поміщення його до автомобілю «MITSUBISHI», яким керував ОСОБА_15 із застосуванням насилля, ґрунтується тільки на показах самого ОСОБА_21 . Під час судового засідання він, ОСОБА_18 , ОСОБА_22 та ОСОБА_19 підтвердили той факт, що ОСОБА_7 сів в автомобіль добровільно.

Також, ОСОБА_17 вказує, що було порушено його право на захист, оскільки судові засіданні від 23.04.2014 та 18.06.2014 року проводились без участі його захисника адвоката ОСОБА_23 .

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 325 КПК України не з`ясувавши думку учасників судового провадження, проводив судовий розгляд без потерпілого.

Відсутні на компакт-дисках записи судових засідань.

Судом першої інстанції в порушення вимог ст. 350 КПК України не розглянуті всі його клопотання.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати, закрити кримінальне провадження та виправдати його.

Іншими учасниками судового провадження вирок не оскаржується.

Заслухавши доповідача, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, потерпілого ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, та просили вирок залишити без змін, перевіривши кримінальне провадження, колегія судів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Незважаючи на повне невизнання своєї вини у інкримінованих йому злочинах за ст.ст. 189 ч.3 та 146 ч. 2 КК України ОСОБА_9 , повне невизнання вини за ст.146 ч.2 КК України ОСОБА_8 , їх вина у встановленому судом обсязі повністю підтверджена у судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідків, експерта, протоколами слідчих дій, висновком СМЕ, іншими матеріалами кримінального провадження, оглянутими у судовому засіданні речовими доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції підтвердив ті покази які він надавав в суді першої інстанції, а саме те, що 05.10.2010 року приблизно о 17.00 коли він після роботи на велосипеді повертався додому, то під`їжджаючи до двору помітив Міцубиши темного кольору. Біля машини стояв чоловік у камуфляжній формі, звідки він вийшов він не бачив. Він покликав його на ім`я , стягнув з велосипеда і посадив на заднє сидіння автомобіля. Це був ОСОБА_9 , він запам`ятав його обличчя. У нього забрали мобільний телефон, машина поїхала.
По дорозі, коли машина їхала він лежав обличчям вниз, облич не бачив, бачив камуфляжні штани. У машині його тримали обличчям вниз, щоб він не піднімав голову. Голову придавили, він намагався підняти голову, щоб вдихнути, але голову тримали. Проїхали чи-то переїзд, чи то дорожній поліцейський, чутно було як хтось вдарив по машині і щось крикнув чи-то «стій!», чи щось інше. Він по цим діям зрозумів, що це міліція. За часом він не пам`ятає скільки це продовжувалось, потім машина зупинилася.
На нього накрили камуфляжну куртку, потім наказали вилізти. Він не знав, хто їхав в автомобілі, вилізти з автомобіля не міг, а коли виліз то побачив ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ще двох чоловіків. Він вернувся і забрав свій телефон. У цей час ОСОБА_9 стояв подалі від автомобіля. В машині були скати пробиті. Забрали камуфляжну форму та пішли в сторону лісопосадки ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та він. Двоє чоловіків залишились біля Міцубіши. Йому сказали втопити камуфляжну форму в болото. Він втопив форму і вони пішли по лісопосадці в сторону села Новосадове. Прийшли до села, там зайшли до двору бабусі Корицького. Вони зайшли у літню кухню. Там чекали доки приїде машина і забере. Приїхала машина, там була ОСОБА_24 і за кермом ОСОБА_25 . Сіли всі в машину.
У Красному Лимані ОСОБА_8 вийшов на вул. Пушкіна. Поїхали в сторону Південної сторони м. Красний Лиман. Корицький віз його додому. Потім ОСОБА_10 зателефонували, чи-то він зателефонував, йому треба було з кимось поговорити. Під`їхали до переїзду ОСОБА_26 , там стояло чиєсь ОСОБА_27 темного кольору. Вже було темно, ввечері. Йому наказали, щоб він вийшов з машини і три, чи чотири особи повели його до лісу, вимагали гроші, які зникли у ОСОБА_28 . Його повів чоловік у накинутому капюшоні і його били, але скільки ударів йому нанесли, він не рахував. Били по грудній клітці, викручували пальці на руках. Йому розрізали спецодяг «Лукойл» в районі паху, погрожували відрізати геніталії та кинути під потяг, ці погрози він сприймав як реальні.
З лісу ОСОБА_10 відвіз його на південну сторону м. Красний Лиман де він живе. Гроші ОСОБА_29 він не брав і не бачив. Раніше він не знав ОСОБА_9 , але там був схожий на нього чоловік. ОСОБА_10 та ОСОБА_8 він знав, бо вони вже вимагали у нього гроші ОСОБА_28 27.09.2010 р. і це було вже в другий раз 05.10.2010 р. Він запам`ятав місце, де йому наказали втопити камуфляжний одяг і потім показав його міліції.
У судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_30 показав, що він працює помічником оперуповноваженого кримінального розшуку Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області і суду засвідчив, що у вказаний день 05.10.2010 р. вони працювали в мікрорайоні Південний м. Красний Лиман, бо в них був резонансний злочин. Він був за кермом, з ним був напарник Меденцев.
Меденцеву на мобільний телефон зателефонував дільничний інспектор ОСОБА_31 і повідомив, що він побачив автомобіль Міцубиши темно-зеленого кольору без реєстраційного номера. З метою перевірки даної інформації вони на службовому автомобілі поїхали в сторону залізничного переїзду. Даний автомобіль вони побачили в районі Масляківського кладовища м. Красний Лиман. Коли вони зрівнялись з даним автомобілем, то побачили,що в салоні автомобіля за кермом сидів невідомий йому чоловік в формі спецпідрозділу «Беркут» в погонах майора, як пізніше виявилось, це був ОСОБА_9 . Скло на автомобілі Міцубиши було злегка тоноване, але салон автомобіля проглядався. Даних чоловіків впізнати зможе.
Меденцев махнув рукою, щоб автомобіль зупинився. Автомобіль Міцубиши зупинився на виїзді з м. Красний Лиман (мікрорайон Масляковка). Вони зупинилися також поряд. Меденцев вийшов з автомобіля, дістав своє службове посвідчення і показав його через скло водію автомобіля Міцубиши. Після чого водій автомобіля Міцубиши різко поїхав вперед. Меденцев сів в машину і вони поїхали за даним автомобілем по дорозі в сторону с. Кіровське. Так як автомобіль Міцубиши їхав з дуже великою швидкістю, то незабаром даний автомобіль вони загубили із виду.
Свідок ОСОБА_32 , у суді першої інстанції показав, що дійсно 05.10.2010 року він разом з водієм ОСОБА_30 на службовому автомобілі ВАЗ 2107 з реєстраційним номером знаходився в мікрорайоні Південний м. Красний Лиман, де працювали за фактом розбійного нападу на громадянку ОСОБА_33 і він сидів на пасажирському сидінні. Йому зателефонував начальник СКР Краснолиманського МВ ОСОБА_34 та повідомив, що від дільничного ОСОБА_35 надійшла інформація, що в районі нерозкритих розбійних нападів по провулку Кірова м. Красний Лиман знаходиться автомобіль марки Міцубиши темно-зеленого кольору без реєстраційного номера.
Для перевірки цієї інформації вони поїхали на вказану адресу і там побачили вищевказаний автомобіль, що прямував на виїзд з м. Красний Лиман в сторону залізничного переїзду. Вони прослідували за ним для установлення його подальшого руху.
В мікрорайоні Масляковка на вул. Партизанській м. Красний Лиман вони обігнали вказаний автомобіль. Він махнув рукою, щоб автомобіль зупинився. Коли той зупинився, він, ОСОБА_32 , вийшов із службового автомобіля, підійшов до дверей водія автомобіля Міцубиши, дістав своє службове посвідчення і через скло в розгорнутому вигляді показав водію. В салоні автомобіля за кермом сидів невідомий йому чоловік, віком приблизно 30 років, коротко стрижений, волосся темне, поряд з ним сидів невідомий йому чоловік в формі спецпідрозділу «Беркут» в погонах майора, як пізніше він впізнав - ОСОБА_9 . Скло в автомобілі було злегка тоноване, але салон проглядався. Цих чоловіків зможе впізнати. Коли він показав своє посвідчення, автомобіль поїхав вперед. Він сів в машину і вони поїхали за даним автомобілем, але загубили із виду, бо він їхав на великій швидкості.
Свідок ОСОБА_36 суду розповіла, що ОСОБА_7 - це її чоловік. 05.10.2010 р. її чоловік ОСОБА_7 не вернувся з роботи додому. Вона набирала його номер по мобільному телефону, але він був поза зоною і номер не відповідав. Хвилин через 20 вона вийшла у двір і біля їхнього будинку побачила, що біля паркану лежить його велосипед. Телефон не відповідав. Потім через деякий час він включив телефон і сказав, що не знає, де він знаходиться, десь у лісі і йде додому, а потім відключив телефон, сказавши, що коли буде знати де він, тоді зателефонує. Так пару разів вона з ним розмовляла, а потім уже він прийшов додому опісля півночі, побитий і сказав, що знову якісь люди вимагали у нього гроші, ті, які пропали у ОСОБА_28 , сказав, що йому сказали, щоб вранці він повернув гроші.
У чоловіка був порізаний комбінезон, який наступного дня вилучили. Пізніше вона в міліції взнала, що це були ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Про те, що там був ОСОБА_9 вона взнала від чоловіка після впізнання. Чоловік їй казав, що ОСОБА_9 стягнув його з велосипеда. Вона бачила, що велосипед валяється, бачила сліди машини. До цього 27.09.2010 року по грошам ОСОБА_37 вже був випадок, коли за дзвінком ОСОБА_8 її чоловік вийшов з дому та повернувся лише о 7 ранку.
Як повідомив у судовому засіданні свідок ОСОБА_38 - ОСОБА_7 його син. 05.10.2010 року йому зателефонувала дружина сина - ОСОБА_36 і сказала, що ОСОБА_39 немає з роботи, його велосипед лежить, вона його розшукує, але на телефонні дзвінки він не відповідає. Він прийшов до них додому після 18.00 і почали думати, що робити, з ким він був. Вона сказала, що телефон ОСОБА_39 виключений. Він побув у них і пішов додому, а приблизно о півночі йому зателефонувала ОСОБА_40 і сказала, що ОСОБА_41 прийшов додому. Він пішов до них, почав розпитувати що до чого, побачив, що ОСОБА_42 був замучений, то він сказав, ладно, до ранку. Уже потім той розповів, що обвинувачені його вивозили, там був ОСОБА_10 , ОСОБА_9 . Він їхав з роботи і його покликав ОСОБА_9 і його запхали до машини та насильно вивезли. Нібито у ОСОБА_37 пропали гроші. Викрадення з цим пов`язане. Коли ОСОБА_42 прийшов додому він був замучений і скаржився на болі в ребрах і на пальцях. Він сказав, що його вивозили і били, а також погрожували. В міліцію вони ходили разом з сином і там син сам писав заяву.
Свідок ОСОБА_43 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 її рідний син. 5 жовтня 2010 року ввечері, після 17.00 їй зателефонувала невістка та сказала, що син ОСОБА_41 не прийшов додому з роботи, а його велосипед лежить на вулиці. Їх це насторожило, бо це було після першого випадку його зникнення. Вирішили чекати. Пізно ввечері невістка зателефонувала і сказала не переживати. 27 вересня 2010 року син пропав, його викрали біля магазина ОСОБА_10 та ОСОБА_8 і вона отримала великий стрес. Вона його сама чекала до ранку. Вона пов`язує події 27.09.2010 р. з подіями 05.10.2010 р. і вважає, що його викрали. Раніше з сином такого не було, бо він так довго ніколи не затримувався. ОСОБА_9 їй був незнайомий.
Свідок ОСОБА_44 засвідчила суду, що вона є дочкою дружини потерпілого ОСОБА_7 і мешкає разом з ними. У вказаний день, 05.10.2010 р. їй зателефонувала дочка, коли вона ще була на роботі, і повідомила, що ОСОБА_45 ніде не має, лежить велосипед, а ОСОБА_41 пропав. Вона приїхала з роботи, а його так і не було. Його телефон був виключений, а в якийсь момент він зателефонував і сказав, що не знає де він та зателефонує пізніше. Він прийшов вночі побитий, а вранці з дочкою пішов до міліції. Вона чула від нього, що гроші вимагали. В той час пропали гроші у ОСОБА_46 - чоловіка тітки ОСОБА_7 , який пропадав двічі. Від зятя ОСОБА_7 та дочки вона узнала, що до цього були причетні ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . ОСОБА_7 коли прийшов до дому вночі був сильно побитий, у дуже поганому стані. У нього все боліло він ледве зайшов. Вона це бачила. Він відразу почав розмовляти з дочкою, а вона пішла спати.
Показаннями свідка ОСОБА_15 підтверджується, що він давно знайомий з ОСОБА_9 , який його познайомив з ОСОБА_10 приблизно три роки тому, а ОСОБА_8 він не знав. Дійсно 05.10.10 р. йому зателефонував ОСОБА_9 і попросив відвезти до м. Красний Лиман. Там вони зустрілись з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . ОСОБА_10 показував дорогу і вони поїхали до лісопосадки, де вони переодяглися в камуфляж. Поїхали далі, ОСОБА_10 показував дорогу, заїхали у двір в м. Красний Лиман, він місцевості не знає. Під`їхав хлопець, вони вийшли, з ним побалакали і вони поїхали на Міцубиши темно-зеленого кольору. Позаду їхав автомобіль жигулі сімка, він пригальмував і той їх обігнав. Автомобіль кліпав фарами, а ОСОБА_9 сказав не зупинятися. Він об`їхав їх і автомобіль за ними погнався, їхали-їхали і автомобіль зламався, пробили колеса, звернули в лісосмугу. ОСОБА_9 зателефонував, приїхали, замінили колеса і він поїхав додому. ОСОБА_9 біля нього сидів, позаду того справа сидів ОСОБА_10 , потім потерпілий і ОСОБА_8 . Він не знає куди везли потерпілого ОСОБА_7 . Коли пробили колеса, вони переодяглися та пішли, а він залишився сидіти в машині. Вони з ОСОБА_9 повернулися в м. Слов`янськ приблизно о 22.00.
Як вбачається із показань свідка ОСОБА_47 у судовому засіданні першої інстанції, у вказаний день йому зателефонував ОСОБА_10 та попросив його забрати з сусіднього села на його автомобілі. Він, ОСОБА_47 , зателефонував дружині ОСОБА_10 , вони зустрілись, пішли, забрали машину і поїхали до села. По дорозі заїхали, бо вони попросили, купити пива. Коли приїхали, вони були у літній кухні - ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і ОСОБА_10 . Випили пиво, зібралися і поїхали. На зворотньому шляху ще зупинилися в Кіровську купили пива.
У м. Красний Лиман висадили ОСОБА_8 і ОСОБА_10 попросив ще раз відвезти на переїзд. Як туди приїхали там чекала машина іномарка темного кольору, було темно і біля неї знаходилися люди. ОСОБА_10 з ОСОБА_7 вийшли і підійшли до людей, розмовляли. Він ще просив ОСОБА_10 швидше, бо час був вже пізній. ОСОБА_10 сказав - зараз п`ять хвилин і поїдемо. Потім вони відійшли в сторону лісосмуги, а ОСОБА_10 відійшов розмовляти по телефону. Вони сиділи в машині, чекали, чекали. Він, ОСОБА_47 , знову покликав ОСОБА_10 , а той відповів: «Зараз вони прийдуть і поїдемо». Після цього пройшло хвилин десять, не більше. Потім вернулися в машину ОСОБА_7 і ОСОБА_10 і вони поїхали на південну сторону м. Красний Лиман, там вийшов ОСОБА_7 , а вони поїхали по домам. Він повернувся додому пізно. Це було пізно ввечері, можливо вночі.
Свідок ОСОБА_48 у судовому засіданні першої інстанції підтвердив, що він знайомий з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а ОСОБА_9 йому незнайомий. Потерпілий ОСОБА_7 племінник його дружини. У нього, ОСОБА_49 , на зберіганні в квартирі була велика сума чужих грошей, яка належала іншій людині і у цієї людини був ключ від квартири і він сам їх забрав, але йому про це не повідомив. Тому він звернувся із заявою до міліції, але не писав хто вкрав гроші.
25.09.2010 р., коли він виявив пропажу грошей він відразу заявив у міліцію. До нього у квартиру приїхали десь три працівника міліції, потім експерт, а потім мабуть більша частина міського відділу. ОСОБА_7 у них до того в квартирі не був. Він не пам`ятає, чи називав ОСОБА_7 поміж родичів. Але у місті пішли розмови. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не залишали у нього гроші, це була інша людина.
Вивченими у судовому засіданні апеляційної інстанції показання свідка ОСОБА_50 на досудовому розслідуванні судом встановлено, що він пояснював, що працює дільничним інспектором у Краснолиманському МВ з 2005 року та обслуговує центральний район мікрорайону «Південний» м. Красний Лиман. Приблизно 28.09.2010 року на цій території було скоєно розбійний напад на відділення «Ощадбанку», а 02.10.2010 року на підприємця ОСОБА_51 оскільки обидва злочини були особливо тяжкі та резонансні, а особи, які вчинили зазначені злочини встановлені не були, весь міський відділ міліції займався згідно плану відпрацюванням території, перевіркою осіб раніше судимих і схильних до скоєння злочинів корисливої спрямованості.
Робота по зазначеним злочинам в особливому режимі тривала і 05 жовтня 2010 року. У зазначений день він на роботу прийшов як завжди о 09.00. і отримавши від керівника завдання на виконання певних заходів, спрямованих на розкриття зазначених вище резонансних злочинів, з міського відділення на належному йому автомобілі ВАЗ-2114 виїхав на обслуговувану ним територію.
Приблизно о 16 годині 20 хвилин 05.10.2010 р. на вул. Кірова біля магазину «Абсолют» він побачив автомобіль «Міцубіши Галант» темно-зеленого кольору. Вікна зазначеного транспортного засобу були всі сильно затоновані. Тільки лобове скло було заводське і мало невелике затемнення від верхнього краю. Автомобіль не мав реєстраційних знаків. Місто ОСОБА_52 не велике і працюючи досить тривалий час в міліції, він вже приблизно знає, особливо прикметні автомобілі, які є в місті. Цей автомобіль він ніколи не бачив у місті. Крім того йому вдалося роздивитися, що на передньому пасажирському сидінні і на водійському сидять два чоловіки в камуфляжній формі чорно-білих тонів. Цей факт йому здався дивним, тому він непомітно прослідував за зазначеним автомобілем і побачив, що машина повернула у двір п`ятиповерхового будинку і зупинилася за магазином «Фаворит». По телефону він повідомив про зазначений транспортний засіб заступнику начальника міського відділення з оперативної роботи ОСОБА_53 . Той сказав, що зараз під`їдуть співробітники оперативного блоку для організації на місці перевірки, що це за автомобіль і хто зазначені люди, які в ньому знаходяться.
Він, щоб не привертати увагу проїхав і зупинився в районі дитячого майданчика, щоб його не було видно. Приблизно через 5 хвилин він побачив, що автомобіль Міцубіши виїхав з двору і попрямував по пров. Телеграфному в сторону вул. Чапаєва у напрямку на виїзд з міста в сторону траси, що веде у м. Красний Лиман (його північну частину) та м. Слов`янськ. По телефону він підтримував зв`язок з оперативними співробітниками.
На в`їзді у м. Красний Лиман в районі мікрорайону «Східний», він на своєму автомобілі слідував за машиною. Вони їхали по трасі, що веде в північну частину м. Красний Лиман. При цьому він спілкувався по телефону з оперативними співробітниками, які слідували йому на допомогу і їхали слідом за його автомобілем. Перед в`їздом в місто він обігнав вказаний автомобіль і побачив у дзеркало заднього виду, що автомобіль Міцубіши звернув у бік вул. Партизанської. Оперативники на їх автомобілі повернули за Міцубіши. Він розвернув автомобіль і також звернув у бік вул. Партизанської. Однак на дорозі він вже нікого не бачив. Дорога там була ґрунтовою і йшла в сторону лісу. Він поїхав слідом, додавши швидкість. В центрі с. Кіровське він побачив, що там зібралися автомобілі практично всього особового складу їхнього міського відділу, які в цей час були на відпрацюванні. Всього було приблизно 5 екіпажів.
Перезванюючись один з одним стало відомо, що автомобіль Міцубіши від погоні втік. Отримавши від керівництва відділу команду повертатися в місто і продовжувати відпрацювання всі повернулися. Приблизно о 20 годині йому зателефонував його знайомий ОСОБА_54 , його дружина ( ОСОБА_55 ) спілкується з ОСОБА_56 . ОСОБА_57 сказав, що ОСОБА_40 сказала, що хтось викрав ОСОБА_58 . Він порадив звернутися із заявою в міліцію. ОСОБА_59 сказав, що вони трохи почекають можливо ОСОБА_41 прийде. Приблизно о 02.00 годині 06.10.10 р. йому на мобільний телефон зателефонувала ОСОБА_55 і сказала, що додому повернувся ОСОБА_60 він дуже переляканий і побитий. Він розповів їй і своїй дружині, що його біля магазину «Фаворит» силою заштовхнули в автомобіль Міцубіші і насильно вивезли. Після чого били і вимагали гроші. Він здогадався, що це саме той автомобіль, який він переслідував, і злочин було скоєно саме в тому місці, де вказаний автомобіль зупинився за магазином. А також те, що коли співробітники міліції переслідували цю машину, то в ній насильно утримували ОСОБА_58 .
Вранці в міське відділення міліції із заявою звернувся ОСОБА_60 , він вказав, що серед осіб, які вчинили відносно нього злочин були ОСОБА_61 і ОСОБА_62 . Крім того ОСОБА_63 повідомив, що аналогічний випадок мав місце і 27.09.10 р., коли його позбавили свободи і вимагали гроші ті ж особи, а також ОСОБА_64 , який нині оголошений в розшук. Йому відомо, що коли приймали пояснення від ОСОБА_10 і ОСОБА_65 , стало відомо, що ще одним чоловіком, який незаконно утримував ОСОБА_58 в автомобілі, був ОСОБА_66 житель міста Слов`янська (т.с.2, а.с.186-189).
Крім вищезазначених показань потерпілого та свідків вина обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованих їм злочинів у встановленому судом обсязі також підтверджується:
Рапортом дільничого інспектора міліції ОСОБА_67 про те, що в ході розгляду матеріалів ЖРЗПЗ № 3129 від 06.10.2010 р. за заявою ОСОБА_7 та ЖРЗПЗ № 3125 від 06.10.2010 р. за заявою ОСОБА_68 був виявлений факт скоєння вимагання грошових коштів по відношенню до ОСОБА_7 з боку ОСОБА_69 та ОСОБА_70 (т.с.1,а.с.7).
Заявами потерпілого ОСОБА_7 до Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 06.10.2010 р. та 07.10.2010 р., з тексту яких вбачається, що він просить притягнути до відповідальності громадян ОСОБА_69 , ОСОБА_70 і інших невстановлених осіб, які 05.10.2010 р. в період часу з 17.00 до 24.00 години, погрожуючи фізичною розправою вимагали у нього грошові кошти, при цьому заподіявши йому тілесні пошкодження (т.с.1 а.с.8,а.с.121).
Протоколом огляду місця події від 06.10.2010 року квартири АДРЕСА_6 , в ході якого зі згоди та у присутності потерпілого ОСОБА_7 була вилучена уніформа "Лукойл" яка належить ОСОБА_7 , і у якій, як він пояснив суду, він знаходився, коли 05.10.2010 року його викрали з двору, а пізніше в районі ж/д переїзду 6 кілометр у нього вимагали грошові кошти із застосуванням насильства небезпечного для життя та з погрозами подальшого застосування такого насильства.
У присутності понятих вказаний спецодяг оглянутий і на ньому виявлений попереду в районі паху розріз тканини неправильної форми розміром 20 см по довжині. Після огляду дана уніформа поміщена в поліетиленовий пакет, горловина якого обв`язана ниткою, нитка опечатана паперовою біркою з пояснювальним записом та відтиском круглої мастичної печатки з відтиском №2 Краснолиманського МВ та підписами понятих (т.с.1,а.с.10-11). Вилучена в ході огляду місця події уніформа була у встановленому законом порядку оглянута у присутності понятих, що зафіксовано у протоколі огляду від 22.10.2010 р., долучена до матеріалів справи у якості речового доказу та передана за розпискою на зберігання (т.с.1,а.с.178,179,181-182).
Дослідженим в ході судового розгляду протокол відтворення обстановки і обставин подій злочинів за участю ОСОБА_7 , в ході якого він 08.10.2010 року по свіжим слідам показав місце скоєння злочинів, а саме місце звідки ОСОБА_7 був викрадений 27.09.2010 р. ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_71 , а також 05.10.2010 був викрадений ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і показав, що 05.10.2010 р. місце його викрадення розташоване у дворі будинку №12 по проспекту Терешкової м. Красний Лиман та показав на місце де знаходився автомобіль Міцубіши без номерних знаків, в якому знаходились невідомі йому особи, а також ОСОБА_8 і ОСОБА_10 в камуфляжній формі і в який пізніше силою його затягнув раніше невідомий чоловік.
ОСОБА_7 також показав маршрут руху автомобіля Міцубіши, де він зупинився, ґрунтову дорогу, по якій його вели ОСОБА_10 і ОСОБА_8 . В ході відтворення також встановлене з показань потерпілого ОСОБА_7 місце, де знаходиться ставок, в якому він, після вказівки ОСОБА_10 , затопив камуфляжну форму, в яку були одягнені останні, а також місце затоплення. Під час відтворення на вказаному потерпілим місці у присутності понятих були виявлені затоплені ним дві камуфльовані куртки, на одній з яких на кожному погоні було по три зірочки (ст. лейтенант), а на другій на кожному погоні було по одному отвору під зірочки і над лівою накладною кишенею є нашивка з написом « 0(1)Rh», а також троє камуфльованих штанів та два розвантажувальних жилета чорного кольору, які були оглянуті та вилучені.
Потім ОСОБА_7 показав, що вони рухались в с. Новосадове Краснолиманського р-ну Донецької області та вказав на домоволодіння, де вони чекали автомобіля ВАЗ -21099 під керуванням ОСОБА_25 . Потім ОСОБА_7 вказав на місце біля магазину «Олімп», де вийшов з автомобіля ОСОБА_8 і район залізничного переїзду в районі с. Щурове, куди його привіз автомобіль ОСОБА_10 і де стояв автомобіль ВМW з чотирма невідомими йому чоловіками. Він також вказав на місце в лісі, розташоване з лівої сторони на відстані 600 м від автомобілів ВМW та автомобіля ОСОБА_10 , які знаходилися на узбіччі проїжджої частини, де останній і четверо невідомих вимагали у нього гроші та заподіяли йому тілесні ушкодження. Всі ці дії були зафіксовані на фото таблицях і повністю підтверджують показання потерпілого, неодноразово дані ним в ході судового розгляду.
Вилучені в ході огляду місця події камуфляжна форма з розвантажувальними жилетами у встановленому законом порядку оглянута у присутності понятих, що зафіксовано у протоколі огляду від 22.10.2010р., долучена до матеріалів справи у якості речового доказу та передана за розпискою на зберігання (т.с.1 ,а.с.77-99,178,179,181-182).
Протоколом відтворення обстановки і обставин події злочину за участю ОСОБА_8 , в якому зафіксовано, що 09.10.2010 року на четвертий день після скоєння злочину ОСОБА_8 у присутності двох понятих та експерта відтворив обставини злочинів скоєних ним разом з іншими особами по відношенню до потерпілого ОСОБА_7 27.09.2010р. та 05.10.2010 року. При цьому він вказав на місце у дворі будинку АДРЕСА_5 , де знаходився автомобіль Міцубіши сіро-зеленого кольору без номерів, в якому знаходився він з ОСОБА_10 і ще двоє невідомих йому чоловіків в камуфляжній формі і в салон якого один із невідомих насильно посадив ОСОБА_7 . Дії ОСОБА_8 відображені на фото таблицях і повністю підтверджують показання потерпілого ОСОБА_7 щодо місця та обставин його незаконного позбавлення волі та викрадення (т.с.1, а.с.101-104).
Протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання, з якого вбачається, що 12.10.2010 року потерпілий ОСОБА_7 у присутності двох понятих впізнав на фото чоловіка під номером три і при цьому пояснив, що впізнає його по загальним зовнішнім ознакам і цей чоловік 05 жовтня 2010 р. у дворі будинку АДРЕСА_5 насильно затягнув його в автомобіль Міцубіши сіро-зеленого кольору, після чого вони поїхали. Коли вказаний автомобіль зупинився в лісосмузі, то даний чоловік зняв з себе камуфляжну форму, в яку був одягнений і він побачив останнього, запам`ятавши при цьому його загальні зовнішні ознаки. Він абсолютно впевнений, що це саме ця людина на фото під номером три (т.с.1,а.с.127-128 ). В ході судового розгляду потерпілий також пояснював, що він запам`ятав обличчя ОСОБА_9 .
Протоколом очної ставки між підозрюваним ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_7 від 18.10.2010 р. в ході якого потерпілий ОСОБА_7 наполягав, що коли він після роботи проїжджав повз автомобіля Міцубіші без номерів, який знаходився у дворі, то саме ОСОБА_9 , який був одягнений у камуфляж, на голові була чорна шапка, повалив його з велосипеда на землю, а потім затягнув в салон автомобіля на заднє сидіння і там йому притиснули голову вниз. Він також підтвердив обставини його викрадення з двору ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на автомобілі Міцубіші без номерів, факт гонитви за ними, а також підтвердив інші обставини подій злочинів, в тому числі на переїзді в с. Щурове. При цьому він пояснював, що ОСОБА_10 вийшов першим і повів його до машини ВМW темного кольору. Звідти вийшли четверо чоловік і повели його в ліс напроти залізничного поста через дорогу. Там один із них почав знову вимагати з нього частку грошових коштів, які він викрав у своєї тітки, питав, де він їх дів, хоча він заперечував свою причетність до цього.
З боку вказаних осіб він чув погрози своєму життю, казали, що кинуть його в річку, під потяг. Потім один із них почав наносити кулаками своїх рук йому по тілу в області грудної клітки удари, скільки ударів він точно сказати не може, але не менше 15. Потім самий повний забрав його і сказав, що завтра вони заїдуть і гроші повинні бути вже готові, наказав йому їх шукати, так як вони знаходяться у нього вдома. Підозрюваний ОСОБА_9 , в свою чергу визнавав, що дійсно в цей день і час, 05.10.2010 р. він разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і водієм заїжджав до двору, де живе ОСОБА_7 , але викрадення останнього було з ініціативи ОСОБА_10 .
У присутності захисника ОСОБА_72 . ОСОБА_9 під час очної ставки стверджував, що «Я помню, що ми знаходились біля якоїсь арки, коли ОСОБА_10 крикнув зупинити автомобіль і вказав на хлопця з велосипедом, сказав, що він нам потрібен. Автомобіль зупинився і з машини вийшов чи-то « ОСОБА_73 » чи-то ОСОБА_19 , точно не пам`ятаю, і попрямував до даного хлопця, я також вийшов з автомобіля попалити і розібратися, в чому справа. Але даного хлопця вже посадили на заднє сидіння автомобіля і сказали, поїхали. Я сів назад в машину на переднє пасажирське сидіння і ми поїхали за вказаним ОСОБА_10 шляхом … Особа, яку вони забрали з вулиці, сиділа між « ОСОБА_74 » та ОСОБА_10 ». Отже, фактично ОСОБА_9 підтверджував факт насильницького поміщення до автомобіля і вивезення потерпілого ОСОБА_7 , лише при цьому заперечував свою вину в цьому.
Під час очної ставки 18.10.2010 р. ОСОБА_9 також розповідав, що на Щурівському переїзді ОСОБА_10 йому розповів, що привезений ним чоловік вкрав 500 тисяч гривень, що він чув крики цього чоловіка, тобто зрозумів, що його били. Він підійшов до них і побачив людину, що лежала на землі, це був той хлопець, якого вони вдень забирали. Він почав дорікати їм за побиття, так як боявся, що його уб`ють, підняв його. ОСОБА_10 сказав, що у нього півмільйона, але він відвів його в сторону і сказав ОСОБА_10 , щоб його не чіпали, потім відвів ОСОБА_39 до автомобіля ОСОБА_10 і сказав останньому, щоб він відвіз його додому.
Хлопець, якого били був одягнутий в уніформу чи-то « ОСОБА_75 » чи-то « ОСОБА_76 ». Все це відбувалося вночі. Ці пояснення, дані на очній ставці підтверджують доводи потерпілого щодо того, що його повалили з велосипеда на землю, позбавили волі та викрали, а пізніше його били та з нього вимагали гроші 500 тисяч гривень, а також що він в той час був одягнутий в уніформу «Лукойл». До того ж показаннями ОСОБА_9 на цій очній ставці підтверджується пізній час вказаних подій та темний час доби (т.с. 1, а.с.158-160).
Із протоколу очної ставки між обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вбачається, що 15 грудня 2010 року в ході очної ставки ОСОБА_9 наполягав, що ініціатором викрадення ОСОБА_7 був ОСОБА_10 , який йому повідомив «що ОСОБА_7 обікрав квартиру та вкрав 500 000 гривень», а ОСОБА_10 пояснював, що ОСОБА_9 не знав ОСОБА_7 в обличчя і він його йому показав, а « ОСОБА_9 вийшов з машини та запросив сісти в салон останнього».
ОСОБА_10 також пояснив, що після переслідування по дорозі додому, йому зателефонував ОСОБА_9 і «попросив привезти ОСОБА_7 для зустрічі в район Щурівського переїзду. Там вже знаходились ОСОБА_9 та двоє невідомих йому людей. ОСОБА_9 запитав, де ОСОБА_7 , він сказав що в машині. Він, ОСОБА_9 , забрав ОСОБА_7 і разом з ним та двома чоловіками, з якими він приїхав, пішли в сторону лісу про щось розмовляти. Що там відбувалось він не знає, так як не був присутнім». (т.с.1,а.с.205-206). Ці пояснення щодо обставин скоєння злочинів підтверджують показання потерпілого ОСОБА_7 , а також свідка ОСОБА_77 у судовому засіданні.
В протоколі очної ставки між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_10 від 15 грудня 2010 року зафіксовано, що потерпілий ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_10 наполягав на своїх детальних показаннях щодо подій 05.10.2010 року по незаконному позбавленню його волі та викраденні, а також вимаганні з нього грошей . В той же час ОСОБА_10 наполягав, що на Щурівському переїзді ОСОБА_9 забрав ОСОБА_7 і разом з ним та двома чоловіками, з якими ОСОБА_9 приїхав, пішли в сторону лісу про щось розмовляти. (т.с.1 а.с.207-211).
Під час очної ставки, відображеної у протоколі очної ставки між обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , яка відбулася 15 грудня 2010 року, ОСОБА_8 не підтвердив показання ОСОБА_9 і наполягав на тому, що саме 04.10.2010 року він разом з ОСОБА_10 на його автомобілі за попередньою домовленістю останнього зустрілися з ОСОБА_78 в с. Райгородок Слов`янського р-ну. Зустрілись в центрі селища. ОСОБА_9 приїхав на ВМW купе і почав спілкуватися з ОСОБА_10 з приводу ОСОБА_58 , жителя м. Красний Лиман, що їм треба поговорити за грошові кошти, які він украв у свого родича ОСОБА_28 . Розмова йшла, щоб забрати гроші та повернути їх ОСОБА_29 . Вирішили що наступного дня їм треба зустрітися і поїхати до ОСОБА_7 поговорити про повернення грошових коштів. ОСОБА_8 також пояснював, що 05.10.2010 року саме ОСОБА_9 «вийшов із автомобіля, взяв ОСОБА_7 за руку і швидко посадив на заднє сидіння».(т.с.1,а.с.212,213).
Висновком судово-медичної експертизи №229 встановлено, що наявні у гр. ОСОБА_7 тілесні ушкодження: струс головного мозку, забиття обох половин грудної клітки, лівого ліктьового суглоба, перелом четвертого пальця за типом тріщини лівої кисті, могли утворитися від дії тупих предметів в строк та при обставинах вказаних в постанові слідчого (05.10.2010 року ) і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які вимагають для загоєння термін понад 21 день (т.с.1,а.с.229-230).
У судовому засіданні першої інстанції допитаний експерт ОСОБА_79 , який підтвердив вказаний висновок та суду пояснив, що в СМЕ є описка в розділі «Дані обстеження» щодо « правої» кисті, в той час як слід було вказати правильно «лівої» кисті. Ця описка сталася з технічних причин, оскільки акт писався на комп`ютері, але медична документація, яка є підставою для висновку СМЕ, підтверджує факт наявності у ОСОБА_7 на час експертизи саме перелому четвертого пальця по типу тріщини лівої кисті, який був виявлений після рентгенологічного обстеження. У судовому засіданні апеляційної інстанції також оглянута амбулаторна картка потерпілого ОСОБА_7 в якій є записи лікарів щодо звернень ОСОБА_7 з приводу побиття 05.10.2010 р. приблизно о 23.00, а також лікарняні описи рентгенівських знімків травмованої лівої кисті, в тому числі 19.10.2010 р. (т.с.14,а.с.5-13).
В протоколі відтворення обстановки і обставин подій злочинів за участю ОСОБА_7 зафіксовано, що 17.04.2012 року потерпілий ОСОБА_7 детально розповів, де і яким чином 05.10.2010 року його незаконно позбавили волі та викрали із двору будинку АДРЕСА_5 . При цьому він показав, як діяв ОСОБА_9 насильно затягуючи його в автомобіль, в якому положенні його утримували у автомобілі Міцубіші під час викрадення. Його пояснення відображені на фото таблицях (т.с.2,а.с.34-42).
Протоколом огляду від 20.04.2012 р. в ході якого у присутності понятих був оглянутий матеріал №1976 про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_49 та оглянутою судом заявою ОСОБА_49 від 25.09.2010 року, в якій він просив притягти до кримінальної відповідальності невстановлену особу, яка 25.09.2010 р. таємно викрала із його квартири грошові кошти в сумі 27500 доларів та 175 тисяч гривень та заявою без дати, в якій він просить припинити будь-який розгляд за фактом цього його повідомлення, так як гроші були взяті у його відсутність людьми, яким вони належать. Постановою слідчого відмовний матеріал був визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів кримінальної справи. (Т.с.2,а.с.47-52,а.с.60-61).
Із протоколу очної ставки, яка відбулася 04.05.2012 року між свідком ОСОБА_80 та обвинуваченим ОСОБА_8 виявлено, що ОСОБА_8 телефонував ОСОБА_81 приблизно за два дні після свого звернення до міліції і він йому відповів, що це правда, що у нього пропали гроші, але не називав суму і не казав про те, що гроші знайшлися, бо боявся, що в квартиру можуть дійсно проникнути справжні злочинці. ОСОБА_8 йому поспівчував, але більше вони ні про що не розмовляли. В ході цієї очної ставки ОСОБА_8 підтвердив, що така розмова дійсно була, про крадіжку грошей у ОСОБА_49 він узнав від когось із мешканців міста і телефонував, щоб дізнатися, чи дійсно це правда. Яку суму вкрали він не знав, але розповів про це ОСОБА_10 (т.с.2,а.с.99-105).
Вироком Краснолиманського міського суду від 06.08.2013 року встановлено, що в один із днів після 25.09.2010 р. ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та особа по відношенню до якої матеріали виділені в окреме провадження, дізналися, що у їх знайомого мешканця м. Красний Лиман Донецької області ОСОБА_49 пропала велика сума грошей, у кількості 175 тисяч гривень та 27 тисяч 500 доларів США і вважаючи, що цими грошима заволодів ОСОБА_7 , з метою особистого збагачення вирішили пред`явити йому вимогу передачі грошових коштів в сумі 250 тисяч гривень і 27.09.2010 року після 17.00 за попередньою змовою групою осіб з корисливих спонукань незаконно позбавили ОСОБА_7 свободи та вимагали передачі чужого майна під погрозою вбивством та з застосуванням фізичного насильства (т.с.10, а.с.83-93). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14.03.2014 р. цей вирок залишений без змін (т.с.12, а.с.170-177). Цим доказом спростовуються доводи обвинувачених щодо того, що вони нібито не знали, яка сума грошей пропала у ОСОБА_82 .
У судовому засіданні першої інстанції оглянуті речові докази по справі - дві камуфльовані куртки, на одній з яких на кожному погоні знаходяться по три зірочки (ст.лейтенант), а на другій на кожному погоні існує по одному отвору під зірочки і над лівою накладною кишенею є нашивка з написом « 0(1)Rh», а також троє камуфльованих штанів та два розвантажувальних жилета чорного кольору.
За проханням обвинуваченого ОСОБА_83 він одягнув одну із куток на себе і вона підійшла йому за розміром.
Також суд оглянув речовий доказ - уніформу "Лукойл", яка належить ОСОБА_7 , і у якій, як він пояснив суду, він був одягнутий 05.10.2010 р. Вказаний спецодяг оглянутий у судовому засіданні і на ньому виявлений попереду в районі паху розріз тканини неправильної форми розміром 20 см. по довжині. Як підтвердив суду ОСОБА_7 цей розріз зробив ножем невідомий йому чоловік у лісі, де з нього вимагали гроші і при цьому той погрожував відрізати йому геніталії, а також кинути під потяг, якщо він не віддасть гроші ОСОБА_49 і ці погрози він сприймав як реальні.
Аналіз показань обвинувачуваного ОСОБА_8 на досудовому слідстві, проведеному згідно чинного на той час КПК України 1960 року доводить, що спочатку ОСОБА_8 за інкримінованим йому обвинуваченням свою вину визнавав у встановленому судом обсязі і давав на досудовому слідстві детальні пояснення щодо обставин скоєння злочину. Так при допиті у якості обвинуваченого 23.10.2010 року ОСОБА_8 розповів про зустріч 04.10.2010 р. біля 14.00 його та ОСОБА_10 в с. Райгородок Слов`янського р-ну з ОСОБА_9 , що приїхав на купейному автомобілі ВМW чорного кольору. ОСОБА_10 . ОСОБА_9 розповів, що в м. Красний Лиман є людина за кличкою «Космос»( ОСОБА_84 , який вкрав у свого родича біля 500 тисяч гривень і вони домовились, що треба здійснити психологічний та фізичний вплив на ОСОБА_7 , щоб заволодіти грошовими коштами. Домовились, що ОСОБА_9 візьме камуфляжну форму і маски, щоб їх ніхто не впізнав і ввечері вкрадуть ОСОБА_7 , але в той вечір йому зателефонував ОСОБА_10 і сказав, що все переноситься на завтра.
Також ОСОБА_8 пояснював, що наступного дня, 05.10.2010 р. за ним заїхав ОСОБА_10 і вони поїхали зустрічати ОСОБА_9 на Південний залізничний переїзд, куди приїхав ОСОБА_9 на Міцубіші без номерів з водієм. Вони поїхали за ними до лісу в район школи №4, де у дворі залишили машину ОСОБА_10 , ОСОБА_9 дав їм камуфляжну форму і сам одягнувся в неї (т.с.1,а.с.183 зворот, а.с. 184). Аналогічні показання щодо цих обставин ОСОБА_8 давав і під час очної ставки між обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , яка відбулася 15 грудня 2010 року (т.с.1,а.с.212,213).
У протоколі допиту у якості обвинуваченого від 23.10.2010 року відображено, що ОСОБА_8 також пояснював, що дійсно у цей день приблизно о 16.30 вони побачили як ОСОБА_7 їде на велосипеді додому. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 одягли маски та вийшли з автомобіля. Коли ОСОБА_7 проїжджав поряд з автомобілем, його звалили з велосипеда на землю і ОСОБА_9 з ОСОБА_10 закинули його на заднє сидіння автомашини, потім сів ОСОБА_10 і ОСОБА_7 опинився між ними. Голова його була у нього, ОСОБА_8 , на руках. Після цього вони поїхали до лісового масиву Масляковки, бо там хотіли з нього вибивати гроші.
Коли вони заїхали до лісового масиву то помітили, що за ними гонитва, їде автомобіль ВАЗ 2107 синього кольору. З нього вийшов хлопець і ОСОБА_10 зрозумів, що це працівники міліції, поплескав ОСОБА_9 по плечу і показав на погони, тобто дав зрозуміти, що це працівники міліції. Після цього ОСОБА_9 показав жестами водію, що треба уходити. Потім водій різко натиснув на газ і вони почали утікати від гонитви. Гонитва тривала біля 30 хвилин і вони від неї втекли, але пробили передні колеса. Далі ОСОБА_8 розповів, де і як вони зняли камуфляжну форму, яку ОСОБА_10 примусив ОСОБА_7 втопити у озері, а ОСОБА_9 і водій залишились біля машини і більше він їх не бачив. А він з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 пішли в с. Новосадове, де в літній кухні ОСОБА_10 з його телефону викликав ОСОБА_85 , який приїхав на його автомобілі з ОСОБА_86 і вони поїхали в м. Красний Лиман, де він вийшов біля магазину «Олімп». По дорозі ОСОБА_10 здзвонився з ОСОБА_9 , і як він, ОСОБА_8 , зрозумів, домовився десь зустрітися, де він не знає. ОСОБА_10 пропонував йому продовжити далі зайнятися ОСОБА_7 (вибивати гроші), але він, ОСОБА_8 , відмовився (т.с.1, а.с.184 зворот,-185).
Ці показання обвинувачений ОСОБА_8 повністю підтвердив у власноруч написаних ним показаннях в протоколі від 23.12.2010 року, де також вказував, що вину він визнає повністю, раніше давав правдиві показання і лише на очній ставці з ОСОБА_9 не вказав, що на них була камуфляжна форма, бо не хотів вказувати це все у його присутності (т.с.1,а.с.254).
Судом вивчені ці показання ОСОБА_8 і суд вважає їх правдивими та такими, що знайшли своє підтвердження в вищезазначених показаннях потерпілого, свідків, в протоколах очних ставок та слідчих дій, а також доведеними оглянутими в судовому засіданні речовими доказами - а саме, камуфляжною формою та розвантажувальними жилетами.
При цьому суд критично оцінює показання ОСОБА_8 щодо того, що ОСОБА_7 звалили з велосипеда на землю і ОСОБА_9 з ОСОБА_10 закинули його на заднє сидіння автомашини, оскільки вони суперечать даним ним показанням в ході очної ставки з ОСОБА_9 про те, що 05.10.2010 року саме ОСОБА_9 «вийшов із автомобіля, взяв ОСОБА_7 за руку і швидко посадив на заднє сидіння» (т.с.1,а.с.212,213) та їх не підтвердив сам потерпілий ОСОБА_7 , який у судовому засіданні наполягав, що саме ОСОБА_9 стягнув його з велосипеда та під час відтворення обстановки і обставин подій злочинів за його участю показав на статисті 17.04.2012 року як саме ОСОБА_9 це зробив. (т.с.2,а.с.34-42).
Під час додаткового допиту за результатами відтворення потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що після відтворення він дає більш повні та точні показання, що саме ОСОБА_9 стягнув його за одяг з велосипеда, після чого зробив захват за шию і насильно штовхнув його в автомобіль Міцубіші на заднє сидіння. Слідом за ним, тобто з другої сторони від нього тут же сів ще один чоловік в камуфляжній формі (т.с.2,а.с.174). До того ж суд враховує, що на час даних подій ОСОБА_8 знаходився в салоні автомобіля, бокове скло якого було затоноване, то ж він міг добросовісно помилитися даючи оцінку діям ОСОБА_10 щодо закидання ним ОСОБА_7 до автомобіля в момент його захоплення, оскільки сама подія відбулася доволі швидко і огляд місця події з автомобіля за таких обставин є певним чином обмеженим.
Колегія суддів також приходить до висновку, що ОСОБА_8 змінив свої визнавальні показання під час судового розгляду з метою уникнути відповідальності за скоєний ним злочин. Його змінені показання щодо обставини та події злочину, у яких він розповів, що нібито « ОСОБА_7 залишив велосипед біля будинку, сів в автомобіль добровільно» та що «їх переслідувала автомашина, «сімка» синього кольору, на ній їхали бандити і гналися за їхнім автомобілем до Луганської області. Бандити тримали в руках пістолети, вони об`їхали їх та їхали до Луганської області» спростовуються усіма вивченими судом доказами. Більш того суд враховує, що як видно із власноруч написаного протоколу від 23.12.2010 року, там ОСОБА_8 вказував, що вину він визнає повністю, раніше давав правдиві показання і лише на очній ставці з ОСОБА_9 не вказав, що на них була камуфляжна форма, бо не хотів вказувати це все у його присутності (т.с.1,а.с.254), що свідчить про наявність психологічного впливу з боку ОСОБА_9 на ОСОБА_8 . Такий вплив, також обумовлений керівною роллю ОСОБА_9 у скоєнні даних кримінальних правопорушень, на переконання суду виразився у бажанні ОСОБА_8 підтримати неодноразово висловлені ОСОБА_9 під час судового розгляду думки щодо нібито «добровільних» дій потерпілого ОСОБА_7 під час насильницького його захоплення у дворі будинку, де він мешкає, а також у твердженні, що за їхнім автомобілем Міцубіші без реєстраційних державних номерів нібито гналися люди на машині без номерів та впізнавальних знаків, розмахували пістолетом та виглядали як бандити.
Ці свідчення спростовуються показаннями свідків ОСОБА_50 , ОСОБА_87 , ОСОБА_30 , які вказували, що автомобіль, на якому вони переслідували ОСОБА_88 без номерів мав державний номер, факт «розмахування пістолетом» також не встановлений, бо спростовується вищезазначеними детальними показаннями самого ОСОБА_8 про те, що « ОСОБА_10 зрозумів, що це працівники міліції, поплескав ОСОБА_9 по плечу і показав на погони, тобто дав зрозуміти, що це працівники міліції» (т.с.1,а.с.184).
За таких обставин суд вважає, що свої показання ОСОБА_8 змінив під час судового розгляду з метою не лише самому уникнути відповідальності за скоєний злочин , а і догодити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і допомогти їм уникнути відповідальності за скоєні ними злочини.
Аналіз показань обвинуваченого ОСОБА_10 на досудовому слідстві, вивчених під час судового розгляду у відповідності з вимогами чинного на час їх отримання КПК України свідчить, що спочатку досудового розслідування ОСОБА_10 , знаходячись під вартою, свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнавав повністю, вказуючи, що він не обмежував свободу ОСОБА_7 , грошей з нього не вимагав, насильства та погроз не здійснював та повністю підтверджував показання, дані ним під час очних ставок з ОСОБА_7 та з ОСОБА_9 , про що написав власноруч. (т.с.1,а.с.249).
В той же час, після зміни ОСОБА_10 міри запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд щодо подій 05.10.2010 року він дав визнавальні показання.
Так 16.11.2012 р. ОСОБА_10 пояснював, що після того, як із розмови 27.09.2010 р . з ОСОБА_7 він та ОСОБА_8 зрозуміли, що той не збирається повернути гроші, він дійсно попросив ОСОБА_9 поговорити з ОСОБА_21 про повернення зниклих у сім`ї ОСОБА_29 грошей. 05.10.2010р. він зателефонував ОСОБА_9 та коротко пояснив суть проблеми. В цей же день приблизно о 16.30 ОСОБА_9 приїхав в м. Красний Лиман на Міцубіші без номерів з водієм. Вони з ОСОБА_8 пояснили йому суть проблеми, а ОСОБА_9 запитав, який буде у цьому його інтерес. На це він, ОСОБА_10 , йому відповів, що люди готові віддати ОСОБА_9 половину від 500 тисяч гривень. ОСОБА_9 погодився за умови, що вони будуть присутні під час його розмови з ОСОБА_7 . Вони переглянулися з ОСОБА_8 та він, ОСОБА_10 , сказав, як же вони можуть бути присутніми при розмові, коли ОСОБА_7 їх знає і вони вже раніше розмовляли з ОСОБА_7 з приводу повернення грошей. На це ОСОБА_9 тільки посміхнувся і сказав, що він все продумав, привіз для них камуфляжну форму та вовняні шапочки маски.
Заїхавши в район ОШ №4 вони переодяглися за вказівкою ОСОБА_9 в камуфляжну форму, при цьому ОСОБА_9 також одягнув камуфляж без маски і сказав: хто тепер вас впізнає, показуйте де живе ОСОБА_7 . Коли вони побачили ОСОБА_7 , ОСОБА_9 вийшов та спитав чи це він, а він, ОСОБА_10 , в цей час відійшов по нужді в сторону, а коли повернувся побачив, що ОСОБА_7 сидить на задньому сидінні автомобіля, а його велосипед лежить на землі в стороні. Він підняв велосипед і поставив його біля огорожі, після чого сів в автомобіль на заднє сидіння і вони поїхали в напрямку північної сторони міста, де їх наздогнав автомобіль ВАЗ 2107 з державними номерами і вони зрозуміли, що їх переслідують працівники міліції.
ОСОБА_9 наказав водію не зупинятися і відірватися від гонитви. Водій збільшив швидкість. В с. Кіровське невідомий автомобіль почав перекривати їм шлях, але їхній водій об`їхав перепону і вони поїхали в сторону с. Терни, де за селом в вибоїні лопнули шини і заїхали в лісосмугу. ОСОБА_9 почав їх винити, що вони спеціально його хотіли підставити і у них виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_7 впізнав його та ОСОБА_8 . Він, ОСОБА_10 , від обурення зняв камуфляж і маску, інші зробили теж саме. Після цього він, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 забрали камуфляж і пішли до села, де мешкає його бабуся, а по дорозі сказали ОСОБА_7 , щоб він втопив в болоті форму і маски. З села він зателефонував з телефона ОСОБА_8 своїй дружині ОСОБА_89 і попросив їх забрати, бо його автомобіль стояв біля ОШ № 4 і там залишився його телефон. Дружина і ОСОБА_90 забрали їх і вони поїхали в м. Красний Лиман. Не доїхавши до міста на його телефон зателефонував ОСОБА_9 і з претензію у голосі запитав його, де він знаходиться на даний момент, а також запитав, де ОСОБА_7 , на що він, ОСОБА_10 , відповів, що у нього в автомобілі і вони прямують додому. На це ОСОБА_9 сказав, щоб він приїхав на Щурівський переїзд і дав пояснення з приводу міліцейського переслідування. Після цього вони висадили ОСОБА_8 і він, ОСОБА_10 , разом з дружиною ОСОБА_91 , ОСОБА_92 і ОСОБА_7 на своєму автомобілі під`їхав у вказане місце, де вже знаходився автомобіль БМВ темного кольору.
Під`їхавши до автомобіля він побачив, як із його салону почали виходити пасажири. Крім ОСОБА_9 із автомобіля вийшли ще двоє хлопців спортивної статури, які були одягнені в спортивні кофти з капюшонами, одягнутими на голови. Цих хлопців він раніше не бачив, погано їх запам`ятав і впізнати не зможе. ОСОБА_9 запитав у нього, де ОСОБА_7 , на що він відповів, що той знаходиться у нього в автомобілі. ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_9 вийшов із автомобіля і до нього підійшов один із хлопців. Він обійняв рукою за плече ОСОБА_7 і направився в сторону лісу. Другий хлопець, який також приїхав разом з ОСОБА_9 попрямував за ними. Він, ОСОБА_10 , залишився розмовляти з ОСОБА_9 , який став пред`являти йому претензію з приводу гонитви міліцейського автомобіля за автомобілем Міцубіші і пояснював, що із-за них він поніс матеріальні збитки. В ході розмови з ОСОБА_9 він випустив з виду, де знаходиться ОСОБА_7 і двоє хлопців, що приїхали з ОСОБА_9 . Він сказав ОСОБА_9 , щоб той покликав ОСОБА_7 , бо в його автомобілі знаходилась дружина і їм треба було повертатися додому. Також він сказав ОСОБА_9 , що вже не треба розмовляти з ОСОБА_7 за повернення грошей, а матеріальну шкоду за пошкоджені покришки він відшкодує сам. ОСОБА_9 це «устромило» і він попрямував до лісу в ту сторону, куди пішов ОСОБА_7 з хлопцями.
Приблизно через п`ять хвилин зі сторони лісу вийшли ОСОБА_9 , два його товариші, а також ОСОБА_7 , при цьому останній тримався за бік і йшов трохи нахилившись. Коли ОСОБА_7 підійшов до його автомобіля, він запитав його чи все нормально, на що ОСОБА_7 сказав, що все добре і попросив відвезти його додому. По дорозі додому вони з ОСОБА_7 не розмовляли, а 07.10.2010 р. він був затриманий працівниками міліції за скоєння вказаного злочину. (т.с.3,а.с.213-215).
Ці показання ОСОБА_10 на досудовому слідстві співпадають із показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 щодо обставин підготовки до незаконного позбавлення волі та викрадення потерпілого ОСОБА_7 безпосередньо 05.10.2010 р., обставин та події викрадення ОСОБА_7 у цей день, що також підтверджено показаннями самого потерпілого як на досудовому слідстві, так і підчас судового розгляду, а також зафіксовано протоколами слідчих дій. З цих показань щодо подій на Щурівському переїзді вбачається, що ОСОБА_10 детально розповів, як там відбувалися події і правильність цих показань після їх оголошення також підтвердив під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_7 .
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_10 , який на початку судового розгляду, знаходячись на свободі, повністю визнавав свою вину у інкримінованому йому злочину за ст.146 ч.2 КК України, в подальшому вину не визнав та відмовився від давання показань у зв`язку із засудженням його до реальної міри покарання за події 27.09.2010 р. та зміною запобіжного заходу у виді застави на тримання під вартою, оскільки до цього, знаходячись під вартою на досудовому слідстві він свою вину за даним обвинуваченням також не визнавав.
Разом з тим суд виключає можливість того, що обвинувачений ОСОБА_10 на досудовому слідстві, знаходячись на свободі обумовив себе, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки дані ним показання щодо скоєння інкримінованих ним злочинів знайшли своє доказове підтвердження також в показаннях потерпілого, свідків, експерта, в протоколах слідчих дій, висновку СМЕ та оглянутими під час судового розгляду речовими доказами.
Факт не визнання вини ОСОБА_10 та відмови давати показання суду суд розцінює як здійснення ОСОБА_10 , який до того ж мав професійного захисника, свого конституційного права, передбаченого ст. 63 Конституції України, а також права на захист.
Аналіз показань обвинуваченого ОСОБА_9 на досудовому слідстві, вивчених під час судового розгляду та отриманих в порядку чинного на час досудового розслідування КПК України свідчить про те, що, ОСОБА_9 протягом досудового розслідування неодноразово міняв свої показання.

Так, будучи допитаним у якості підозрюваного 15.10.2010 року ОСОБА_9 свідчив про те, що ОСОБА_10 , якого він раніше знав за кличкою «Корифон» приблизно в березні працював у нього в фонді, але пропрацював не більше місяця та був ним звільнений за невиконання роботи. 05.10.2010 р. після обіду йому зателефонував ОСОБА_10 та попросив зустрічі. При цьому ОСОБА_9 пояснював, що віз його у м. Красний Лиман чоловік на ім`я ОСОБА_59 , на проданому ним останньому автомобілі Міцубіші з номером у багажнику. Він був у мисливському спорядженні і збирався після продажу автомобіля поїхати на полювання. ОСОБА_9 твердив, що він не знав, для чого ОСОБА_10 , з яким був ОСОБА_8 був потрібен хлопець на велосипеді, на якого вказав ОСОБА_10 . Коли автомобіль зупинився з машини вийшов чи то « ОСОБА_73 » чи ОСОБА_10 і попрямував до даного хлопця, він, ОСОБА_9 , також вийшов, розібратися у чому справа, але даного хлопця вже посадили на заднє сидіння і сказали : поїхали. (т.с.1,а.с.148 зворот).
Аналогічні пояснення ОСОБА_9 давав і під час очної ставки між ним, як підозрюваним та потерпілим ОСОБА_7 , яка відбулася 18.10.2010 р. (т.с. 1, а.с.158-160).
На очній ставці з ОСОБА_8 15.12.2010 р. ОСОБА_9 , даючи аналогічні пояснення щодо початку розвитку подій 05.10.2010 р. вже розповідав про інші події у дворі, що нібито він «разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 вийшли з автомобіля попалити. ОСОБА_8 почав розмовляти з велосипедистом, як пізніше вияснилось ОСОБА_7 . Про що говорили я не знаю. Потім я попросив присутніх швидше вирішувати свої питання, так як поспішав. Після чого я сів в автомобіль, а на заднє сидіння сів ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_7 . Для чого сів останній в наш автомобіль я не знаю.» (т.с.1,а.с.212 зворот).
Неправдивість цих показань в частині продажу автомобіля Міцубіші без номерів вигаданій особі з вигаданим ім`ям ОСОБА_59 , а також в частині плану поїздки на полювання у мисливському спорядженні в подальшому визнав сам обвинувачений ОСОБА_9 та підтвердили показання свідка ОСОБА_93 який в той день був водієм ОСОБА_88 без номерів.
Суд зазначає, що і викладені ОСОБА_9 обставини насильницького позбавлення волі та викрадення ОСОБА_7 нібито лише ОСОБА_10 чи ОСОБА_8 , а також викладена ним друга версія подій, а саме нібито добровільної поїздки у автомобілі Міцубіші без номерів потерпілого ОСОБА_7 та необізнаності ОСОБА_9 щодо мети та перебігу цих подій спростована у повному обсязі показаннями потерпілого ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду та обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які не лише підчас допитів на досудовому слідстві, але і на очних ставках наполягали на тому, що саме ОСОБА_9 стягнув потерпілого ОСОБА_7 з велосипеда на землю та помістив на заднє сидіння автомобіля ОСОБА_88 без номерів і що це було зроблено за попередньою домовленістю з метою вимагання у потерпілого грошових коштів у розмірі 500 тис. гривень, половину яких обіцяли ОСОБА_9 .
Подальший аналіз показань ОСОБА_9 вже щодо обставин подій на Щурівському переїзді на досудовому слідстві доводить, що ОСОБА_9 підтверджує, що він дійсно телефонував ОСОБА_10 і призначив зустріч на Щурівському залізничному переїзді, куди він приїхав на автомобілі дружини марки ВМW разом з знайомим ОСОБА_94 і там його чекав. Через деякий час приїхав ОСОБА_10 . Хто був за кермом його автомобіля він не бачив, попереду сиділа його дружина ОСОБА_95 , а позаду було біля чотирьох осіб. Всі вони вийшли з автомобіля крім ОСОБА_96 . Також з ОСОБА_10 приїхав ще один автомобіль марки «Фольксваген Пассат В5» чорного кольору і зупинився на іншій стороні узбіччя. До нього підійшов ОСОБА_10 і почав йому розповідати, що є людина, яка украла 500 тисяч з якоїсь квартири, повернувся і сказав, що тут. Але усі люди, які були з ОСОБА_10 вже знаходилися біля лісу. Вони пішли за ними і почув крики людини, тобто зрозумів, що його б`ють. Він підійшов до них, побачив людину, що лежала на землі, ним був той хлопець, якого вони вдень забирали. Він почав їм дорікати за побиття, підняв його, ОСОБА_10 сказав, що у нього півмільйона, але він відвів його в сторону, сказав ОСОБА_10 , щоб його не чіпали, потім відвів його до автомобіля ОСОБА_10 і сказав тому, щоб він відвіз його додому, при цьому попередив ОСОБА_10 , що вранці вони зустрічаються в м. Слов`янську і будуть розбиратися за шкоду, яка була завдана його автомобілю. Хлопець, якого били, був одягнений в уніформу «Лукойл». Все це відбувалося вночі, осіб які там знаходились крім ОСОБА_10 та його дружини ОСОБА_96 він раніше не зустрічав і не був знайомий. Впізнати їх він не зможе, бо був темний час доби (т.с.1,а.с.148 зворот,149).
Ці пояснення обвинувачений ОСОБА_9 підтверджував також під час очної ставки 18.10.2010 р. з потерпілим ОСОБА_7 (т.с.1,а.с.158-160).
Під час очної ставки з ОСОБА_8 15.12.2010 р. ОСОБА_9 розповідав ще таку версію подій після приїзду автомобіля ОСОБА_10 на Щурівський переїзд: «Виявилось, що ОСОБА_7 приїхав разом з ОСОБА_10 на машині. Ми пішли з ОСОБА_10 до його автомобіля, там хтось сидів за кермом і попереду на пасажирському сидінні сиділа дружина ОСОБА_10 - ОСОБА_95 . А ОСОБА_7 з кимось уже був у лісосмузі. Потім ми пішли удвох з ОСОБА_97 туди. Я побачив, що ОСОБА_7 там б`ють. Хто його бив, я не знаю. Було їх приблизно чотири особи, впізнати їх не зможу. З ким дані особи приїхали я не знаю. Потім я поговорив з ОСОБА_10 за автомобіль Міцубіші, так як він був побитий. Я підняв з ОСОБА_10 . ОСОБА_7 і відвів його до автомобіля ОСОБА_10 і сказав, щоб його відвезли додому» (Т.с.1,а.с. 213).
Разом з тим, потерпілий ОСОБА_7 наполягав як під час очної ставки, так і у судовому засіданні, що після того, як його покликав ОСОБА_10 саме люди, які вийшли з автомобіля ВМW повели його до лісу. Там один з них почав вимагати з нього частку грошових коштів, які він украв у своєї тітки, запитував, де він їх дів, хоча він заперечував про свою причетність до крадіжки. Потім один з них почав наносити кулаками своїх рук удари по тілу та грудній клітці…, не менше ніж 15 ударів. З боку вказаних осіб він чув погрози своєму життю, говорили, що кинуть його в річку, під потяг. Потім самий повний забрав його і сказав, що завтра вони заїдуть і гроші повинні бути вже готові, сказав йому їх шукати, так як вони знаходяться у нього вдома. Після цього його посадили в автомобіль ОСОБА_10 і той відвіз його до магазину «Орбіта». (т.с.1,а.с.159 зворот).
Обвинувачений ОСОБА_10 також в ході очної ставки 15.12.2010 року між ним та ОСОБА_9 наполягав, що коли вони прибули на Щурівський переїзд «Там вже знаходились ОСОБА_9 та двоє невідомих мені людей. ОСОБА_9 запитав, де ОСОБА_7 , я сказав що в машині. Він, ОСОБА_9 , забрав ОСОБА_7 і разом з ним та двома чоловіками, з якими він приїхав, пішли в сторону лісу про щось розмовляти. Що там відбувалось я не знаю, так як не був присутнім». (т.с.1,а.с. 206). Ці пояснення щодо обставин скоєння злочинів підтверджують показання потерпілого ОСОБА_7 , а також підтвердив свідок ОСОБА_77 у судовому засіданні.
Таким чином, з врахуванням всіх цих показань колегія суддів приходить до висновку про навмисне спотворення реальних подій у показаннях ОСОБА_9 з метою перекласти повну відповідальність за скоєний злочин на обвинуваченого ОСОБА_10 та інших вигаданих ним осіб. Разом з тим суд зазначає, що із показань ОСОБА_9 вбачається його поінформованість про реальні події щодо насильницьких дій відносно потерпілого ОСОБА_7 у лісі, його побиття. Більше того, він під час очних ставок та у цих показаннях на досудовому слідстві наполягав, що він піднімав потерпілого ОСОБА_7 після його побиття, що за його вказівкою це побиття припинили, що саме він наказав ОСОБА_10 відвезти ОСОБА_7 додому, тобто керував ситуацією і йому усі підкорялися. До того ж із всіх обвинувачених лише ОСОБА_9 з початку давання показань на досудовому слідстві стверджував, що він запам`ятав, що потерпілий ОСОБА_7 був одягнений в уніформу «Лукойл» під час подій на переїзді.
Так, обвинувачений ОСОБА_9 не визнаючи свою вину у скоєнні інкримінованих ним злочинів за ст.ст. 146 ч.2 та 189 ч.3 КК України під час судового розгляду пояснював, що в період з 02.10.2010 р. по 05.10.2010 р. він знаходився за межами України в Росії і повернувся лише 05.10.2010 р. і це, на його думку, підтверджують штампи про візи у його закордонному паспорті, які є в копії в матеріалах кримінального провадження (т.с.2,а.с.3,4).
Згідно показань свідка ОСОБА_98 у судовому засіданні ОСОБА_9 залишав йому закордонний паспорт, він його сканував в кінці липня на початку серпня 2011 року і зберігав це зображення на комп`ютері, а потім дав його для Краснолиманського суду. Де ОСОБА_9 був за кордоном йому не відомо і взагалі про це йому відомо лише зі слів самого ОСОБА_9 та штампів у паспорті.
Судом оглянута ця виготовлена ОСОБА_98 ксерокопія з перекладом на українську мову та виявлено, що на ксерокопії сторінки 27 закордонного паспорту на ім`я ОСОБА_99 є дві відмітки з штампом Росія КПП 02.10.2010 р. та Росія КПП 05.10.2010 р. (т.с. 2, а.с.3,4). Відомостей про перетин кордону ОСОБА_100 у вказані дні, або відповідних віз української сторони суду не надано, із обох штампів не відомо на якому КПП Росії існує та взагалі чи існує такий штамп у прикордонників Росії, оскільки в обох штампах відсутні усі необхідні для їх ідентифікації дані, а саме: місце знаходження КПП в Росії, зображення транспортного засобу, на якому перетинався кордон, а також службові номери та позначки за допомогою яких перевіряється та підтверджується приналежність такого штампу певному регіону прикордонної служби Росії. Факт відсутності таких необхідних даних у штампах підтверджує і текст перекладу паспорту з української мови на російську, завірений нотаріально. (т.с.2,а.с.4).
Напроти, як видно із повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_5 від 18.09.2012 р. факт перетинання державного кордону України громадянином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у період з 01.09.2010 р. по 31.10.2010р. на ділянці ІНФОРМАЦІЯ_5 не зафіксовано (т.с.2,а.с.167), а також за повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації від 26.06.2012 року №0.254 відомостей про перетинання державного кордону ОСОБА_9 у вказаний період, а саме згідно запиту з 02.10.2010 року по 05.10.2010 року не виявлено (т.с.2,а.с.136).
За таких обставин суд не може вважати надані суду зображення штампів про перетин кордону з Росією у вказані дні аутентичними, а значить належними і допустимим доказами відсутності ОСОБА_9 04.10.2010р. на зустрічі у с. Райгородок, інших безсумнівних доказів знаходження у вказаний період саме 04.10.2010 року ОСОБА_9 у Росії суду стороною захисту не надано.
Тому у суду не має підстав сумніватися в правдивості пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 , який на досудовому слідстві пояснював і підтвердив під час очної ставки з обвинуваченим ОСОБА_9 15 грудня 2010 року, що саме 04.10.2010 року біля 14.00 він та ОСОБА_10 під час зустрічі в с. Райгородок Слов`янського р-ну з ОСОБА_9 , який приїхав на купейному автомобілі ВМW чорного кольору домовилися щодо викрадення ОСОБА_7 з метою подальшого вимагання у того грошей ОСОБА_49 (т.с.1, а.с.183зворот, 184,212,213). При цьому суд звертає увагу на таку важливу деталь, що ОСОБА_8 , який не був знайомий з ОСОБА_9 та не був присутнім під час подій на Щурівському залізничному переїзді 05.10.2010 року і не бачив, на якому автомобілі туди приїхав ОСОБА_9 , а пересувався в цей день разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на автомобілі Міцубіші, при дачі своїх пояснень щодо подій 04.10.2010 року вказав саме на купейний автомобіль ВМW чорного кольору, яким користувався під час поїздок ОСОБА_9 .
Під час судового розгляду в суді першої інстанції кримінального провадження ОСОБА_9 , змінив викладену ним під час досудового розслідування версію щодо того, що він, за його словами їхав на полювання і по дорозі заїхав у м. Красний Лиман за телефонним дзвінком ОСОБА_10 , що усіма його діями керував ОСОБА_10 без будь-яких пояснень, а він не знав, для чого ОСОБА_10 , з яким був ОСОБА_8 був потрібен хлопець на велосипеді, і лише на Щурівському переїзді від ОСОБА_10 він узнав про 500 тисяч , які нібито є у ОСОБА_7 .
ОСОБА_9 у суді першої інстанції почав виклади іншу версію подій 05.10.2010 року, посилався, що тоді був керівником суспільної організації з протидії корупції та наркоторгівлі, а саме «Благодійний фонд Ципіна Святослава», членом якої був ОСОБА_10 і який зателефонував йому та повідомив, що є людина, у якої можна, або через яку можна купити наркотик або домовитися про це з метою викриття наркоторгівлі. Свої дії він нібито погоджував з начальником Слов`янського відділу СБУ і лише сприяв контакту з наркоманом, яким він вважає ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_98 суду розповів, що він співпрацював з ОСОБА_9 у вказаних організаціях . Він розуміє, що їхня функція на межі з протиправною.
Виходячи з назви очолюваної ОСОБА_9 - з його слів та з наданої на досудовому слідстві йому характеристики - організації - «Благодійний фонд Ципіна Святослава» при створенні та реєстрації вказаної організації, її діяльність регулювалася чинним на той час Законом України « Про благодійництво та благодійні організації» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1997, N 46, ст.292 із змінами). Стаття 1 вказаного закону визначає, що благодійна організація - це недержавна організація, головною метою діяльності якої є здійснення благодійної діяльності в
інтересах суспільства або окремих категорій осіб згідно з цим
Законом. Тому доводи ОСОБА_9 , щодо того, що створення вказаної благодійної організації нібито давало йому права здійснювати дії з протидії корупції та наркоторгівлі є надуманими і такими що не відповідають закону. Більш того, вказані у вищезазначеному законі у ст. 4 основні напрями благодійництва та благодійної діяльності та перечисленні у ст. 13 закону права благодійних організацій не передбачають такої діяльності, тож здійснення її під прикриттям благодійного фонду є незаконним.
До того ж доказів реального проведення такої діяльності в рамках закону в належним чином зареєстрованій суспільній організації «Комітет по боротьбі з корупцією, тероризмом та організованою злочинністю» чи в вищевказаній благодійній організації ОСОБА_9 і що ці дії були погоджені з Донецьким відділом СБУ та Слов`янським МВ СБУ з боку захисту суду не надано, оскільки така діяльність здійснюється лише компетентними органами у передбачених законом випадках, з обов`язковим дотриманням спеціальної процедури, встановленої законом.
Проаналізувавши такі доводи ОСОБА_9 у сукупності із усіма наданими суду як із сторони обвинувачення так із сторони захисту доказами, суд приходить до висновку, що ця версія ОСОБА_9 не знайшла свого доказового підтвердження в ході розгляду кримінального провадження і спростована вивченими судом вищеперерахованими доказами.
В ході судового розгляду ОСОБА_9 також стверджував, що потерпілий ОСОБА_7 05.10.2010 року був під дією наркотичних речовин, що він наркоман, що ОСОБА_7 пив пиво по дорозі і тому був нетверезий і його поясненням суду не можна вірити з цих причин.
Даючи пояснення з цього приводу у суді ОСОБА_7 підтвердив, що у машині ОСОБА_10 він дійсно вжив приблизно пляшку чи півпляшки пива, але був у той день тверезий і наркотичних засобів він не вживає. Суд вважає ці пояснення потерпілого достовірними та такими, що спростовують доводи ОСОБА_9 , оскільки із реального перебігу подій вбачається, що у двір свого будинку ОСОБА_7 заїхав на велосипеді, тож вживання наркотичних засобів було б певною перешкодою для вчинення цих дій і позначилося б на його поведінці. До того ж, даючи пояснення при відтворенні події та обставин злочинів ОСОБА_7 07.10.2010 року детально розповів та показав як і де та за яких саме обставин відбувалися події, що тривали значний проміжок часу, починаючи приблизно з 16 години 30 хвилин 05.10.2010 року до 01 години 30 хв. ночі 06.10.2010 року, що свідчить про добру пам`ять та ясне і тверезе сприйняття ОСОБА_7 викладених ним подій.
Колегія суддів критично оцінює показання у суді свідка ОСОБА_101 щодо того, що ОСОБА_7 це наркоман, який вживає важкі наркотики амфітамінової групи. ОСОБА_9 йому казав, що ОСОБА_7 може виготовляти важкі наркотики амфітамінової групи. В той же час обвинувачений ОСОБА_9 суду такі подробиці не повідомляв, він лише посилався на те, що йому зі слів ОСОБА_10 відомо, що ОСОБА_7 нібито наркоман. Суд вважає, що такі показання свідок захисту ОСОБА_98 дав у суді з метою допомогти ОСОБА_9 уникнути кримінальної відповідальності за скоєні злочини. Більше того, як ОСОБА_98 сам показав у суді, то з ОСОБА_7 він був не знайомий і вперше побачив його лише у Краснолиманському суді у 2011 році, тож на момент вказаних подій не може об`єктивно характеризувати потерпілого.
ОСОБА_9 також вважає, що його вина не доведена, бо ОСОБА_7 сказав, що невідомі особи вимагали у нього гроші. Він, ОСОБА_9 , був на Щурівському переїзді, щоб узнати у ОСОБА_10 , хто їх переслідував і злочин не вчиняв, грошей у ОСОБА_7 не вимагав. Свідків про вимагання грошей у ОСОБА_7 на думку ОСОБА_9 не має, тільки показання потерпілого, вони нічим на його думку не підтверджуються. На переїзд він приїхав на ВМW це двомісний дводверний автомобіль купе, в який помістяться лише дві особи.
Ці пояснення ОСОБА_9 спростовуються вивченими в ході судового розгляду та вище перерахованими судом доказами, в тому числі протоколом очної ставки між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 де сам ОСОБА_9 підтверджував, що на Щурівському переїзді ОСОБА_10 йому розповів, що привезений ним чоловік вкрав 500 тисяч гривень, що він чув крики цього чоловіка, тобто зрозумів, що його били. ОСОБА_9 також твердив, що був на місці побиття і побачив людину, що лежала на землі, «це був той хлопець, якого вони вдень забирали. Він почав дорікати їм за побиття, так як боявся, що його уб`ють, підняв його.» (т.с. 1, а.с.158-160). Тож ОСОБА_9 під час цієї очної ставки підтверджував свою присутність під час побиття ОСОБА_7 , свою обізнаність щодо обставин побиття потерпілого, причини такого побиття, він один вказував на одяг потерпілого уніформу «Лукойл» і лише заперечував свою участь у побитті та вимаганні грошей, перекладаючи вину на ОСОБА_10 та невідомих осіб.
Також із протоколу очної ставки між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вбачається, що 15 грудня 2010 року в ході очної ставки ОСОБА_10 наполягав, що на шляху додому, йому зателефонував ОСОБА_9 і «попросив привезти ОСОБА_7 для зустрічі в район Щурівського переїзду. Там вже знаходились ОСОБА_9 та двоє невідомих йому людей. ОСОБА_9 запитав, де ОСОБА_7 , він сказав що в машині. Він, ОСОБА_9 , забрав ОСОБА_7 і разом з ним та двома чоловіками, з якими він приїхав, пішли в сторону лісу про щось розмовляти. Що там відбувалось він не знає, так як не був присутнім» (т.с.1,а.с.205-206).
Ці пояснення щодо обставин скоєння злочинів підтверджують показання потерпілого ОСОБА_7 у судовому засіданні, а також свідка ОСОБА_77 , який підтвердив, що він бачив що на переїзді їх чекала машина іномарка темного кольору, було темно і біля неї знаходилися люди. ОСОБА_10 з ОСОБА_7 вийшли і підійшли до людей, розмовляли. Він ще просив ОСОБА_10 швидше, бо час був вже пізній. ОСОБА_10 сказав - зараз п`ять хвилин і поїдемо. Потім вони відійшли в сторону лісосмуги, а ОСОБА_10 відійшов розмовляти по телефону.
Даючи пояснення у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснював, що на Щурівському переїзді та у лісі було темно і він не бачив, хто саме його бив і зараз вже не пам`ятає, чи був там ОСОБА_9 , він бачив лише людей які вийшли з ВМW та забрали його. Також наразі він не виключає, що там міг бути і ОСОБА_9 .
ОСОБА_7 також підтвердив правильність оголошених судом показань ОСОБА_10 на досудовому слідстві, де той також пояснював, що саме люди, які вийшли з автомобіля ОСОБА_9 забрали потерпілого до лісу, куди пізніше пішов і ОСОБА_9 , якого ОСОБА_10 просив повернути ОСОБА_7 , щоб швидше поїхати додому. Тож у судовому засіданні встановлено, що три особи потерпілий ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_77 у суді та ОСОБА_10 на досудовому слідстві дали пояснення, що саме із автомобіля ВМW, на якому приїхав ОСОБА_9 , вийшли люди, які повели потерпілого до лісу, сам ОСОБА_9 на очних ставках підтверджував, що він бачив як били саме ОСОБА_7 , тож з врахуванням узгодженості дій вимагателів та ОСОБА_9 , його попередньої домовленості з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 щодо вимагання та розподілу на їх думку наявної у ОСОБА_7 значної суми грошей, його керівної ролі під час вказаних насильницьких подій колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_9 у скоєнні вимагання з ОСОБА_7 грошових коштів за попередньою змовою в групі з невстановленими особами, матеріали досудового слідства стосовно яких виділені в окреме провадження з застосуванням насильства небезпечного для його життя та з погрозою застосування такого насильства знайшла своє доказове підтвердження в ході розгляду кримінального провадження у встановленому судом обсязі.
Доводи ОСОБА_9 щодо того, що ВМW, на якому він приїхав на переїзд це двомісний дводверний автомобіль купе, в який помістяться лише дві особи спростовуються технічними даними викладеними у тимчасовому реєстраційному талоні серії НОМЕР_3 на даний ВМW моделі 330 ХІ типу легковий купе, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого за ОСОБА_102 з правом керування ОСОБА_9 у якому вказано, що кількість сидячих місць з місцем водія у даному транспортному засобі складає 5 (п`ять) місць (т.с.1, а.с.267).
Судом також перевірені доводи ОСОБА_9 про те, що на його думку, висновки експерта про перелом пальця у потерпілого ОСОБА_7 , не обґрунтовані рентгенівськими знімками, а суду надані чисті знімки, там, на його думку не має переломів.
Судом оглянуті надані суду знімки та оригінал амбулаторної карти потерпілого ОСОБА_7 , заслухані пояснення судово-медичного експерта ОСОБА_79 , який їх оглядав та повністю підтвердив правильність медичного висновку №299 від 19.10.2010р., зробленого, як того вимагає закон на підставі наданих експерту медичних документів та огляду обстежуваного.
Оцінюючи ці докази у їх сукупності суд вважає, що у суду не має підстав сумніватися в результатах судово-медичної експертизи, оскільки в висновку описані внесені у амбулаторну карту описи рентгенівських знімків, в тому числі за 19.10.2010 року, та встановлені діагнози, серед яких і закритий перелом основної фаланги ІV пальця лівої кисті по типу тріщини, які зроблені лікарями спеціалістами, а не одним лікарем, в тому числі рентгенологом, у компетентності яких у суду не має підстав сумніватися (т.с.14, а.с.5-13).
Суд також не сумнівається у компетентності судово-медичного експерта ОСОБА_79 , який на час проведення експертизи мав стаж роботи 18 років, першу категорію, 10-й ранг, клас 4. При цьому суд враховує його пояснення у суді, що з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 він раніше не був знайомий, тож ніяких підстав чи причин для спотворення медичної інформації не існувало (т.с.1, а.с.229). Ці висновки СМЕ також підтверджуються показаннями у суді свідків ОСОБА_36 та ОСОБА_44 про те, що вони бачили як потерпілий прийшов до дому вночі сильно побитий, у дуже поганому стані і скаржився на болі в ребрах і на пальцях.

Підтверджуючи у суді, що оглянутий спецодяг ОСОБА_7 має явні сліди пошкоджень, ОСОБА_9 вважає, що як вони утворилися вказано лише зі слів потерпілого. Однак свідок ОСОБА_36 яка бачила потерпілого відразу після повернення додому вночі 06.10.2010 р. у суді розповіла, що у чоловіка був порізаний комбінезон, який наступного дня вилучили і цей факт підтверджений протоколом огляду місця події від 06.10.2010 року (Т.с.1,а.с.10-11).
Необхідність проведення експертизи щодо того чи є розріз на уніформі рваним, колотим чи різаним ОСОБА_9 суду не обґрунтована, обґрунтованих клопотань про доцільність проведення такої експертизи ним та його захисниками не заявлялось ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду.
Суд також вважає надуманими доводи обвинуваченого ОСОБА_9 у судовому засіданні про те, що ОСОБА_7 нібито міг зупинити автомобіль під час його викрадення та перевезення на Щурівський переїзд , а також міг вільно переміщатися у лісі, де його висадили з автомобіля після поломки Міцубіші. При цьому суд враховує пояснення потерпілого, що під час його викрадення у автомобілі Міцубіші його обмежували у русі, притиснувши його голову таким чином, що він навіть не міг вільно дихати, тож реально не мав змоги залишити автомобіль.
Що стосується подій у лісі, після виходу із автомобіля Міцубіші, то навіть маючи змогу зателефонувати та телефонуючи дружині, ОСОБА_7 пояснював, що не знає де він знаходиться, до того ж поряд з ним знаходилися ОСОБА_10 та ОСОБА_8 які і в цей день, і до цього 27.09.2010 року вже вчиняли щодо нього насильницькі дії щодо його незаконного позбавлення волі та викрадень, чим на нього здійснювався відповідний психологічний тиск. ОСОБА_7 також суду розповів, що після того, як у м. Красний Лиман вийшов ОСОБА_8 , то ОСОБА_10 обіцяв відвезти його додому, лише сказав, що перед цим треба заїхати в одне місце, тож він думав, що ОСОБА_10 відвезе його додому.
Детально перевіривши усі наявні докази по кримінальній справі колегія суддів приходить до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_9 за ст.ст. 146 ч.2,189 ч.3 КК України, ОСОБА_10 за ст.146 ч.2 КК України та ОСОБА_8 за ст.146 ч.2 КК України у встановленому судом обсязі доведена повністю, а їх злочинні дії вірно кваліфіковані: ОСОБА_10 та ОСОБА_8 кожного за ст. 146 ч.2 КК України, як умисне незаконне повторне позбавлення волі та викрадення людини, вчинені з корисливих мотивів з метою подальшого вимагання у нього грошових коштів за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань; ОСОБА_9 - за ст. 146 ч.2 КК України, як умисне незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинені з корисливих мотивів з метою подальшого вимагання у нього грошових коштів за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань та за ст.189 ч.3 КК України як умисне вчинення з корисливих мотивів з метою особистого збагачення вимагання, а саме вимоги передачі чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.
При вирішенні питання щодо правильності кваліфікації злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_9 та невстановлених осіб з метою відмежування вимагання від грабежу чи розбою суд першої інстанції правильно виходив з того, що при грабежі і розбої насильство або погроза його застосування спрямовані на заволодіння майном у момент їх застосування. При цьому погроза являє собою такі дії чи висловлювання, які виражають намір застосувати фізичне насильство негайно. Дії, що полягають у насильстві або в погрозі його застосування, спрямовані на одержання майна в майбутньому, а також вимогу передати майно, поєднану з погрозою застосувати насильство до потерпілого або до близьких йому осіб у майбутньому, слід кваліфікувати як вимагання. В даному випадку обвинуваченому ОСОБА_9 було достовірно відомо, що ОСОБА_7 повертався з роботи та не мав при собі грошових коштів, які він мав намір вимагати, тож дії ОСОБА_9 у групі невстановлених осіб спрямовані на одержання майна від ОСОБА_7 в майбутньому, а також вимогу передати майно, поєднану з погрозою застосувати насильство до потерпілого у майбутньому, правильно кваліфікувати як вимагання.
При цьому суд першої інстанції врахував, що заподіяння в процесі вимагання потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесного ушкодження, позбавлення волі, поєднане з насильством небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, з погрозою вбивства та заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень , які потерпілий сприймав реально охоплюється ч. З ст. 189 КК України і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребує.
Оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 засуджені за ст.ст.146 ч.2 та 189 ч.2 ,70 ч.1 КК України за вчинення ними 27.09.2010 року вказаних злочинів, то суд вважає, що їх злочинні дії 05.10.2010 року слід кваліфікувати як повторні.
Також, при перевірці відповідності журналу судового розгляду електронному носію інформації було встановлено, що звукозапис всіх судових засідань прослуховується, тому доводи обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з цього приводу є необґрунтованими.

Що стосується доводів апелянтів, про те, що суд першої інстанції проводив судовий розгляд без потерпілих, та було порушено їх право на захист, колегія судів вважає їх також необґрунтованими.

Так, в матеріалах провадження є заяви потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_103 про слухання справи за їх відсутністю (т.11 а.к.п. 93, т.13 а.к.п 147, т.14 а.к.п. 20).

Також, в матеріалах провадження є телефонограми, згідно з якими, потерпілі ОСОБА_104 та ОСОБА_21 не змогли приймати участь в судовому розгляді кримінального провадження у зв`язку з проведенням АТО (т.13 а.к.п.241).

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_9 про розгляд провадження 23.04.2014 року та 18.06.2014 року без його захисника, колегія суддів вважає їх необґрунтованими. Так згідно журналу судового розгляду та електронному носію інформації від 23.04.2014 року було встановлено, що в цей день були присутні всі учасники судового розгляду (т.12 а.к.п 181-184). Судовий розгляд від 18.06.2014 року не відбувся, оскільки потерпілі та захисники обвинувачених, не змогли прибути у судове засідання, у зв`язку з проведенням АТО.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.146 та ч.3 ст.189 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст.146 КК України.

Покарання обвинуваченим суд призначив у відповідності з положеннями вимог ст.65 КК України. При цьому суд врахував ступінь суспільної небезпеки скоєних злочинів, та дані про особу винних, та призначив покарання в межах санкцій статті, якою передбачено покарання за вчинення ними злочинів.

Порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року в цьому провадженні залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженими, які перебувають під вартою, в той строк з моменту отримання ними повного тексту даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4