Справа № 357/9399/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1165/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 12.11.2015

УХВАЛА
Іменем України
« 12 » листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шалигіне Глухівського р-ну Сумської обл., гр.України, українця, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, працюючого директором магазину «Форос», проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Цивільний позов ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_9 про стягнення із ОСОБА_7 , СК «Провідна» моральної шкоди, матеріальних збитків, витрат на проїзд, залишено без розгляду,-

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

25.05.2015 близько 19год.35хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Caddi» д.н.з. « НОМЕР_1 » та рухаючись по прилеглій території до будинку № 47 бульв.50 років Перемоги в м. Біла Церква, в напрямку до проїзної частини бульв.50 років Перемоги, порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 10.2 ПДР України, а саме не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, виїжджаючи на проїзну частину дороги вказаного бульвару з прилеглої території, не надав дорогу та допустив зіткнення з мопедом «Suzuki Lets» без державного номерного знака під керуванням ОСОБА_9 , який рухався прямо з лівого від нього боку по проїзній частині бульв.50 років Перемоги в напрямку до центру м. Біла Церква та мав перевагу в русі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження: закритий перелом верхньої третини лівого стегна, рана на підборідді, садна обличчя, кінцівок, тулубу, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 «б», 10.2 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок щодо нього змінити та пом`якшити йому покарання, а саме не застосовувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вважає призначене покарання із призначенням додаткового покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами занадто суворим та таким, що суперечить вимогам, передбаченим ст.ст. 65-67 КК України, оскільки вважає, що при призначенні покарання, судом І інстанції не було враховано пом`якшуючі обставини, а саме те, що він вину визнав повністю та щиро розкаявся, фактичні обставини справи та зібрані докази не заперечував, протягом досудового слідства давав правдиві та послідовні покази, готовий сплатити на користь потерпілого моральну шкоду, є пенсіонером, а також потерпілим категорії 4 внаслідок аварії на ЧАЕС, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також апелянт зазначає, що є приватним підприємцем, а також надає волонтерську допомогу, а саме здійснює закупівлю та доставку бійцям НОМЕР_2 окремої гвардійської механізованої бригади (військова частина польова пошта НОМЕР_3 ) до місць дислокації необхідний специфічний товар, а тому призначення йому додаткового покарання, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України позбавить його можливості здійснювати волонтерську діяльність.

В апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати, як незаконний та необґрунтований та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 6800грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки та направити на новий судовий розгляд до суду І інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вважає вирок суду винесеним з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки судом І інстанції в порушення вимог ст.ст. 128,129 КПК України не було залучено до участі у справі страхову компанію «Провідна», а також безпідставно залишено цивільний позов без розгляду, оскільки підстави, передбачені ч.3 ст. 129 КПК для залишення цивільного позову без розгляду, перелік яких є вичерпним, були відсутні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого - ОСОБА_11 , які підтримавши апеляційну скаргу і уточнивши апеляційні вимоги, просили вирок в частині покарання залишити без зміни, в частині цивільного позову скасувати, а провадження в цій частині направити на новий судовий розгляд, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_7 і просили скасувати додаткове покарання, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу законного представника потерпілого в частині скасування вироку щодо вирішення цивільного позову і направлення провадження в цій частині на новий судовий розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, апеляційна скарга законного представника потерпілого ОСОБА_10 з уточненнями висловленими під час апеляційного розгляду підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 349 КПК України, суд за погодженням з учасниками судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить їх аналіз та перевіряє вирок відповідно до ст. 404 КПК України лише в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, не оскаржується учасниками судового розгляду та є обґрунтованим.

Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного покарання в частині призначення додаткового покарання обвинуваченому тяжкості вчиненого та його особі внаслідок його суворості, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог закону.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання, в тому числі і ті, на які, обвинувачений послався в апеляційній скарзі.

Перевіряючи вирок в цій частині апеляційний суд також враховує грубе порушення ОСОБА_12 правил дорожнього руху, позицію потерпілого та його законного представника, які категорично заперечили проти пом`якшення покарання ОСОБА_12 і скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами пославшись на те, що ОСОБА_12 не намагався відшкодувати заподіяну шкоду.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання у виді штрафу із застосуванням додаткового покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_12 і відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України. Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги законного представника неповнолітнього потерпілого в частині незаконного залишення цивільного позову без розгляду є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 був заявлений цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого та страхової компанії «Провідна».

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Нормами КПК України визначено повноваження суду І інстанції за наслідками розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до ч.3 ст.129 та ч.1 ст. 326 КПК України суд залишає цивільний позов без розгляду лише у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник.

З вироку суду вбачається, що суд І інстанції, в порушення вказаних вимог закону, безпідставно залишив цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 без розгляду.

Участь потерпілого та його законного представника в судовому засіданні підтверджується записами у журналі судового засідання.

За таких обставин, суд І інстанції, повинен був вирішити цивільний позов по суті, що судом зроблено не було, а тому вирок суду в частині залишення без розгляду цивільного позову законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 підлягає скасуванню, а провадження в цій частині направленню до суду першої інстанції на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 405, 407,419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині залишення без розгляду цивільного позову законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасувати, а провадження в цій частині направити до суду І інстанції на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без зміни.

Судді