Справа № 183/7705/15
№ 1-кп/183/261/16
В И Р О К
іменем України
04 лютого 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000572 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Крим, Красноперекопського району, с. Совхозне, не одруженого, громадянина України, з повною середньою освітою, солдата військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

03 лютого 2015 року на підставі Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 року ОСОБА_4 призвано за мобілізацією до Збройних Сил України.
16 березня 2015 року наказом № 65 командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 , що розташована у АДРЕСА_3 , було зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду номера обслуги гранатометного відділення 3 парашутно-десантного відділення 2 парашутно-десантного взводу 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_4 .
За наведених обставин, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16, 128, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» статті 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до нової редакції статті 407 КК України, внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», опублікованої в журналі Голос України від 04.03.2015 року № 39, солдат ОСОБА_4 вчинив злочини в умовах особливого періоду.
У період з 05 травня 2015 року по 15 травня 2015 року ОСОБА_4 перебував на лікуванні у Плетеноташлицькій сільській лікарській амбулаторії та повинен був повернутися у військову частину НОМЕР_1 16 травня 2015 року.
Однак, 16 травня 2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , не з`явився з лікувального закладу на службу до військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
30 травня 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 з лікувального закладу без поважних причин та незаконно перебував поза межами розташуванням військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду з 16 травня 2015 року по 30 травня 2015 року.
Крім того, солдат ОСОБА_4 перебував на лікуванні у Плетеноташлицькій сільській лікарській амбулаторії з 08 червня 2015 року по 16 червня 2015 року та повинен був повернутися у розташування військової частини НОМЕР_1 17 червня 2015 року.
Проте, 17 червня 2015 року солдат ОСОБА_4 , повторно усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився з лікувального закладу на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 з лікувального закладу без поважних причин та незаконно перебував поза межами розташуванням військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду з 17 червня 2015 року по 21 липня 2015 року.
22 липня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до лікувального закладу Плетеноташлицької сільської лікарської амбулаторії, де лікувався по 06 серпня 2015 року, та з якої мав повернутися до військової частини НОМЕР_1 07 серпня 2015 року.
Однак, 07 серпня 2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився з лікувального закладу на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
24 листопада 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе, внаслідок чого злочин був припинений.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 повторно не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 з лікувального закладу без поважних причин та незаконно перебував поза межами розташуванням військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду з 07 серпня 2015 року по 24 листопада 2015 року.
Дії солдата ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно військовослужбовцем без поважних причин на службу з лікувального закладу в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю, розкаявся та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинувачені. Так, 03.02.2015 року він був призваний на військову службу по мобілізації у військову частину НОМЕР_1 . В період з 06.05.2015 року по 15.05.2015 року він хворів і перебував на лікуванні у Плетеноташлицькій сільській лікарській амбулаторії та повинен був повернутися у військову частину НОМЕР_1 16.05.2015 року. 06.06.2015 року він поїхав в «звільнення». З 08.06.2015 року 16.06.2015 року хворів на дерматит у зв`язку з чим проходив лікування. До військової частини повинен був прибути 17.06.2015 року, але цього дня до частини не повернувся.
22.07.2015 року він звернувся до лікувального закладу Плетеноташлицької сільської лікарської амбулаторії, де лікувався по 06.08.2015 року, та з якої мав повернутися до військової частини НОМЕР_1 07.08.2015 року. Однак, 07.08.2015 року до військової частини він не повернувся. 08.08.2015 року він звернувся до районної лікарні, де йому постановили діагноз «стрептодермія» і призначили лікування. Лікувався до 24.11.2015 року, і коли його самопочуття стало легшим, добровільно звернувся до прокуратури. У скоєному щиро кається, шкодує, що вчинив злочин.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Судом також було досліджено ряд медичних документів ОСОБА_4 , а саме, довідка військово-лікарської комісії № 3585, згідно з якою ОСОБА_4 придатний до військової служби; довідка амбулаторно хворого, про перебування ОСОБА_4 на амбулаторному лікуванні з 08.06.2015 року по 16.06.2015 року, з 22.07.2015 року по 06.08.2015 року; листок непрацездатності з 05.05.2015 року по 15.05.2015 року; виписний епікриз з історії хвороби № 5354 від 04.12.2015 року про перебування ОСОБА_5 з 25.11.2015 року по 04.12.2015 року на стаціонарному лікуванні.
Суд приймає до уваги надані медичні документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_4 захворювань виразкової хвороби, стрептодермії, а також перебування його на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, однак вищезазначені медичні документи не спростовують факт нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин у період з 16.05.2015 року по 30.05.2015 року, 17.06.2015 року по 21.07.2015 року, 07.08.2015 року по 24.11.2015 року в умовах особливого періоду.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у нез`явленні ним вчасно без поважних причин на службу з лікувального закладу в умовах особливого періоду доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину ОСОБА_4 повторно.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який характеризується за місцем служби негативно.
Однак, суд також враховує той факт, що ОСОБА_4 раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся у скоєному, що дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю два роки, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1