Справа № 742/4084/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/135/2016
Категорія - ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11 вересня 2015 року за № 0001518, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2015 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Проскурні Жлобинського району Гомельської області, Республіки Білорусь, українця, громадянина України, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14.08.2003 року Прилуцьким міськрайонним судом за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 24.02.2010 року Печерським районним судом м. Києва за ст.ст. 187 ч.3, 185 ч.3, 27 ч.3, 187 ч.3, 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

звільнений 07.09.2015 року з Городищенської виправної колонії в Рівненській області (№ 96) по відбуттю покарання,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2015 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно ч. 1 ст.70, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Визначено строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання 11 вересня 2015 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1227 (одну тисячу двісті двадцять сім) грн. 60 коп. вартості експертиз.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 10 вересня 2015 року у вечірній час ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, повторно, таємно прибув до приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_2 , де через прочинене вікно проник в середину підсобного приміщення, звідки таємно викрав зв`язку ключів в кількості п`яти штук, які для ОСОБА_9 матеріальної цінності не становлять, та мікрохвильову піч марки «SAMSUNG CE 1031 R» вартістю 2939,40 грн, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки.

Своїми умисними діями, що виразились у таємному викрадені чужого майна, вчиненими повторно, поєднаними з проникненням в інше приміщення ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України.

11 вересня 2015 року близько 1 години ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, повторно, будучи в стані алкогольного сп`яніння, таємно прибув до приміщення кафе «Каліфорнія», що по АДРЕСА_2 , де розбивши віконне скло, проник всередину приміщення, звідки намагався викрасти ноутбук марки «Аsus» К 50ІJ вартістю 1399,60 грн., з комп`ютерною мишкою «4ТЕСН» вартістю 132,00 грн., чотири упаковки кави в зернах «Теsoro cafe» вартістю 250.00 грн. за одну на суму 1000 грн., подовжувач вартістю 180,50 грн., упаковку серветок «Par star» вартістю 18,50 грн., шарикову ручку, автоматичну ручку в футлярі, які матеріальної цінності не становлять, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 2730,60 грн., але був помічений та затриманий співробітниками МВДСО УДСО при УМВС України в Чернігівській області, що не дало йому змоги довести даний злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Своїми умисними діями, що виразились у таємному викрадені чужого майна, вчиненими повторно, поєднаними з проникненням в інше приміщення, не доведеними до кінця з причин, що не залежали від його волі, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

На вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду від 06 листопада 2015 року та призначити йому більш м`яке покарання застосувавши положення ст. 69 КК України. Зазначає, що розкаявся в скоєному, потерпілі не мають до нього претензій, а у нього на утриманні знаходить неповнолітня дитина. Крім того, просить врахувати наявність ряду тяжких захворювань та його характеристики.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого обґрунтовані доводами апеляційної скарги, позицію прокурора, який вважав вирок суду обґрунтованим і законним, просив залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильно проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним вказаних крадіжок чужого майна за встановлених обставин.

Обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи, у зв`язку з чим суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, роз`яснивши учасникам судового розгляду положення ч.3 ст. 349 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом за ч.3 ст.185 КК України, як крадіжка чужого майна, вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення та за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, як крадіжка чужого майна, вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення, не доведена до кінця з причин, що не залежали від волі обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для зміни чи скасування вироку у справі, не встановлено.

Твердження обвинуваченого про те, що районний суд призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного внаслідок суворості, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до положень ст. 65 КК України вирішуючи питання про вид та міру покарання суд повинен призначити покарання, що відповідає особі, яка вчинила злочин, та бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо.

У кожному конкретному випадку суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення має бути вмотивовано у вироку.

В ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права". У справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) було зазначено, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи".

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 хоча вину і визнав у вчиненні злочинів, але здійснив це не добровільно, а був викритий працівниками міліції. Саме у ході досудового розслідування були виявлені викрадені речі та повернуті потерпілому, а не добровільно ним відшкодовано. Особа злісно не бажає стати на шлях виправлення і продовжує вчиняти умисні корисливі злочини. Так, звільнившись з місць позбавлення волі 07 вересня 2015 року, вже 10 вересня 2015 року знову вчиняє злочин, при цьому при за обставин, що обтяжують покарання, а саме в стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений характеризується вкрай негативно, що підтверджується характеристикою з Городищенської виправної колонії №96 (а.с.120-122) та довідкою цієї ж колонії (а.с.123-124) про наявність 63 стягнень та відсутність заохочень при відбуванні покарання, а згідно довідки за місцем проживання (а.с.138) формально позитивно, тому при призначенні міри покарання суд повною мірою врахував вказані вище обставини у їх сукупності і призначив необхідне та достатнє покарання винній. При цьому суд враховує наявність у особи тяжких захворювань підтверджених довідками, проте суду не було надано достатніх доказів на підтвердження неможливості відбування покарання ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі та отримувати там відповідне і достатнє лікування. З урахуванням всіх обставин справи суд призначив обвинуваченому покарання у мінімальних межах, передбачених законом за скоєні ОСОБА_8 злочини.

Підстав для застосування покарання із застосуванням ст. 69 КК України обвинувачений та її захисник не надав. Враховуючи вищевикладене, принципи індивідуалізації та співмірності між заходами примусу та заходу характером вчинених дій, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе за коротший строк, як про це вказує обвинувачений, а тому вважає за необхідне його апеляційну скаргу залишити без задоволення.

За своїм видом та розміром призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання, а тому не може бути визнано несправедливим внаслідок суворості.

Обвинувачений звернувся до апеляційного суду з клопотанням про зарахування в строк відбування покарання часу попереднього ув`язнення, що передбачене новою редакцією ст. 72 КК України. Колегія суддів вважає це клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. В матеріалах справи є достатньо даних про строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2015 року по кримінальному провадженню, щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, починаючи з 11 вересня 2015 року по 15 лютого 2016 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і підлягає виконанню з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4