Справа №11-599/11 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Литовченко
Категорія - Ухилення від покарання, не пов'язаного з позбавленням волі Доповідач - Захарченко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2011 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Захарченка О. П.,

суддів - Крамаренка В. І., Пархоменко О. М.,

з участю прокурора - Кононової Л.Ф.,

засудженого ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 і за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Ковпаківського районного суду міста Суми від 07 липня 2011 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець міста Суми ( вулиця Зв"язківців, 9/25 ), раніше судимий Ковпаківським районним судом міста Суми:

-06.10.2003 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

-21.11.2006 року за ч.2 ст. 185 КК України до виправних робіт на строк 2 роки з відрахуванням щомісячно 20% його заробітку в доход держави,

засуджений за ч.1 ст. 164 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 грн., за ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та на підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання 2 місяців обмеження волі - частини покарання за вироком Ковпаківського районного суду міста Суми від 21.11.2006 року, остаточно визначивши йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і 2 місці,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_1 засуджений за вчинення злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини ( аліментів ) і за вчинення ухилення від відбування призначеного вироком суду покарання у виді виправних робіт за слідуючих обставин.

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 14 вересня 2009 року постановлено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання спільної дитини сторін доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 06 серпня 2009 року дня подання позову, і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Протягом періоду після набрання даним рішенням законної сили та звернення його 05.10.2009 року до виконання і до грудня 2010 року ОСОБА_1 , не зважаючи на попередження державного виконавця про необхідність виконання обов"язку по утриманню дитини, умисно з метою невиконання рішення суду уникав свого офіційного працевлаштування, як самостійно, так і через державну службу зайнятості, матеріальної допомоги на утримання доньки у добровільному порядку не надавав, маючи можливість сплачувати аліменти, чим злісно ухилився від сплати на його неповнолітню доньку аліментів на загальну суму 4954 грн. 83 коп.

Крім цього, вироком Ковпаківського районного суду міста Суми від 21.11.2006 року ОСОБА_1 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, до покарання у виді виправних робіт на строк 2 роки з відрахуванням в доход держави 20% його заробітку щомісячно.

Перебуваючи з 12 лютого 2007 року на обліку в Ковпаківському районному підрозділі Сумського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції і будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді виправних робіт, ОСОБА_1, не зважаючи на неодноразові попередження його Кримінально-виконавчою інспекцією про кримінальну відповідальність, передбачену ч.2 ст. 389 КК України, та не бажаючи виконувати встановлені йому обов"язки і умисно порушуючи умови відбування покарання, 21 раз не з"явився на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції, ухилився від офіційного працевлаштування, як самостійно, так і від працевлаштування через Сумський міський центр зайнятості, до якого він 13.03.2007 року, 30.07.2007 року, 25.11.2008 року направлявся органом виконання покарання і з обліку в якому від був знятий, відповідно, 22.07.2007 року і 11.07.2009 року у зв"язку з невідвідуванням центру без поважних причин більш ніж 30 днів, відбувши протягом трьох років призначене судом покарання в порядку ст. 43 Кримінально-виконавчого кодексу України лише в частині часу у 8 місяців і 13 днів перебування на обліку в державній службі зайнятості, умисно ухилився від відбування призначеного йому вироком суду покарання у виді виправних робіт в частині строку у 1 рік 3 місяці і 17 днів.

У поданій апеляції засуджений ОСОБА_1 просить вирок суду скасувати і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, стверджує, що він не відбував покарання у виді виправних робіт не умисно, а по причині неможливості офіційного працевлаштування через небажання роботодавців приймати його на роботу, як особу, що має судимість, і наявності у нього труднощів у відвідуванні центру зайнятості через тимчасову неофіційну роботу на будівництві, а також що не сплачував тривалий час аліменти через нетривалість тимчасової роботи при наявності необхідності утримання батьків-пенсіонерів і сплати боргів по кредитних договорах, вважає, що призначене йому покарання є занадто суворим, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину і даним про його особу, що суд при постановленні вироку не врахував такі пом"якшуючі покарання обставини, як стан його здоров"я, факт перебування на його утриманні непрацездатних батьків, також те, що потерпіла не має до нього претензій, а сам він став на шлях виправлення і має обов"язки по виконанню кредитних договорів.

Заслухавши суддю доповідача про обставини справи та зміст поданої апеляції, думку засудженого ОСОБА_1, який свою апеляцію підтримує , міркування прокурора Кононової Л.Ф., яка проти апеляції заперечує, вважаючи її необґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що подана засудженим апеляція задоволенню не підлягає, оскільки зазначені в ній доводи є безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 в умисному злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини ( аліментів) і в умисному ухиленні від відбування покарання у виді виправних робіт, до якого він був засуджений вироком Ковпаківського районного суду міста Суми від 21.11.2006 року, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних у справі та досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності і взаємозвязку.

Зокрема, дані висновки суду підтверджуються доказами, якими суд мотивував вирок, серед яких :

- Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 14 вересня 2009 року, на виконання якого 05.10.2009 року був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3;

- Вирок Ковпаківського районного суду міста Суми від 21 листопада 2006 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до виправних робіт на строк 2 роки;

- Покази потерпілої ОСОБА_4 про те, що з лютого 2009 року вона проживає окремо від ОСОБА_1, утримуючи їх спільну доньку, і що , незважаючи на рішення суду про стягнення аліментів на дитину, ОСОБА_1 до порушення відносно нього кримінальної справи жодного разу не сплачував аліменти;

- Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на дитину за період з 06 серпня 2009 року по 21 грудня 2010 року в розмірі 4954 грн. 83 коп.;

- Покази свідка ОСОБА_5, яка показала, що нею, як державним виконавцем , у провадженні якої перебуває виконавче провадження по виконанню рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину, у грудні 2009 року ОСОБА_1 був письмово попереджений про необхідність виконання обов"язку по сплаті аліментів і про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, після чого на виклики державного виконавця не з"являвся, бажання сплатити заборгованість по аліментах не проявляв до грудня 2010 року;

- Покази підсудного ОСОБА_1 про те, що він дійсно тривалий час не сплачував аліменти на дитину, тому що витрачав зароблені гроші на інші потреби, а також не відбув частину покарання у вигляді виправних робіт через те, що не міг офіційно працевлаштуватися на роботу, яка б його влаштовувала, тому працював на будівництві без належного оформлення прийняття його на роботу та через зайнятість на цій роботі не з"являвся на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції і до центру зайнятості, а на час судового розгляду справи працевлаштувався, у вчиненні злочинів розкаюється і бажає відбути призначене йому покарання у виді виправних робіт;

- Покази свідка ОСОБА_6 про те, що нею, як заступником начальника Сумського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції, неодноразово виносилися письмові попередження ОСОБА_1 з приводу його ухилення від відбування виправних робіт та неявки його на виклики до 1 рік, 3 місяці і 17 днів яких він не відбув інспекції, і що при цьому ОСОБА_1 заявляв їй, що не збирається працювати на користь держави;

- Покази свідка ОСОБА_7 про те, що він, на виконання службових обов"язків дільничного інспектора міліції періодично здійснював приводи засудженого ОСОБА_1 до кримінально-виконавчої інспекції для пояснень у зв"язку з ухиленням його від відбування покарання у виді виправних робіт, а також з"ясовував у нього причини несплати ним аліментів на дитину, на що ОСОБА_1 заявляв, що сплачувати аліменти не буде;

- Матеріали Ковпаківського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції про обставини і стан відбування засудженим ОСОБА_1 покарання у виді виправних робіт, зокрема даними про численність випадків його неявки до інспекції для реєстрації, а також про направлення ОСОБА_1 інспекцією до Сумського міського центру зайнятості для сприяння його працевлаштуванню і дані про факти і причини зняття ОСОБА_1 з обліку в державній службі зайнятості, дані про невідбуття засудженим виправних робіт строком 1 рік, 3 місяці і 17 днів, не зважаючи на те, що кримінально-виконавчою інспекцією і Сумським міським центром зайнятості були створені йому достатні умови для відбуття цього покарання, а кримінально-виконавчою інспекцією проводилася профілактична робота на спонукання засудженого до відбуття виправних робіт.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду по даній справі належно мотивований на об"єктивних доказах і кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 і ч.2 ст. 389 КК України є правильною.

Доводи засудженого про те, що він не мав умислу на ухилення від відбування виправних робіт, а покарання не відбував по причині неможливості офіційного працевлаштування через небажання роботодавців приймати його на роботу, як особу, що має судимість, спростовуються дослідженими судом вищевказаними доказами у справі, а також даними Сумського міського центру зайнятості про неодноразову відмову ОСОБА_1 від офіційно запропонованого йому працевлаштування.

З матеріалів справи вбачається, що доводи апеляції засудженого і його покази в судовому засіданні про неможливість виконання ним запропонованої йому роботи за станом здоров"я не підтверджуються доказами по справі та спростовуються показами самого ОСОБА_1 про його роботу на будівництві, яку він виконував без офіційного оформлення трудових відносин, що унеможливило проведення відрахувань із його заробітної плати аліментів на дитину та утримань в порядку відбування виправних робіт.

Доводи апеляції ОСОБА_1 про наявності у нього труднощів у відвідуванні центру зайнятості через тимчасову неофіційну роботу на будівництві, а також про те, що він не сплачував тривалий час аліменти через нетривалість тимчасової роботи та надання ним матеріальної допомоги своїм батькам, кожен з яких, як вбачається з наданих засудженим довідок Управління Пенсійного Фонду України в Ковпаківському районі міста Суми, одержує пенсію, і зобов"язання ОСОБА_1 по кредитних договорах не є поважними причинами невідбуття ним покарання у виді виправних робіт і несплати ним аліментів на утримання дитини.

Наявність у інкримінованих ОСОБА_1 діяннях прямого умислу на злісне ухилення від сплати аліментів на дитину і на ухилення від відбування виправних робіт, як призначеного вироком суду покарання за вчинення злочину, підтверджується не тільки об"єктивними доказами ухилення засудженого від офіційного працевлаштування з мотивів небажанням відбувати виправні роботи та його небажання сплачувати аліменти на дитину, у зв"язку з чим і була порушена дана кримінальна справа, а також і встановленими в ході розгляду справи фактами того, що ОСОБА_1 після порушення відносно нього даної кримінальної справи за ознаками ч.1 ст. 164 і ч.2 ст. 389 КК України особисто, безвідкладно і безперешкодно офіційно працевлаштувався та сплатив потерпілій одразу всю суму заборгованих аліментів, чим спростовуються доводи засудженого про його неспроможність офіційно працевлаштуватися і сплачувати аліменти протягом періоду часу, що охоплюється пред"явленим йому обвинуваченням.

Що стосується призначеного засудженому покарання, то воно відповідає вимогам ст.65 КК України.

Як убачається з вироку, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_1 злочинів, дані про особу винного, наявні по справі пом"якшуючі та обтяжуючу обставини, і призначив йому, як за ч.1 ст. 164, і за ч.2 ст. 389 КК України, так і за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків передбачене законом покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження нових злочинів.

З огляду на обставини справи та дані про особу засудженого ОСОБА_1, який раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів, колегія суддів не вбачає по даній справі передбачених ст.75 КК України підстав для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання у виді обмеження волі з випробуванням.

При цьому, дані про стан здоров"я засудженого, якому, як вбачається з матеріалів справи і його пояснення, інвалідність не встановлювалася, а також незаявлення потерпілою до ОСОБА_1 вимог майнового характеру у зв"язку з добровільною сплатою ним заборгованості по аліментах на дитину і наявність у засудженого обов"язків за кредитними договорами, та його бажання відбувати покарання у виді виправних робіт, призначене за попереднім вироком, про які зазначає у доводах апеляції ОСОБА_1, не порушують законності постановленого судом вироку.

За таких обставин, вирок суду відносно ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню чи зміні за поданою засудженим апеляцією не підлягає.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 377 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду міста Суми від 07 липня 2011 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10