Справа № 11-658/11 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 11/741/11 Доповідач : Белена А. В.
Категорія: ст. 186 ч.2 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Белени А.В.,

суддів - Данка В.В., Яременка О.Д.,

з участю прокурора -Нижника М.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2011 року,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_1, який народився 31 травня 1990 року в м. Львові, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, непрацюючого, одруженого, маючи на утриманні малолітню дитину, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_2 ос, раніше судимого - 17.10.2008 року Галицьким районним судом м. Львова за ст.ст. 122 ч.1, 186 ч.2 КК України на чотири роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на два роки, засуджено за ст.186 ч.2 КК України на чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання часткове приєднано не відбуте покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2008 року і за сукупністю вироків визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишено без зміни - підписку про невиїзд.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_1 рахується з моменту звернення вироку до виконання.

Відповідно до ст. 81 КПК України вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 13 вересня 2010 року близько 22 год. 30 хв. знаходячись в приміщенні кафе-бару „Вікінг", що по вул, Равська, 4а у м. Львові, відкрито заволодів пляшкою горілки „Слава", трьома пачками сигарет „Мальборо", трьома пачками сигарет „Бонд" та трьома пляшками пива «Авторське», чим завдав потерпілій ОСОБА_2 матеріальної шкоди на загальну суму 100 грн.

На вирок суду засуджений ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та призначити йому покарання без позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що вину свою визнає частково, ним повністю відшкодовані збитки. Покликається на те, що суд не дослідив всіх обставин справи, зокрема не була допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, також суд не врахував при призначенні покарання, що в нього є малолітня дитина, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, потерпіла не має до нього жодних претензій, крім того апелянт вказує, що дане майно він не викрадав, а позичив.

На апеляцію засудженого прокурор у справі ОСОБА_4 подала заперечення, де вказує, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 186 ч.2 КК України та правильно застосував ст. 71 КК України, частково приєднав не відбуту частину покарання за попереднім вироком та обрав йому покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі, врахувавши, що останній скоїв злочин під час іспитового терміну.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання апеляцій, виступ прокурора про необхідність залишити вирок суду першої інстанції без зміни, розглянувши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, вчиненому за обставин, описаних у вироку, є обгрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо покарання, з яким засуджений не погоджується, то воно призначено судом з дотриманням вимог ст.65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину /згідно з ч.4 ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, є тяжким/; обране з врахуванням особи засудженого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте під час іспитового строку «нову вчинив злочин та з врахуванням пом'якшуючих обставин, зокрема і ті, на які покликається засуджений в апеляції, тому колегія суддів вважає, що признаючи ОСОБА_1 покарання суд першої інстанції правильно застосував кримінальний закон і призначене засудженому покарання відповідає тяжкості злочину та особі засудженому.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в ч.4 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 „ Про практику призначення судами кримінального покарання" ч. 2 ст. 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку і не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки.

Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. З ст.78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Колегія суддів з урахуванням в сукупності всіх обставин справи та особи засудженого, не вбачає підстав для застосування до нього положень ст.ст. 69,75 КК України.

Посилання апелянта на те, що суд не дослідив всіх обставин справи, так як не була допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, колегією суддів не береться до уваги, оскільки суд першої інстанції під час розгляду даної кримінальної справи встановив, що даний свідок знаходиться за межами України, а тому за згодою учасників процесу оголосив покази цього свідка в судовому засіданні (а.с.135).

З огляду на викладене, колегія суддів-приходить до висновку, що призначене засудженому покарання у вигляді чотирьох років одного місяця позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, вирок суду є законним і обгрунтованим, а тому підстав для пом'якшення або обрання більш суворого покарання засудженому немає.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що слід змінити резолютивну частину вироку відповідно до ст. 365 КПК України щодо строку відбуття покарання засудженого ОСОБА_1, оскільки він знаходився під вартою з 15 вересня по 24 вересня 2010 року.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2011 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни.

В порядку ст. 365 КПК України викласти резолютивну частину вироку щодо строку відбування покарання в такій редакції: „Строк відбуття покарання рахувати з часу взяття під варту, зарахувавши в строк відбуття покарання термін його перебування під вартою з 15 вересня по 24 вересня 2010 року включно."

Головуючий:

Судді: