АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зруб-Комарівці Сторожинецького району Чернівецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживав в АДРЕСА_2 , раніше судимого: - 20.06.2006 Сторожинецьким районним судом Чернівецької області за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі; - 12.11.2010 Барським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки; - 02.06.2011р. Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 29.05.2014р. звільнений умовно-достроково на 1 рік 4 місяці і 5 днів
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, з апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_6 за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.06.2011р. і остаточне покарання за сукупністю вироків визначено у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки і 6 (шість) місяців.

В провадженні вирішено питання про речові докази. За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 11.10.2014р. о 18 год., перебуваючи у підземному переході залізничного вокзалу станції Київ-Пасажирський, побачивши раніше незнайомого йому ОСОБА_8 , який тримав в руках блок цигарок і мобільний телефон, та вирішив їх викрасти. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, помітивши, що потерпілий ОСОБА_8 відволікся, ОСОБА_6 підбіг до нього ззаду та ліктем штовхнув його в праву частину тулуба, від чого той втратив рівновагу. Використовуючи безпорадний стан потерпілого, ОСОБА_6 вирвав у нього з рук блок цигарок марки «Вінстон», вартістю 160 грн. та мобільний телефон марки «Samsung Duos E-2152» вартістю 255 грн. Заволодівши даними речами, обвинувачений ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 415 грн.

В поданих апеляційних скаргах із змінами обвинувачений та його захисник просять вирок суду скасувати та закрити провадження, за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину.

В обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те, що суд першої інстанції не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного розгляду провадження, а свій висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину обґрунтував доказами, які є сумнівними щодо їх достовірності. Також вважають неправдивими покладені судом в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_8 , оскільки припускають, що він, будучи переселенцем з окупованої території та працюючи парковщиком на залізничній станції, може бути залежним від працівників міліції і співпрацювати з ними. Суд також не дав належної оцінки та невмотивовано відкинув показання обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких він заперечував свою провину у вчиненні грабежу.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги із змінами та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав вирок законним, обґрунтованим і вмотивованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у відкритому викраденні майна (грабежі) в потерпілого ОСОБА_8 є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, які перевірялися судом в ході судового розгляду і обгрунтовано покладені в основу вироку на підтвердження встановлених обставин, а саме:

- показаннями допитаного в суді потерпілого ОСОБА_8 про те, що він 11.10.2014р. близько 18 год, перебуваючи на залізничному вокзалі ст.Київ-Пасажирський, у підземному переході придбав за 160 грн. блок цигарок «Вінстон», який тримав у руках. В цей час до нього підбіг обвинувачений, який, штовхнувши його в плече, вирвав з рук блок цигарок марки «Вінстон» та його мобільний телефон марки «Samsung Duos E-2152» вартістю 255 грн., з якими втік у невідомому напрямку. Він одразу звернувся із заявою до правоохоронних органів. В подальшому працівники міліції повернули йому мобільний телефон та 8 пачок цигарок «Вінстон»;

- заявою ОСОБА_8 від 11.10.2014р.про вчинення відносно нього 11.10.2014р. о 17.50 год. злочину та викрадення у нього в підземному переході на ст.Київ-Пасажирський мобільного телефону марки «Samsung Duos E-2152» та блоку цигарок (а.с.49);
- фіскальним чеком від 11.10.2014р., наданим потерпілим ОСОБА_8 на досудовому слідстві та долученим до матеріалів провадження в якості речового доказу, згідно якого 11.10.2014р. о 17.58 год. сплачено 160 грн. за придбання 10 пачок цигарок марки «Вінстон». (а.с.57);
- протоколом пред`явлення потерпілому ОСОБА_8 особи для впізнання від 11.10.2014р., відповідно до якого він впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 11.10.2014р. відкрито викрала у нього мобільний телефон марки «Samsung Duos E-2152» та блок цигарок (а.с.54-56);
- протоколом огляду місця події від 11.10.2014р., згідно якого у приміщенні чергової частини ЛВ на ст.Київ-Пасажирський УМВС України ПЗЗ був проведений огляд затриманого ОСОБА_6 , який добровільно видав працівникам міліції 8 (вісім) пачок цигарок марки «Вінстон», які, з його слів, він викрав у раніше незнайомого чоловіка. Вилучені цигарки визнані речовими доказами та долучені до матеріалів провадження як речові докази (а.с.50-53, 64);
- протоколом огляду місця події від 12.10.2014р., згідно якого ОСОБА_6 вказав на огорожу біля будинку №29 по вул. С.Петлюри в м. Києві, де він викинув викрадений 11.10.2014р. у потерпілого ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Samsung Duos E-2152». Зазначений мобільний телефон під час огляду місця події був вилучений та долучений до матеріалів провадження як речовий доказ (а.с.58-63)
- висновком товарознавчої експертизи за №436 від 21.10.2014р. про те, що залишкова вартість мобільного телефону марки «Samsung Duos E-2152» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 станом на 11.10.2014р. становить 255 грн. (а.с.65-68)

Суд у постановленому вироку належним чином проаналізував показання обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких він заперечував сам факт пограбування ОСОБА_8 та вказав, що саме потерпілий попросив його подержати блок цигарок та мобільний телефон, а сам пішов у невідомому напрямку. Не дочекавшись повернення ОСОБА_8 , він пішов по підземному переходу залізничного вокзалу, де через деякий час був затриманий працівниками міліції, які вилучили у нього цигарки та мобільний телефон.

Такі показання обвинуваченого суд визнав неправдивими і розцінив як намагання ОСОБА_6 таким чином уникнути відповідальності за вчинений злочин. Відкидаючи показання обвинуваченого як доказ його невинуватості, суд першої інстанції обгрунтовано послався на те, що такі показання не відповідають фактичним обставинам провадження, а також суперечать показанням потерпілого, які суд оцінив як правдиві, послідовні і такі, що узгоджуються з іншими встановленими судом належними та допустимими доказами.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки як в суді першої, так і апеляційної інстанції не встановлено даних, які б ставили під сумнів правдивість показань потерпілого ОСОБА_8 , з яким обвинувачений не був раніше знайомий, та мотивів для обмови ним обвинуваченого.

Даючи оцінку доказів на предмет допустимості, суд також перевірив показання обвинуваченого про порушення службовимим особами органу досудового розслідування його права на захист, та про застосування до нього недозволених методів слідства.

Цим самим спростовуються апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про те, що суд при постановленні вироку не дав належної оцінки та невмотивовано відкинув показанням обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких він заперечував свою провину у вчиненні грабежу.

Апеляційні доводи захисника обвинуваченого про те, що потерпілий в своїх показаннях обмовив ОСОБА_6 у вчиненні злочину за вказівкою працівників міліції, оскільки він, будучи переселенцем з окупованої території та працюючи парковщиком на залізничній станції, може бути залежним від працівників міліції і співпрацювати з ними, є лише припущеннями сторони захисту і нічим не підтверджуються.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального правопорушення, правильно і обґрунтовано дав оцінку наданим стороною обвинувачення доказам, в ході судового розгляду належним чином перевірив їх у сукупності на предмет належності, допустимості, достовірності та достатності. За результатами цього суд вмотивовано прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у відкритому викраденні майна у потерпілого ОСОБА_8 , вчиненого повторно, та правильно кваліфікував його дії по ч.2 ст.186 КК України.
Цим самим спростовуються апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про те, що суд не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного розгляду провадження, а свій висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину обґрунтував доказами, які є сумнівними щодо їх достовірності.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий за умисні злочини і знову вчинив новий злочин в період, на який від був умовно-достроково звільнений від відбування покарання за попереднім вироком, не працює, його відношення до вчиненого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. З урахуванням цього суд на законних підставах призначив йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі, визначеній санкцією частини 2 статті 186 КК України.
Оскільки ОСОБА_6 вчинив новий злочин протягом невідбутої частини покарання, призначеного йому за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.06.2011р., суд на законних підставах та у відповідності до вимог ст.71 КК України призначив йому покарання за сукупністю вироків.

Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування або зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,- У Х В А Л И Л А :

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року, постановлений відносно ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

__________________ __________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3