АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11/796/219/2015 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 272, ч. 2 ст. 367 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 представника цивільного відповідача ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

виправданих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року ОСОБА_11 виправданий у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року за відсутністю в його діях складу злочину.

Цим же вироком ОСОБА_12 виправданий у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року за відсутністю в його діях складу злочину.

На вказаний вирок подана апеляція прокурором, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції.

Вирішуючи до початку апеляційного розгляду питання відповідності апеляції прокурора вимогам ст. 350 КПК України 1960 року, заслухавши в цій частині думку прокурора, який вважав, що апеляція підлягає розгляду судом апеляційної інстанції, пояснення виправданих та їх захисників, які не заперечували того, що апеляція прокурора не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону, пояснення інших учасників судового розгляду, які у вирішенні цього питання поклалися на розсуд суду, колегія суддів уважає, що справа не може бути розглянута в апеляційному порядку в призначену Солом`янським районним судом м. Києва дату через порушення вимог ст. 350 КПК України 1960 року.

Так, згідно зі ст. 350 КПК України 1960 року в апеляції зазначаються: назва суду, якому вона адресується; особа, яка подає апеляцію; вирок, ухвала чи постанова, на які подається апеляція, і назва суду, який їх постановив; вказівка на те, в чому полягає незаконність вироку, ухвали, постанови та доводи на її обґрунтування; прохання особи, яка подає апеляцію; перелік документів, які додаються до апеляції.

При цьому підстави для скасування або зміни вироку суду першої інстанції визначені як в ст. 367 КПК України 1960 року, так і конкретизовані в ст.ст. 368-374 КПК України 1960 року.

Таким чином, за змістом кримінального-процесуального закону в апеляції належить зазначити конкретні порушення закону, які є підставною для скасування або зміни судового рішення, а прохання апелянтом повинно бути сформульовано з урахуванням того, які рішення вправі ухвалити апеляційний суд.

Крім того, відповідно до положень ст. 352 КПК України 1960 року, у разі невиконання особою, яка подала апеляцію, вимог, передбачених ст. 350 цього Кодексу, головуючий своєю постановою залишає апеляцію без руху та повідомляє про необхідність виконання зазначених вимог закону протягом семи діб з моменту одержання повідомлення. Якщо у зазначений строк ці вимоги не будуть виконані, то апеляція постановою головуючого визнається такою, що не підлягає розгляду.

Як вважає колегія суддів, зазначені вимоги закону прокурором та судом першої інстанції належним чином не виконані.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що 17 квітня 2015 року прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок суду першої інстанції від 07 квітня 2015 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подав апеляцію, в якій просив цей вирок скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

З урахуванням того, що ця апеляція не відповідала вимогам ст. 350 КПК України 1960 року, оскільки не містила жодних вказівок на те, в чому полягає незаконність вироку суду та доводів на обґрунтування таких тверджень з огляду на прохання прокурора, постановою Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2015 року кримінальна справа щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 була повернута до Солом`янського районного суду м. Києва для виконання вимог ст.ст. 350, 352 КПК України 1960 року, а головуючий у справі в суді першої інстанції постановою від 12 червня 15 квітня 2013 року залишив апеляцію без руху та надав прокурору строк для усунення її недоліків, як це передбачено ст. 352 КПК України 1960 року.

22 червня 2015 року прокурор подав до суду першої інстанції апеляцію на вирок в новій редакції, яка була прийнята судом до розгляду, але вимоги ст. 350 КПК України 1960 року не виконав, оскільки, посилаючись виключно на однобічність і неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, просив вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 скасувати, а справу направити до Солом`янського районного суду м. Києва на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Оскільки вимоги апеляції прокурора не узгоджувалися з її обґрунтуванням і були висунуті без урахування того, яке рішення апеляційна інстанція, з огляду на зміст вказівок й обґрунтувань апелянта в скарзі, вправі ухвалити, постановою Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2015 року кримінальна справа щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 була повернута до Солом`янського районного суду м. Києва для виконання вимог ст.ст. 350, 352 КПК України 1960 року, а головуючий у справі в суді першої інстанції постановою від 11 серпня 2015 року залишив апеляцію без руху та надав прокурору строк для усунення її недоліків.

27 серпня 2015 року прокурор подав до суду першої інстанції апеляцію на вирок в новій редакції, яка була прийнята судом до розгляду.

В цій апеляції прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, однобічність та неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, просить скасувати виправдувальний вирок щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Проте прохання апелянта, як вважає колегія суддів, не узгоджується з доводами, викладеними в апеляції.

Так, відповідно до правил ч. 2 ст. 374 КПК України 1960 року, апеляційний суд скасовує вирок і повертає справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, якщо при розгляді справи в суді першої інстанції допущені такі істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які виключали постановлення вироку.

Перелік таких істотних порушень кримінального-процесуального закону міститься в п.п. 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 13 ст. 370 КПК України 1960 року.

В той же час, будь-яких істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, допущених судом при розгляді справи, які б, у відповідності зі ст. 370 КПК України

1960 року, давали підстави для скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, прокурор в апеляції не наводить, а його загальне посилання на наявність порушень, без конкретної вказівки які ж саме істотні порушення вимог кримінального-процесуального закону перешкодили суду повно і всебічно розглянути справу та постановити законне і обґрунтоване рішення, а також унеможливлюють судом апеляційної інстанції постановити відповідно до ст. 378 КПК України 1960 року свій вирок, свідчить про відсутність обґрунтування доводів в цій частині.

Крім того, посилаючись на неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, прокурор наводить певне обґрунтування в цій частині, яке стосується висновків суду виключно в частині оцінки дій ОСОБА_11 і жодним чином не оспорює висновки суду щодо оцінки дій ОСОБА_12 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що нова редакція апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не містить належного обґрунтування доводів з огляду на його прохання, а відтак вона не відповідає вимогам ст. 350 КПК України 1960 року, що в свою чергу перешкоджає апеляційному суду визначити обсяг перевірки вироку суду першої інстанції та порушує право на захист виправданих осіб в суді апеляційної інстанції.

Не дивлячись на те, що зазначені у судових рішеннях недоліки апеляції прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, в повному обсязі не були усунуті, суд першої інстанції на ці порушення увагу не звернув, прийняв апеляцію прокурора та направив справу на апеляційний розгляд.

Не були усунуті вказані недоліки апеляції прокурором і до часу розгляду справи в апеляційному порядку шляхом подачі відповідних змін чи доповнень, а тому кримінальну справу щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 слід повернути до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 350, 352 КПК України 1960 року за апеляцією прокурора.

Керуючись п. 4 ч. 2 ст. 359, ст. 362 КПК України 1960 року, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Кримінальну справу щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повернути до Солом`янського районного суду м. Києва для виконання вимог

ст. ст. 350, 352 КПК України 1960 року.

Судді:

________________ _________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4