Справа № 750/9827/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/940/2015
Категорія - ч.2 ст.365 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 вересня 2015 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Носівка Чернігівської області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м.Чернігова ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначено покарання у виді 3-х (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з роботою у правоохоронних органах, строком на 2 (два) роки.

Згідно ст.54 КК України позбавлено ОСОБА_7 спеціального звання майор міліції.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні зобов`язання: - повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання чи роботи; - періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з УМВС України в Чернігівській області на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди 8 000 (вісім тисяч) грн.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , працюючи з 18 серпня 2011 року по 28 березня 2014 року старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах відділу боротьби з етнічними організованими злочинними групами та екстремізмом управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України в Чернігівській області, маючи спеціальне звання майор міліції, будучи працівником правоохоронного органу, наділеним функціями представника влади та службовою особою, відповідно до ст. ст. 3,5,10 Закону України «Про міліцію», зобов`язаний запобігати та припиняти злочини, в своїй діяльності керуватись принципами законності, гуманізму, поваги до особи, у взаємовідносинах з громадянами виявляти високу культуру і такт, перевищив владу за наступних обставин.

27 серпня 2013 року ОСОБА_7 , разом з іншими працівниками міліції, на виконання доручення слідчого у кримінальному провадженні № 0000534 від 24 травня 2013 року, прибув до будинку АДРЕСА_3 , в якому перебував ОСОБА_6 , для проведення обшуку належного йому автомобіля та помешкання.

При виході ОСОБА_6 з вказаного будинку о 17 годині, до нього підійшли працівники міліції. При цьому, ОСОБА_7 , в порушення ст. ст. 12, 13 Закону України «Про міліцію», що дають право працівникам міліції застосовувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків, а застосування сили та спеціальних засобів повинно передувати попередження про намір їх використання, у разі неможливості уникнути застосування сили вона не повинна перевищувати міри, необхідної для виконання покладених на міліцію обов`язків і має зводитись до мінімуму можливості завдання шкоди здоров`ю правопорушників та інших громадян, наблизився до нього, та перевищуючи владу, наніс ОСОБА_6 три удари ногою в область гомілки лівої ноги, чим спричинив її ушкодження у вигляді перелому.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи від 28 листопада 2013 року № 141, ОСОБА_6 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді перелому зовнішньої кістки лівої гомілки, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Не погоджуючись з рішенням суду потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання і постановити новий вирок, застосувавши більш суворе покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2.ст.365 КК України. Також просить задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відносно ОСОБА_7 обрано м`яке покарання, а також неправильно вирішено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди. Вважає, що вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд повинен був врахувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що є тяжким, наслідки, у вигляді нанесення ОСОБА_6 умисних тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, те що обвинувачений вину не визнав, посередню характеристику з місця проживання, його вік та сімейний стан, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, думку потерпілого з приводу доцільності обрання покарання пов`язаного з позбавленням волі в рамках санкції ч.2 ст.365 КК України.

Від захисника обвинуваченого надійшло заперечення проти апеляційної скарги, в якому він просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, потерпілого та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити з наведених у ній підстав, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст.365 КК України, як перевищення влади, тобто, умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам потерпілого, супроводжувались стосовно нього насильством, яке було болісним і таким, що ображає особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Обставини вчинення правопорушень та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду першої інстанції не переглядається.

Разом з тим, в апеляційній скарзі потерпілий просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з м`якістю призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих вину обставин, особу винного, який раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, його позитивну характеристику, наявність на утриманні малолітніх дітей, одна з яких перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду, онкологічне захворювання матері обвинуваченого, те, що під наглядом психіатра та на обліку в наркологічному він диспансері не перебуває, за місцем роботи в органах МВС України, звідки звільнений за власним бажанням, характеризувався виключно позитивно, має нагороди, грамоти та призначив йому покарання за ч.2 ст.365 КК України у вигляді позбавлення волі та позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на певний строк із застосуванням ст.75 КК України стосовно основної міри покарання, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Не визнання обвинуваченим своєї вини в судовому засіданні не є підставою для призначення йому більшу суворого покарання.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Також, не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги потерпілого з приводу суми відшкодування моральної шкоди, адже під час розгляду цивільного позову суд першої інстанції врахував характер злочину, глибину та тривалість завданих душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого і виходячи із засад розумності та виваженості прийняв обґрунтоване рішення про часткове задоволення цивільного позову, що є адекватним моральним стражданням потерпілого.

Посилання потерпілого на те, що внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень він поніс матеріальні витрати не є підставою для збільшення розміру моральної шкоди, оскільки докази матеріальних витрат потерпілим не надано і вимоги про стягнення матеріальної шкоди не заявлялись.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4