ПОСТАНОВА
Іменем України
28.01.2016 Франківський районний суд м.Львова

у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

розглянувши в залі суду в м. Львові заяву ОСОБА_4 про скасування забезпечення позову або можливої конфіскації майна, вжиті у кримінальній справі № 144-4144 та зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 ., -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою, в якій просить винести постанову про скасування забезпечення позову або можливої конфіскації майна, вжиті у кримінальній справі № 144-4144 та зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 . у зв`язку з винесенням вироку Франківським районним судом м.Львова 06.12.2012 року, яким ОСОБА_4 визнано винним за 186 ч.3 КК України та обрано йому покарання 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки. На підставі ст.76 КК України зобовязано засудженого ОСОБА_4 періодично зявлятись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, повідомляти інспекцію про зміну місця праці та проживання, мотивуючи тим, що в ході досудового розслідування по кримінальній справі №144-4144 01.03.2004 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , для забезпечення цивільного позову , однак цивільний позов по справі не заявлявся. При винесенні вироку, суд не вирішив питання щодо забезпечення, яке застосовано на досудовому слідсті. 17.12.2014 року його звільнили від призначення покарання, а накладений арешт перешкоджає у здійсненні права власності.

ОСОБА_4 в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи

Прокурор проти задоволення заяви заперечив, оскільки, підстави для задоволення заяви відсутні, так у матеріалах кримінальної справи відсутня постанова про накладення аршту на майно ОСОБА_4 . Просить відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши доводи заяви та матеріали кримінальної справи №1-631/12 (144-4299) 1-249/04р.(144-4144), суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що заявою про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області від 05.12.2006 року, Першою Львівською державною нотаріальною конторою 05.12.2006 року накладено обтяження на квартиру АДРЕСА_1 по кримінальній справі №144-4144 .

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи № 1-249/04р. ( 144-4144) про обвинувачення ОСОБА_5 за ст. 186 ч.3 КК України, постановою слідчого Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області від 29.03.2004 року матеріали кримінальної справи щодо ОСОБА_4 у зв"язку з його розшуком виділено в окреме провадження. У матаріалах вказаної кримінальної справа відсутня постанова органу досудового розслідування про накладення арешту на майно ОСОБА_4 .

Як вбачається з вироку Франківського районного суду м.Львова справа № 144-4299 (1-631/12р.) від 06.12.2012 року ОСОБА_4 визнаний винним за 186 ч.3 КК України та обрано йому покарання 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки. На підставі ст.76 КК України зобовязано засудженого ОСОБА_4 періодично зявлятись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, повідомляти інспекцію про зміну місця праці та проживання. Цивільний позов по даній справі не заявлено. У матеріалах даної справи відсутня постанова про наклдаення арещту на майно ОСОБА_4

17.12.2014 року ухвалою Деснянського районного суду м.Києва звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення, злочину передбаченого ч.3 ст.186 КК України у зв`язку з їх примиренням з потерпілим.

Згідно ст. 125 КПК України 1960 року слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов`язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову. В справах про злочин, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.6 ст. 126 КПК України 1960 року, накладання арешту скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Відповідно до ч.1 п.8 ст. 324 КПК України 1960 року питання про майно, описане для забезпечення цивільного позову, чи можливої конфіскації майна, вирішується при постановленні вироку.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

Відповідно до ст. 411 КПК України 1960 року, питання, зв`язані судом з виконанням вироку вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України №11 від 21.12.1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконаннями вироків» із змінами та доповненнями, в порядку, передбаченому ст. 411 КПК України, суди вправі вирішувати питання про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні вироку чи відмови у позові або незастосуванні конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Відповідно до положень, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.1990 року "Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, повязаних з виконанням вироків", арешт накладений на майно, скасовується, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Суд зобов`язаний дослідити докази, що підтверджують наявність обставин, які мають значення для правильного вирішення питань, що виникли у процесі виконання вироку.

У відповідності до положень ст.5 КПК України, процесуальне рішення приймається судом згідно з положеннями КПК України, чинними на момент початку виконання процесуальної дії або прийняття такого рішення.

Так, з 20 листопада 2012 року набрав чинності Кримінальний процесуальний кодекс України 2012 року, а тому з дня набрання його чинності, Кримінально-процесуальний кодекс України з наступними змінами в редакції 1960 року не діє.

Згідно до п. 9 Розділу ХІ. Перехідні положення до КПК України в редакції закону від 13.04.2012 р. запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до Інформаційного листа ВССУ № 1735/0/4-12 від 26.11.2012 року «Про деякі питання застосування розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України» роз`яснено судам, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності КПК, продовжують свою дію у порядку КПК 1960 року. Зміна, скасування чи припинення (окрім продовження) таких запобіжних заходів, арешту майна, відсторонення від посади, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом (тобто 20 листопада 2012 року чи пізніше), відбувається згідно з п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК у порядку, передбаченому КПК 1960 року.
З матеріалів кримінальної справи №1-631/2012 (144-4299) про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.186 КК України не вбачається, що під час дізнання та досудового слідства слідчим виносилася постанова про арешт майна на підставі ст.125 КПК України 1960 року, в тому числі відносно квартири АДРЕСА_1 , відсутня така постанова і в матеріалах кримінальної справи №1-249/04р.(144-4144), а тому суд не має правових підстав виносити процесуальне рішення про зняття заборони (арешту) з квартири АДРЕСА_1 .

Одночасно, заявник ОСОБА_4 має право звернутись із відповідним позовом в порядку цивільного судочинства, за правилами, встановлених для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

За наведених обставин, суд вважає що заява ОСОБА_4 про зняття арешту не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 125, 126, 324, 409, 411 КПК України 1960 року, ст.ст.5, 369,370, 371, 395 КПК України, п. 9 розділу ХІ КПК України,-

П О С Т Н О В И В:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування забезпечення позову або можливої конфіскації майна, вжиті у кримінальній справі № 144-4144 та зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 .

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м.Львова протягом 15 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1