Справа № 442/6360/15-к
Провадження № 1-кс/442/1262/2015
У Х В А Л А

22 жовтня 2015 року м. Дрогобич

Слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши матеріали провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_3 звернувся в суд із скаргою на бездіяльність слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області в якій просить зобов`язати внести його заяву про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).

В обґрунтування скарги покликається на те, що він 15.09.2015 року подав заяву про кримінальне правопорушення у Дрогобицький МВ ГУМВСУ у Львівській області, реєстраційний № 6278 за ЄО, і така не день звернення до суду із скаргою не зареєстрована в ЄРДР.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, просить її задоволити. Вказав, що 15.09.2015 року він перебував в залі судового засідання як сторона процесу в якості відповідача. На його думку відбувались якісь казуїстичні дії, розгляд даної справи не відбувався, він заявляв головуючому, що йому не відомо, яка справа розглядається, просив перенести її розгляд, однак йому в цьому було відмовлено. В процесі розгляду справи було проведено дебати, сторони скористались правом репліки. Потім головуючий суддя показав йому на двері та попросив вийти. Він виконав розпорядження головуючого судді. Йому не видають жодних процесуальних рішень, які б підтвердили що такі приймались в судовому засіданні 15.09.2015року, хоча звертався з відповідними заявами в канцелярію суду. Вважає, що своїми діями головуючий суддя перевищив свої повноваження.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, а тому відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України його неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника вивчивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Судом встановлено наступні обставини.
15.09.2015 року в Дрогобицький МВ ГУМВСУ у Львівській області поступив протокол прийняття заяви від ОСОБА_3 про те, що голова Дрогобицького міськрайонного суду ОСОБА_4 15.09.2015 року близько 14.00 -14.45 год. вигнав його із залу судового засідання без зауважень та попереджень не давши йому договорити.

15.09.2015 року Дрогобицьким МВ прийнято заяву ОСОБА_3 та зареєстровано її за № 6278 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, про що останньому видано відповідний талон-повідомлення № 216.

Слідчому судді надано матеріали перевірки з висновком № 3100 по протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_3 по факту дій працівників суду з якого вбачається, що подальшу перевірку по зверненню ОСОБА_3 припинено.

Із висновку від 17.09.2015 року, який був предметом дослідження в судовому засіданні вбачається, що в процесі перевірки викладених обставин ОСОБА_3 вбачається те, що 15.09.2015 року він звернувся в Дрогобицький МВ УМВСУ у Львівській області про те, що голова Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області вчиняє протиправні дії, а саме вигнав його із залу судових засідань.

Дані обставини підтвердив в судовому засіданні сам скаржник ОСОБА_3 .

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 15.09.2015 року перебував в залі судового засідання як сторона процесу в якості відповідача.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вимоги норм ЦПК України, які викладені вище та є обов`язковими під час здійснення цивільного судочинства, у слідчого судді не виникає жодних сумнів щодо їх порушення під час розгляду справи у якій брав участь скаржник ОСОБА_3 як відповідач, оскільки ним жодних письмових чи інших допустимих доказів на порушення норм цивільного процесу не подано, і такі не здобуті в судовому засіданні під час розгляду даної скарги.

В ст. 303 КПК України вказано, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування
В матеріалах перевірки органу досудового розслідування, які надані слідчому судді міститься лист повідомлення № 14011 від 22.09.2015 року, яким скаржника повідомлено, що відсутні будь-які ознаки злочину передбаченого КК України, та у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку з цим внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань по даному факту перевірку припинено.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Скаржник надав суду пояснення про те, що на його думку зазначені в скарзі дії підлягають кваліфікації як такі, що голова Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області перевищив свої службові повноваження, і такі дії необхідно зареєструвати в ЄРДР.
Однак відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі "Павлюлінець проти України"(Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).
Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. В свою чергу кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину певною особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.
Разом з цим будь-який вплив на працівника правоохоронного органу щодо здійснення ним дії щодо створення обставин, наслідком яких є оголошення підозри певній особі за певною кримінально-правовою кваліфікацією є кримінально-караним діянням, відповідальність за яке передбачено в ст. 343 КК України.
Таким чином працівника правоохоронного органу не може бути зобов`язано зареєструвати повідомлення про злочин щодо будь-якої особи за певною кримінально-правовою кваліфікацією.
Злочин за ст. 11 КК України - це передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Враховуючи заслухані пояснення у судовому засіданні скаржника ОСОБА_3 та досліджені в судовому засіданні матеріали, заява від 15.09.2015 року не містить фактичних даних про вчинення кримінального правопорушення, обставини на які в своїй заяві посилається скаржник, відповідно до ст. 11 КК України не можуть трактуватися як злочин, а тому відсутні підстави для реєстрації цього звернення у ЄРДР.

З огляду на вищенаведене, приходжу до переконання, що скарга на бездіяльність слідчого є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, інші пояснення, аргументи та доводи скаржника не спростовують висновків, зазначених в цьому судовому рішенні.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 22, 214, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1