Справа №591/3611/13-к Головуючий у суді у 1 інстанції - Сидоренко
Номер провадження 11-сс/788/157/13 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Клопотання слідчого чи прокурора
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2013 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Захарченка О. П.,

суддів - Гончарова М. В., Яременка Г. М.,

при секретарі судового засідання Сокол О.В.,

з участю прокурора Бондаря О.П.,

скаржника ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 ( зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3,

фактично проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 ),

на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду міста Суми від 25 квітня 2013 року про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_2,

ВСТАНОВИЛА:

У кримінальному провадженні № 0002635 ОСОБА_2 є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, а саме в тому, що він, як службова особа за займаною посадою в Сумському регіональному відділенні ПАТ «Брокбізнесбанк», у період з невстановленого слідством дня березня 2013 року по 05 квітня 2013 року, за попередньою змовою групою осіб, серед яких були ряд працівників Сумського регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк» і начальник відділу Державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, , вимагав, а 05 квітня 2013 року отримав від потерпілого ОСОБА_4 в якості хабара грошові кошти в сумі 22500 грн. за вирішення питання про зняття арешту з приміщення, розташованого в місті Суми по вул.Металугрів,7, як такого, що перебувало у заставі ПАТ «Брокбізнесбанк».

Старший слідчий слідчого відділу прокуратури міста Суми ОСОБА_5, що здійснює досудове слідство у вказаному кримінальному провадженні, звернувся до Зарічного районного суду міста Суми з погодженим з прокурором ( процесуальним керівником ) у передбаченому законом порядку клопотанням про накладення арешту на майно, належне підозрюваному ОСОБА_2 на праві власності, зокрема на автомобіль RENAULT Sandero 1.4 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_1 і на автомобіль УАЗ 452, номерний знак НОМЕР_2 . Дане клопотання слідчим обгрунтовано посиланням на необхідність забезпечення на підставі ч.3 ст. 170 КПК України можливої конфіскації майна підозрюваного, оскільки санкція ч.3 ст.368 КК України передбачає такий вид додаткового покарання.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду міста Суми від 25 квітня 2013 року зазначене клопотання слідчого задоволено, а також постановлено про заборону ОСОБА_2 користуватися та розпоряджатися майном, на яке накладено арешт, і покладено відповідальність за зберігання арештованого майна на старшого слідчого прокуратури міста Суми ОСОБА_5

У поданій апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_2, частково не погоджуючись з зазначеною ухвалою слідчого судді, просить суд апеляційної інстанції її скасувати в частині заборони користування арештованим майном та в частині покладення відповідальності за зберігання цього майна на слідчого.

За змістом доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 вважає, що при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею не в повній мірі враховано те, що належні підозрюваному автомобілі необхідні йому для забезпечення життєдіяльності його сім»ї, зокрема - для доставлення малолітніх дітей до дитячого закладу, а малолітньої доньки, яка часто хворіє до лікарні.

Крім цього, автор апеляційної скарги вважає, що слідчим суддею безпідставно покладено відповідальність за забезпечення схоронності арештованого майна на слідчого, що здійснює досудове слідство по даному кримінальному провадженню.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини справи та суть поданої апеляційної скарги, думку підозрюваного ОСОБА_2 і думку захисника ОСОБА_3, які апеляційну скаргу підтримують, думку прокурора Бондаря О.П., який проти апеляційної скарги заперечує, вважає ухвалу слідчого судді законною і обгрунтованою, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що подана підозрюваним ОСОБА_2 апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на рухоме і нерухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Як убачається з матеріалів провадження, досліджених слідчим суддею в ході розгляду клопотання слідчого, ОСОБА_2 дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 42, 276-278 КПК України, підозрюється у кримінальному провадженні №0002635 в тому, що він з використанням свого службового становища за обійманою посадою вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 368 КК України, відомості про який внесено в порядку вимог ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Санкцією ч.3 ст. 368 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Також наданими слідчим доказами, прийнятими слідчим суддею до уваги, підтверджується, що автомобіль RENAULT Sandero 1.4 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_1 і на автомобіль УАЗ 452, номерний знак НОМЕР_2, належать на праві власності саме підозрюваному ОСОБА_2

За таких обставин слідчим суддею цілком правомірно і обгрунтовано на задоволення клопотання слідчого постановлено ухвалу про накладення арешту на зазначене майно підозрюваного ОСОБА_2

Разом з цим, постановлене за змістом ухвали слідчого судді рішення про заборону ОСОБА_2 користуватися арештованим майном недостатньо мотивоване на вимогах закону.

Згідно ч.4 ст. 170 КПК України, заборона використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Мотивація слідчого судді в частині заборони ОСОБА_2 розпоряджатися майном, на яке накладено арешт, посиланням на наявність необхідності недопущення втрати чи відчуження цього майна є цілком вірною.

Разом з цим, слідчим суддею не досліджено належним чином питання доцільності заборони підозрюваному ОСОБА_2 використовувати належні йому автомобілі.

В той же час, з наданих підозрюваним ОСОБА_2 апеляційному суду доказів убачається, що він дійсно має на утриманні двох малолітніх дітей, відповідно, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, і що за змістом заведеної в лікувальному закладі історії розвитку дитини його малолітній доньці 16 квітня 2013 року призначено лікування.

В той же час, за змістом провадження в цілому і за змістом ухвали слідчого судді зокрема відсутні дані, які б свідчили про те, що користування ОСОБА_2 належними йому транспортними засобами може негативно вплинути на процес можливої в майбутньому конфіскації його майна.

За таких обставин підстави для заборони ОСОБА_2 користуватися належними йому транспортними засобами, на які накладено арешт, фактично відсутні.

Крім цього, рішення слідчого судді про покладення відповідальності за зберігання арештованого майна на старшого слідчого прокуратури міста Суми ОСОБА_5 не узгоджується з вимогами закону.

Так, згідно Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, яка затверджена наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125, майно, на яке накладено арешт, передається на зберігання представникові територіальної держадміністрації або житлово-експлуатаційної організації, державної служби охорони, а також організації, якій завдані збитки, або власникові цього майна чи його родичу, якому роз»яснюється його відповідальність за зберігання прийнятого майна, про що у нього відбирається розписка.

В той же час, даною Інструкцією не передбачено передачу арештованого майна на зберігання безпосередньо слідчому, який здійснює досудове слідство у кримінальному провадженні.

Враховуючи зазначені вимоги Інструкції та обставини справи, дані про особу підозрюваного ОСОБА_2, найбільш доцільним і достатнім може бути покладення відповідальність за зберігання належних ОСОБА_2 автомобілів на самого власника.

Тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 заслуговують на увагу.

За таких обставин колегія суддів, виходячи з вимог ч.3 ст. 407 КПК України, дійшла переконання про необхідність скасування винесеної слідчим суддею ухвали і постановлення нової ухвали.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду міста Суми від 25 квітня 2013 року про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_2 скасувати і постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно, належне підозрюваному ОСОБА_2 на праві власності, а саме на автомобіль RENAULT Sandero 1.4 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_1 і на автомобіль УАЗ 452, номерний знак НОМЕР_2 , та заборонити ОСОБА_2 розпоряджатися цим майном і передати це арештоване майно на зберігання ОСОБА_2, як його власникові, роз»яснивши йому про відповідальність за зберігання прийнятого майна.

Виконання цієї ухвали покласти на старшого слідчого прокуратури міста Суми ОСОБА_5, який здійснює досудове слідство у кримінальному провадженні № 0002635, і на прокурора ( процесуального керівника ) Мостового М.В.

Ця ухвала підлягає негайному виконанню і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_8. ОСОБА_9.