ВИРОК
іменем України
2015 року листопада місяця 06 дня м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000379 від 11.12.2012, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бердянську Запорізької області, із середньою спеціальною освітою, працюючого головним технологом ТОВ «ПП Берліка», одруженого, маючого на утримані двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не маючого на утриманні непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 177, ст. 232 КК України, згідно зміненого прокурором обвинувального акту в редакції від 27.07.2015,

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Дніпропетровську, із вищою освітою, працюючої начальником відділу збуту ТОВ «ПП Берліка», заміжньої, маючої на утримані двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не маючої на утриманні непрацездатних осіб, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 177, ст. 232 КК України, згідно зміненого прокурором обвинувального акту в редакції від 27.07.2015,

за участі:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань вказане кримінальне провадження,-

ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, у період часу з листопаду 2002 року до 31 липня 2008 року ОСОБА_3 , працюючи на посаді плавильника-розливальника виробничого цеху ПНВПФ «Сітон» де займався саме виготовленням та виливанням чавунного посуду та знав технологію виготовлення, де також в період часу з листопада 2000 року до січня 2012 року, на посаді начальника виробничого відділу, начальника відділу збуту ПНВПФ «Сітон» працювала його цивільна дружина - ОСОБА_6 та мала доступ до технології виробництва, клієнтської бази.

Згідно угоди «Про нерозголошення комерційної таємниці підприємства» від 06.02.2003 між керівником ПНВПФ «Сітон» ОСОБА_12 та співробітником підприємства ОСОБА_6 , на останню покладено обов`язок нерозголошення комерційної таємниці в тому числі на протязі 5 років з моменту звільнення з підприємства.

Відповідно до угоди «Про нерозголошення комерційної таємниці підприємства» від 22.11.2006 між керівником ПНВПФ «Сітон» ОСОБА_12 та співробітником підприємства ОСОБА_3 , на останнього покладено обов`язок нерозголошення комерційної таємниці в тому числі на протязі 5 років з моменту звільнення з підприємства.

В 2011 році у ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , які працювали на ПНВПФ «Сітон», виник злочинний умисел, спрямований на незаконне використання патенту на промисловий зразок № НОМЕР_1 від 15.11.2006 на чавунний посуд, власником якого є ОСОБА_12 .

27.04.2011 ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , з метою реалізації свого злочинного умислу, з корисливих спонукань, працюючи на ПНВПФ «Сітон» та достовірно знаючи про існування патенту на промисловий зразок № 13074 від 15.11.2006 на чавунний посуд, власником якого є ОСОБА_12 , за попередньою змовою групою осіб, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців зареєстрували ТОВ «ПП «Берліка», основним видом діяльності якого, в тому числі, є лиття чавуну та виготовлення інших готових металевих виробів. Крім того, відповідно до договору оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 з корисливих мотивів, будучи посадовими особами ТОВ ПП «Берліка» з використанням комерційної таємниці ОСОБА_6 та ОСОБА_3 організували виробництво чавунної продукції в порушення патенту на промисловий зразок № 13074 від 15.11.2006 на чавунний посуд.

Після чого ОСОБА_6 , працюючи в посаді начальника відділу збуту ТОВ «ПП Берліка» при здійсненні підприємницької діяльності, достовірно знаючи про існування патенту на промисловий зразок № 13074 від 15.11.2006 на чавунний посуд, здійснила реалізацію ТОВ «ТНП КОМ» сковорід чавунних з дерев`яною ручкою в кількості 35 одиниць, а також чавунних жаровень в кількості 35 одиниць на загальну суму 12757,50 гривен, чим порушила авторське право ПНВПФ «Сітон» в особі директора ОСОБА_12 , яке захищається Цивільним та Господарським законодавством України, а також Законом України «Про охорону прав на винахід на корисні моделі та інше».

Згідно висновку судової-експертизи у сфері інтелектуальної власності № 11235/11236/14-53 від 03.03.2015, у двох жаровнях чавунних, у двох сковорідках чавунних (гриль) з ручками які містять супровідні тексти «Опечатано: 15.07.2014, Осмотр по проспекту Правды, 35-А; Изъято: две жаровни, изъятые в ходе закупки» та на зворотній стороні: «25.06.2012 г. «ОПЕЧАТАНО» г. Днепропетровск, УГСБЕП ГУМВД Украины в Днепропетровской области» та двох жаровнях чавунних, які містять супровідні тексти «Опечатано: 15.07.2014 Осмотр по проспекту Правды, 35-А; Изъято: две жаровни, изъятые в ходе обыска», у одній жаровні чавунній та одній сковороді чавунній (гриль) з дерев`яною ручною, що вилучені під час оперативної закупівлі від 26.06.2012 (на зворотній стороні яких зазначено: «25.06.2012 г. «ОПЕЧАТАНО» г. Днепропетровск УГСБЕП ГУМВД Украины в Днепропетровской области») використано всі суттєві ознаки промислового зразка за патентом України № 13074 від 15.11.2006.

Відповідно до висновку економічної експертизи у сфері інтелектуальної власності № 70/38-60 від 28.01.2013, проведеної на підставі вилучених бухгалтерських документів у ТОВ «ТНП. КОМ» та ТОВ ПП «Берліка», було виготовлено та постановлено для реалізації ТОВ «ТНП. КОМ» 2550 одиниць продукції, а саме: 1425 одиниць жаровень чавунних та 1125 одиниць сковорід чавунних (гриль), в яких використано всі суттєві ознаки промислового зразка за патентом України № 130/74 від 15.11.2006.

Розмір матеріальної шкоди, що була заподіяна внаслідок неправомірного використання всіх суттєвих ознак промислового зразку за патентом України № 130/74 від 15.11.2006 становить 289062,50 гривень.

Після чого ОСОБА_3 разом з ОСОБА_6 , достовірно знаючи про існування патенту на промисловий зразок № 13074 від 15.11.2006 на чавунний посуд, продовжуючи вчиняти злочин, використовуючи вищезазначений патент, продовжили виготовляти та реалізовувати продукцію ТОВ ПП «Берліка».

19.11.2012 у виробничому приміщенні ТОВ «ПП Берліка» за адресою: Запорізька область, місто Бердянськ, вулиця Юнатів, 7, відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено: 170 одиниць жаровень чавунних та 377 одиниць сковорід чавунних (гриль) виробництва ТОВ «ПП Берліка».

Згідно висновку економічної експертизи у сфері інтелектуальної власності № 70/38-61 від 23.01.2013, розмір матеріальної шкоди, що була заподіяна внаслідок неправомірного використання всіх суттєвих ознак промислового зразку за патентом України № 130/74 від 15.11.2006 у 170 виробах, що були вилучені 19.11.2012 в ході проведення обшуку у виробничому приміщенні ТОВ «ПП Берліка» за адресою: Запорізька область, місто Бердянськ, вулиця Юнатів, 7 становить 19833,33 гривень.

Таким чином, на думку органу досудового розслідування, в результаті протиправних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_12 спричинено майновий збиток на загальну суму 308895,33 гривень.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 суду пояснив про те, що він є засновником ПНВПФ «Сітон» та автором трьох видів трьох варіантів промислового зразка посуду. Після звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 з ПНВПФ «Сітон» йому стало відомо про те, що вона, вже як 2 роки є засновником ТОВ «ПП «Берліка», яка випускала подібну продукцію ПНВПФ «Сітон», використовуючи зразки посуду, згідно належного йому патенту. Також була розголошена комерційна таємниця ПНВПФ «Сітон», проте, з ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , як з співробітниками ПНВПФ «Сітон», було складено угоду про нерозголошення комерційної таємниці, у тому числі протягом 5 років після звільнення з підприємства, яка в подальшому ними була порушена. Те, що ОСОБА_6 і ОСОБА_3 вміють сьогодні, вони навчилися, працюючи на ПНВПФ «Сітон», не маючи необхідної освіти та досвіду роботи. ОСОБА_6 починала працювати менеджером і в подальшому дослужилася до посади начальника відділу збуту, а в його відсутність, вона виконувала обов`язки директора ПНВПФ «Сітон», в цей період у неї був прямий доступ до документації та виробництва підприємства. ОСОБА_3 знав порядок виготовлення продукції, але до документації він доступу не мав, але так як вони з 2004 року перебувають у шлюбі, то і він міг мати доступ до документації ПНВПФ «Сітон». ОСОБА_6 в ході службової діяльності брала участь у створенні ліцензій на патенти, займалася сертифікацією, збутом посуду, проявляла деколи зайву ініціативу, загалом накопичувала досвід і знання у виробництві чавунного посуду. Також ОСОБА_6 був відомий весь технологічний цикл виготовлення документів, у неї був доступ до всіх технологічних документів, крім рахунків у банку. ОСОБА_3 не мав доступу до технологічних документів, йому був відомий тільки порядок виготовлення посуду. У 2006 році був отриманий патент на промисловий зразок виготовлення посуду, автором яких був ОСОБА_12 , який, в подальшому, дав дозвіл ПНВПФ «Сітон» на виготовлення посуду по належним йому зразкам. Запатентована продукція ПНВПФ «Сітон» відрізнялася від інших покриттям, захистом посуду від корозії, а також термічною обробкою. Коли ОСОБА_3 востаннє прийшов на підприємство, він обіймав посаду «ливарника» в цеху, ОСОБА_6 в той період займала різні посади. Після звільнення ОСОБА_6 , на її корпоративному телефоні, яким вона користувалася багато років, був помічений рух грошових коштів з банківського рахунку, який належав ТОВ «ПП «Берліка», таким чином він дізнався, що ОСОБА_6 , ОСОБА_3 і ще дві незнайомих йому людини, є засновниками ТОВ «ПП «Берліка». Продукція ПНВПФ «Сітон» і ТОВ «ПП «Берліка» схожа між собою, були тільки відмінності в закінченні ручки, а також на продукції ПНВПФ «Сітон» виливався логотип «Сітон», чого не було в продукції ТОВ «ПП «Берліка». Після того, як він це виявив, було написано заяву в УБЕЗ при ГУМВС України в Дніпропетровській області про скоєння злочину. В рамках проведення перевірки, співробітниками міліції була проведена контрольна закупівля продукції ТОВ «ПП «Берліка», яка в подальшому була спрямована на дослідження до патентного повіреного, який визначив 7 ознак схожості продукції ПНВПФ «Сітон» і ТОВ «ПП «Берліка». Виготовленням даної продукції, ТОВ «ПП «Берліка», в особі ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , порушило авторське право, згідно патенту на промисловий зразок № 13074 від 15.11.2006, а також обвинувачені порушили угоду про нерозголошення комерційної таємниці, чим завдали ЧНППФ «Сітон» і особисто йому матеріальний збиток;

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 177, ст. 232 КК України не визнав в повному обсязі та пояснив, що останнім часом він працював на ПНВПФ «Сітон» розливником металів і сплавів, а до цього працював в ливарних цехах. З самого початку працевлаштування на ПНВПФ «Сітон», він працював шліфувальником, після чого він був призначений на посаду піскоструминника. При прийнятті його на роботу, він підписував якісь документи, але що то були за документи, він не пам`ятає, їх приносили на швидку руку. Це відбувалося в цеху, а не в офісі. Ніяких угод про нерозголошення комерційної таємниці на ПНВПФ «Сітон» йому не надавали та він не підписував. Після його звільнення з ПНВПФ «Сітон», він разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 заснував ТОВ «ПП« Берліка». Згідно першого статуту, ОСОБА_6 не була співзасновником даного підприємства. У процесі розвитку компанії ОСОБА_15 не приймав ніякої участі, він тільки проводив збори і описував на папері технічні умови виготовлення посуду, яким займався ОСОБА_3 . Через деякий час ОСОБА_13 був виведений зі складу співзасновників ТОВ «ПП« Берліка», так як він не вніс на рахунок підприємства свою частину установчого капіталу. У свою чергу ОСОБА_3 знаходився постійно в цеху, працюючи над виготовленням продукції. Технологічні умови виготовлення посуду складені ОСОБА_15 з РСТ, був тільки змінений температурний режим. Крім цього, він також займався збутом продукції на підприємстві, шукав клієнтів, хоча на ТОВ «ПП« Берліка» був і начальник відділу збуту. Коли вони почали випускати на ринок продукцію, замовники самі до них зверталися, однак перші два місяці, він особисто шукав покупців продукції ТОВ «ПП «Берліка». Основним його завданням на підприємстві ПНВПФ «Сітон» було розплавлення металу і залиття його у форми, до технології виробництва він не мав нікого відношення. Коли він працював на ПНВПФ «Сітон», то займався розпилюванням старих форм для посуду і викидав їх на металобрухт. Одна форма важить близько 100-150 кг., ОСОБА_6 своїми руками не могла винести дану форму за межі підприємства. Працюючи на ПНВПФ «Сітон», він не мав доступу до креслень продукції, він розплавляв метал і заливав його у форми, до термообробки посуду ніякого відношення не мав. Ініціатива створення нового виробництва на ТОВ «ПП« Берліка» належить йому, він хотів відкрити подібне виробництво посуду в місті Бердянську. Відразу ж після заснування ТОВ «ПП« Берліка», він вирішив запатентувати зразки посуду, які їм були створені. Всього було 4-5 патентів. На посуд ТОВ «ПП« Берліка» маркування не наносилася. До 2012 року претензій з боку ПНВПФ «Сітон» до ТОВ «ПП« Берліка» не надходило. Був такий інцидент, що ОСОБА_15 описав не ті параметри, які він дав йому з цеху, що спричинило його звільнення з ТОВ «ПП «Берліка», у зв`язку з чим між ними виникли неприязні відносини. З висновками комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності № 11235/11236/14-53 від 03.03.2015 він не згоден у зв`язку із неналежним та неповним дослідженням наданих об`єктів. Висновок експертизи № 8034 від 12.11.2013, який склав експерт ХНДІСУ ім. проф. М.С. Бокаріуса ОСОБА_16 підтримує в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 177, ст. 232 КК України не визнала в повному обсязі та пояснила, що з 2000 по 2012 вона працювала на ПНВПФ «Сітон» на посаді начальника відділу збуту. Згідно з посадовою інструкцією, вона контролювала виробничий процес і збут виробленої продукції, а також складала плани і графіки роботи підприємства. Коли директор ЧНППФ «Сітон» ОСОБА_12 перебував у відпустці, вона виконувала його обов`язки. До ведення фінансових справ, вона не мала ніякого відношення. Після прийняття її на вищевказану посаду, вона підписала угоду, про нерозголошення комерційної таємниці, в який не було ніякої конкретики та посилань про нерозголошення комерційної таємниці підприємства. Коли вона працювала в ПНВПФ «Сітон», ТОВ «ПП« Берліка» вже існувало. У 2012 році одним з постійних клієнтів ПНВПФ «Сітон» було ТОВ «ТНП.КОМ». У 2010 вона вийшла заміж за одного з працівників ПНВПФ «Сітон» ОСОБА_3 у зв`язку з чим звільнилася з ПНВПФ «Сітон» і переїхала для постійного місця проживання в місто Бердянськ Запорізькій області, помінявши місце свого працевлаштування. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них з обвинуваченим ОСОБА_3 народилася донька у зв`язку з чим вона пішла в декретну відпустку. У період декретної відпустки вона не працювала, як зазначено в обвинувальному акті. У 2011 році вона стала співзасновником ТОВ «ПП« Берліка», також на даному підприємстві, вона обіймала посаду начальника відділу збуту. Клієнтська база підприємства формувалася з 2010 року особисто ОСОБА_3 , він займався пошуком клієнтів, як по Україні так і за кордоном. З 2010 року ТОВ «ПП« Берліка» почало виробництво чавунного посуду. З технологією виробництва посуду ТОВ «ПП« Берліка» вона знайома, технологічна карта виготовлення продукції знаходиться в матеріалах кримінального провадження. Перед затвердженням технології виробництва, співробітниками підприємства вивчався патент ПНВПФ «Сітон» - ОСОБА_12 , який на той момент був не дійсний, але там була описана технологія термічної обробки виробу. Технологія приготування посуду ТОВ «ПП «Берліка» складається саме у виготовленні посуду під впливом температури. Дану технологію розробляв ОСОБА_15 разом із ОСОБА_3 , а вже результату добилися працівники підприємства в цеху. На всіх документах з оформлення технології приготування посуду стоїть підпис ОСОБА_15 . Прилади й техніка для виготовлення посуду, купувалася за рахунок підприємства і вона перебуває на балансі ТОВ «ПП «Берліка». Форма для виготовлення продукції робилася під замовлення, окремо для кожного виробу, вищевказані форми були замовлені в Дніпропетровській області. Одна форма служить приблизно від 1-го до 3-х років. Параметри необхідної форми вони описували, звертаючись в спеціальну компанію, яка виготовляла запитувану форму. Всі деталі, яких дуже багато, вони описували і через деякий час виготовляли їх форму. Зовнішній вигляд продукції вони обговорювали з компанією, яка займалася виготовленням форм, і після затвердження зовнішнього вигляду, виготовлялася форма посуду. Між товарами, які виготовляє ТОВ «ПП« Берліка» і ПНВПФ «Сітон» дуже сильна різниця. Після затвердження і виготовлення форми для виробництва посуду, були зроблені патенти на зовнішній вигляд продукції і на її виробництво. Приблизно через 3 місяці після відкриття ТОВ «ПП« Берліка» розроблялась нова технологія виготовлення посуду для того, щоб отримати умови патентоспроможності-новизну. Вона вважає, що отримання патенту обвинуваченим ОСОБА_3 носить цілком законний характер, так як ОСОБА_3 брав участь у процесі виготовлення форми для виробництва товару.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, що стосуються вказаних злочинів обвинувачення, суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих ним зазначених злочинів не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Так судом встановлено, що відповідно до наказу № 10/Кад від 17.11.2000, ОСОБА_6 прийнята на посаду інженера відділу маркетингу ПНВПФ «Сітон» з окладом відповідно до штатного розкладу (том № 1 а.с. 63), відповідно до наказу № 25/Кад від 01.12.2004, ОСОБА_6 призначено на посаду начальника виробничого відділу та начальника відділу збуту ПНВПФ «Сітон» з окладом відповідно до штатного розкладу (том № 1 а.с. 64). Як вбачається з угоди «Про нерозголошення комерційної таємниці підприємства» від 06.02.2003 між керівником ПНВПФ «Сітон» ОСОБА_12 та співробітником підприємства ОСОБА_6 , на останню покладено обов`язок про нерозголошення комерційної таємниці в процесі трудової діяльності на ЧНППФ «Сітон», в тому числі на протязі 5 років з моменту звільнення з підприємства (том № 1 а.с. 65). Згідно заяви від 12.01.2012 ОСОБА_6 зобов`язалась не розголошувати комерційні таємниці в процесі трудової діяльності на ПНВПФ «Сітон», в тому числі на протязі 5 років з моменту звільнення з підприємства, крім того зобов`язалась передати роботодавцю під час звільнення з підприємства всі наявні відомості конфіденційної інформації та комерційної таємниці, а також попереджена про кримінальну відповідальність за неправомірне розголошення комерційної таємниці (том № 1 а.с. 66). Відповідно до наказу № 3-к від 12.01.2012, ОСОБА_6 звільнено з посади начальника виробничого відділу та начальника відділу збуту ПНВПФ «Сітон» за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (том № 1 а. с. 81);

Відповідно до наказу № 18/кад від 27.11.2002, ОСОБА_3 прийнятий на посаду піскоструминника ПНВПФ «Сітон» з окладом відповідно до штатного розкладу з іспитовим строком на 1 місяць (том № 1 а. с. 83). Згідно до наказу № 21/кад від 23.10.2004, ОСОБА_3 звільнено з посади піскоструминника ПНВПФ «Сітон» за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (том № 1 а. с. 85). Угодою «Про нерозголошення комерційної таємниці підприємства» від 06.02.2003 між керівником ПНППФ «Сітон» ОСОБА_12 та обрубником ливарного цеху ОСОБА_3 , відповідно до якої на останнього покладено обов`язок про нерозголошення комерційної таємниці в процесі трудової діяльності на ПНВПФ «Сітон», в тому числі на протязі 5 років з моменту звільнення з підприємства (том № 1 а. с. 86). Відповідно до наказу № 06/кад/50 від 22.11.2006, ОСОБА_3 прийнятий на посаду плавильника металів і сплавів ПНВПФ «Сітон» з окладом відповідно до штатного розкладу з іспитовим строком на 1 місяць (том № 1 а. с. 88). Угодою «Про нерозголошення комерційної таємниці підприємства» від 06.02.2003 між керівником ПНВПФ «Сітон» ОСОБА_12 та плавильником металів і сплавів ОСОБА_3 , на останнього покладено обов`язок про нерозголошення комерційної таємниці в процесі трудової діяльності на ПНППФ «Сітон», в тому числі на протязі 5 років з моменту звільнення з підприємства (том № 1 а. с. 93). Угодою «Про нерозголошення комерційної таємниці підприємства» від 22.11.2006 між керівником ПНВПФ «Сітон» ОСОБА_12 та співробітником ОСОБА_3 , на останнього покладено обов`язок про нерозголошення комерційної таємниці в процесі трудової діяльності на ПНВПФ «Сітон», в тому числі на протязі 5 років з моменту звільнення з підприємства, не залежно від причини звільнення (том № 1 а. с. 94). Відповідно до наказу № 64 К від 01.08.2008, ОСОБА_3 звільнено з посади плавильника металів і сплавів ПНВПФ «Сітон» за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (том № 1 а. с. 96).

Як вбачається із довідки з Єдиного Державного Реєстру підприємств та організації України № 466134, серії АБ, згідно якої ТОВ «ПП «Берліка» зареєстрована за адресою: вул. Чкалова, 45 в місті Бердянську в Запорізькій області. Керівником ТОВ «ПП «Берліка» є ОСОБА_17 . Основним видом економічної діяльності ТОВ «ПП «Берліка», відповідно Класифікації видів економічної діяльності є: лиття чавуну; оброблення металів та нанесення покриття на метали; виробництво замків і дверних петель (том № 2 а.с. 148) Статутом ТОВ «ПП «Берліка», затвердженого загальними зборами учасників товариства від 26.04.2012 за № 4 і зареєстрованого 27.04.2011, згідно якого предметом діяльності товариства є: лиття металів, лиття чавуну, лиття сталі, лиття легких кольорових металів, оброблення металів та нанесення покриття на метали; механічне оброблення металевих виробів, оброблення металів та нанесення покриття на метали, механічне оброблення металевих виробів, виробництво столових приборів та ін. (том № 1 а.с. 237-252). Відповідно до наказу № 4 від 01.09.2011, ОСОБА_3 прийнятий на посаду головного технолога ТОВ «ПП «Берліка» з окладом відповідно до штатного розкладу у розмірі 1500 гривень (том № 1 а.с. 253). Згідно до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 857223, серії АЖ від 27.04.2011, Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислове Підприємство «Берліка» зареєстрована в Єдиному Державному реєстрі за № 37692590 за адресою: вулиця Чкалова, 45, місто Бердянськ, Запорізька область, одними із засновків якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (том № 1 а.с. 43).

Вимогами ст. 232 КК України передбачена відповідальність за умисне розголошення комерційної або банківської таємниці без згоди її власника особою, якій ця таємниця відома у зв`язку з професійною або службовою діяльністю, якщо воно вчинене з корисливих чи інших особистих мотивів і завдало істотної шкоди суб`єкту господарської діяльності.

Об`єктом даного злочину є суспільні відносини у сфері охорони комерційної та банківської таємниці. Додатковий об`єкт право інтелектуальної власності.

З об`єктивної сторони злочин виражається у формі розголошення комерційної або банківської таємниці, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи, яка раніше не була ознайомлена з відповідною інформацією. Розголошення може бути здійснене будь-яким способом (усно, письмово, із застосуванням засобів зв`язку, через засоби масової інформації тощо).
Розголошення інформації, зазначеної у ст. 232, утворює склад даного злочину за умови, якщо воно вчинене без чітко вираженої згоди на це громадянина-підприємця, керівника (іншої уповноваженої особи) чи керівного органу юридичної особи - власника таємниці.
Злочин є закінченим з моменту спричинення власникові комерційної або банківської таємниці істотної шкоди. Одночасно термін «істотна шкода» у цій статті має оціночний характер, а питання про наявність чи відсутність істотної шкоди вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням, зокрема грошового розміру заподіяної шкоди та майнового стану власника відповідних відомостей.
Вимогами ст. 177 КК України встановлена відповідальність за Порушення прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, топографію інтегральної мікросхеми, сорт рослин, раціоналізаторську пропозицію.

Об`єктом злочину є права інтелектуальної власності щодо винаходів, корисних моделей, промислових зразків, топографій інтегральних мікросхем, сортів рослин, раціоналізаторських пропозицій. Обов`язковою ознакою злочину є потерпілий. Ним можуть бути: а) винахідник, який створив винахід чи корисну модель; б) автор промислового зразка; в) автор топографії інтегральної мікросхеми; г) автор сорту і власник патенту на сорт рослин; д) їх правонаступники, а також е) автор раціоналізаторської пропозиції. Предметом злочину, передбаченого ст. 177, є відповідні результати творчої діяльності людини: винаходи, корисні моделі, промислові зразки, топографії інтегральних мікросхем, сорти рослин, раціоналізаторські пропозиції. Промисловий зразок - результат творчої діяльності людини у галузі художнього конструювання. Ним може бути форма, малюнок чи розфарбування або їх поєднання, які визначають зовнішній вигляд промислового виробу і призначені для задоволення естетичних та ергономічних потреб. Право авторства власника об`єкта промислової власності, його інші особисті, а також майнові права закріплюються охоронним документом (патентом або свідоцтвом).
З об`єктивної сторони розглядуваний злочин передбачає суспільно небезпечні дії, їх наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди у значному (ч. 1 ст. 177) розмірі, а також причинний зв`язок між вказаними діями та їх наслідками.
Крім того, право інтелектуальної власності захищається у цивільно-правовому і господарсько-правовому порядку. Цей злочин може бути вчинений у трьох можливих формах:
1) незаконне використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка, та інше;
2) привласнення авторства на них;
3) інше умисне порушення права на ці об`єкти.
Використання промислового зразка - це виготовлення виробу із застосуванням запатентованого промислового зразка, застосування такого виробу, пропонування для продажу, у т. ч. через Інтернет, продаж, імпорт (ввезення) та інше введення його в цивільний оборот або зберігання такого виробу в зазначених цілях.
Використання прав, наданих патентом (свідоцтвом), здійснюється в межах, передбачених законодавством. Будь-яка особа не може використовувати запатентований (зареєстрований) винахід (корисну модель, сорт тощо) без згоди власника патенту. Але, як правило, не визнається незаконним використання їх без комерційної мети, з науковою метою або в порядку експерименту, за надзвичайних обставин. Загалом питання про те, законним чи незаконним є таке використання стосовно кожного окремого об`єкта промислової власності слід визначати на підставі аналізу відповідних законів, які регулюють права власників відповідних патентів або інших документів, що засвідчують виключне право власності на ці об`єкти.
Склад цього злочину сформульовано як матеріальний: злочин вважається закінченим з моменту настання матеріальної шкоди у значному розмірі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_18 вказала про те, що вона з 2009 року працює на підприємстві ПНВПФ «Сітон» на посаді секретаря. При прийнятті на роботу в ПНВПФ «Сітон» кожен співробітник підписує угоду про нерозголошення комерційної таємниці, ОСОБА_6 і ОСОБА_3 не були винятком цього. Обвинувачена ОСОБА_6 їй знайома особисто, на ПНВПФ «Сітон» вона обіймала посаду начальника відділу збуту. Обвинувачений ОСОБА_3 їй не знайомий, так як вона працювала з ним в різні періоди. Їй відомо, що обвинувачена ОСОБА_6 мала доступ до всієї документації та документообігу підприємства, а також до клієнтської бази, так як вона спілкувалася з клієнтами підприємства, а за відсутності директора ПНВПФ «Сітон» ОСОБА_12 , виконувала його обов`язки. Після звільнення ОСОБА_6 , в 2012 році, на ПНВПФ «Сітон» почали надходити дзвінки від клієнтів з України, які повідомляли, що на ринку з`явилася схожа продукція ПНВПФ «Сітон», тільки гірше якості і дешевше. Після цього, клієнти ПНВПФ «Сітон» з Росії повідомили про те, що ОСОБА_3 приїжджав до них і пропонував схожу продукцію ПНВПФ «Сітон», тільки нижче вартістю, про що було повідомлено керівнику підприємства. 28.03.2012 вона була запрошена для проведення закупівлі продукції, а також для складання акта огляду посуду, який проходив на території ПНВПФ «Сітон». Звідки була поставлена ??оглянута продукція, їй не відомо. Дана продукція була загорнута в поліетиленові пакети, в яких був вкладиш із зазначенням, що ця продукція належить ТОВ «ПП «Берліка». Їй нічого не відомо про розголошення обвинуваченими ОСОБА_6 і ОСОБА_3 комерційної таємниці ПНВПФ «Сітон» третім особам;

У судовому засіданні свідок ОСОБА_19 вказав про те, що з 25.01.2007 року вона працювала на підприємстві ПНВПФ «Сітон» на посаді менеджера, а через деякий час її призначили начальником відділу кадрів. У цей період обвинувачені вже працювали на підприємстві, обвинувачений ОСОБА_20 був плавильником металів та сплавів, а обвинувачена ОСОБА_6 начальником відділу збуту. ОСОБА_6 мала доступ до документації підприємства, технологічному процесу виготовлення продукції, а також доступ до будь-якого приміщення на підприємстві. При прийнятті на роботу в ПНВПФ «Сітон» ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , як і всі співробітники, підписували угоду про нерозголошення комерційної таємниці. Про розголошення обвинуваченими ОСОБА_6 і ОСОБА_3 комерційної таємниці третім особам, їй нічого не відомо. Під час відсутності директора «Сітон», обвинувачена ОСОБА_6 виконувала його обов`язки. У квітні 2012 року на ПНВПФ «Сітон» стало відомо про наявність на ринку ТОВ «ПП «Берліка», яке займалося збутом продукції, яка візуально схожа на продукцію ПНВПФ «Сітон». Через деякий час їм стало відомо, що засновниками ТОВ «ПП «Берліка» є колишні співробітники ПНВПФ «Сітон» ОСОБА_6 і ОСОБА_3 ;

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що з обвинуваченим ОСОБА_21 він знайомий з лютого 2011 року, з ОСОБА_6 вперше познайомився влітку 2011 року. З самого початку він був співзасновником і директором ТОВ «ПП« Берліка», а ідея створення даного підприємства належала ОСОБА_3 . При зустрічі обвинувачений ОСОБА_3 сказав йому, що знає технологію виготовлення чавунного посуду і у нього є досвід її виготовлення. Технологічною діяльністю виготовлення посуду займався ОСОБА_3 , а він займався документообігом підприємства. Технічні умови виготовлення посуду він не розробляв, ОСОБА_3 передав йому технічні документи, він їх і підписав. Де ОСОБА_3 брав інформацію про технології виготовлення посуду, він не цікавився. Першу партію товару ТОВ «ПП «Берліка» випустила у вересні 2011 року, на той момент ОСОБА_6 вже була співзасновником підприємства. Вони займалися тільки виготовленням сковорід, а ручку купували у інших підприємств, цим і займалася ОСОБА_6 . Продажем продукції на ТОВ «ПП «Берліка» займалася ОСОБА_6 , так як у неї були налагоджені канали збуту. Основними покупцями продукції ТОВ «ПП «Берліка» були: ТОВ «ТНП.КОМ», а також декілька зарубіжних компаній, зв`язок з якими проходив через ОСОБА_6 . Про наявність патентів на промислові зразки, що належать ОСОБА_12 , йому нічого не було відомо до кінця 2011 року або початку 2012 року, коли на ТОВ «ПП «Берліка» надійшов лист про попередження ОСОБА_12 про виготовлення їх підприємством контрафактної продукції. В кінці 2011 року йому стало відомо про те, що ОСОБА_3 оформив патенти на промислові зразки посуду, але ТОВ «ПП «Берліка» до цього не мала ніякого відношення. У розробці промислових зразків він участі не брав, цим займався ОСОБА_3 . На продукції ТОВ «ПП «Берліка» жодних відмітних знаків не було. Йому було відомо про те, що ОСОБА_6 і ОСОБА_3 раніше працювали на ПНВПФ «Сітон». У травні 2013 року він був виключений з списку співзасновників та звільнений з ТОВ «ПП «Берліка»;

В судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду показала проте, що з 2011 року вона працює головним бухгалтером ТОВ «ТНП.КОМ», яке співпрацювало з ТОВ «ПП «Берліка» - постачальником чавунної продукції. У 2011 році ТОВ «ТНП.КОМ» уклало договір з ТОВ «ПП «Берліка» про поставку чавунного посуду. В ході підписання договору, вона не була присутня. На ТОВ «ТНП.КОМ» надходить продукція без знаків і логотипів ТОВ «ПП «Берліка». Ціновою політикою підприємства займається директор, до цього вона ніякого відношення не мала. ТОВ «ТНП.КОМ» співпрацює з ТОВ «ПП «Берліка» і по сьогоднішній день;

В судовому засіданні свідок ОСОБА_23 суду показав про те,що в ПНВПФ «Сітон», коли він приходив знайомитись з продукцією підприємства. В той час вони уклали договір на поставку чавунної продукції ПНВПФ «Сітон» до ТОВ «ТНП.КОМ» для реалізації по території України. Після чого, в 2012 році від ОСОБА_6 надійшла пропозиція про поставку на ТОВ «ТНП.КОМ» чавунної продукції ТОВ «ПП «Берліка», для реалізації, але за нижчими цінами, ніж ПНВПФ «Сітон», на що він погодився та вони уклали договір. З питань поставки продукції він спілкувався тільки з ОСОБА_6 , це відбувалося приблизно раз на пів року. З директором ПНВПФ «Сітон» ОСОБА_12 він познайомився в один час, як і з ОСОБА_6 , але ніяких питань з ним не вирішував. З продукцією ТОВ «ПП «Берліка» він ознайомився в 2011 році. Директор ТОВ «ПП «Берліка» ОСОБА_15 йому не знайомий, переговори з ним ніколи не вів. Про наявність патенту ОСОБА_12 на промисловий зразок, йому нічого не було відомо. Перед підписанням договору, ОСОБА_6 надавала йому документи, що підтверджують право власності на промисловий зразок, який використовуваний ТОВ «ПП «Берліка» для виготовлення посуду. ТОВ «ТНП.КОМ» займалося реалізацією продукції ТОВ «ПП «Берліка» в тому вигляді, в якому вона була отримана. Ніяких комерційних таємниць ПНВПФ «Сітон» обвинувачена ОСОБА_6 йому не розголошувала;
01.10.2015 року суд за участі всіх учасників процесу, із дотриманням вимог ч.2 ст. 357 КПК України, оскільки речові докази у даному кримінальному провадженні не можливо було доставити у судове засідання, що відбувалося у приміщенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, через велику кількість та велику вагу чавунного посуду, то огляд даних речових доказів проводився за їх місцезнаходженням, а саме у місті Дніпропетровську проспект Г. Правди 35а.

Як було встановлено судом під час огляду речових доказів, на більшості чавунного посуду чорного кольору були відсутні бірки про опечатування у присутності понятих.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження ( том №1 а.с.2) 23.08.2012 року була винесена постанова про порушення кримінальної справи за ч.1 ст. 177 КК України, відносно ОСОБА_6 .

Відповідно до Акту огляду грошових коштів від 25.06.2012, тобто раніш ніж за два місці до порушення кримінальної справи була проведена відповідно до Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» закупка продукції в кількості 70 чавунних сковорід на загальну суму 12 760 гривень на підставі постанови про проведення оперативної закупівлі від 20.06.2012, яка відсутня у матеріалах кримінального провадження, як і відсутні будь які документи про видачу грошових коштів для проведення оперативної закупівлі, вказане позбавило можливість суд перевірити що захід проводився саме в рамках оперативно-розшукової справи, а за таких обставин неможливо зробити висновок про правомірність проведення оперативної закупівлі чавунного посуду ( том №1 а.с.140- 146)

А вже відповідно до Протоколу огляду від 25.06.2012 було оглянуто 35 сковорід чавунних(гриль) та 35 жаровень чавунних. Після огляду як вказано у протоколі вся продукція була опечатана та вилучена ( том №1 а.с.149-150)

Однак як свідчить фото на а.с.174-183 під час складання Висновку спеціаліста від 09.07.2012 надані на експертизу зразки виробів (сковорода чавунна (гриль)- 24 см та жаровня чавунна 28 см), які були закуплені у ТОВ «ТНП.КОМ», виробництва ТОВ «ПП Берліка» - 2 екземпляра надані зразки виробів не містять на собі належного опечатування із проставлянням печатки відповідного органу, та не скріплено підписами понятих із вказівкою їх прізвищ.

Вилучений чавунний посуд, а саме 35 сковорід чавунних(гриль) та 35 жаровень чавунних. речовими доказом не визнавався, до матеріалів кримінального провадження не долучався.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження ( том №2 а.с.82-84)19.11.2012 року у м. Бердянську по вулиці Юнатів, 7 за участі понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_25 у період з 14.55 до 16.25 було проведено обшук та вилучено серед іншого сковороди діаметром 280*60 у кількості 170 штук та сковороди діаметром 240*40 у кількості 377 штук. Таким чином, оскільки обшук проводився за нормами КПК в редакції 1960 року, то відповідно до вимог ч.2 ст. 186 КПК України Всі вилучені предмети і документи слідчий повинен пред`явити понятим та іншим присутнім та перелічити в протоколі обшуку або виїмки чи в доданому до нього описі із зазначенням їх назви, кількості, міри, ваги, матеріалу, з якого вони виготовлені, та індивідуальних ознак. У необхідних випадках вилучені предмети і документи повинні бути на місці обшуку або виїмки упаковані й опечатані (ст.186 КПК).

У свою чергу свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 в судовому засіданні кожен окремо. Пояснили, що дійсно були понятими під час проведення обшуку у м. Бердянську і час обшуку тривав до близько 23.00 години 19.11.2012 02 години 20.11.2012, а повернулись вони до м. Дніпропетровська 20.11.2012 близько 04.00 години ранку.

На протязі всього судового засідання як обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_3 так і їх захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наполягали на визнанні речових доказів вилучених під час обшуку 19.11.2012 та під час проведення оперативної закупівлі 25.06.2012 недопустимими, з огляду на порушення органом дізнання під час вилучення цих речових доказів належного опечатування та упаковування.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, див. в Рішенні Конституційного Суду № 12-рп/2011 від 20.10.2011; п.18 Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»\

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

З огляду на наведене, протокол обшуку від 19.11.2012 відповідно до якого були вилучені чавунні сковороди, які визнані речовими доказами, та які були безпосередньо оглянуті всіма учасниками процесу із дотриманням вимог ч.2 ст. 357 КПК України, - належить визнати недопустимим доказом відповідно до ст. 87 КПК України.

З тих же підстав належить визнати недопустимим доказом Протокол огляду від 25.06.2012 35 сковорід чавунних(гриль) та 35 жаровень чавунних. ( том №1 а.с.149-150)

Суд критично розцінює та не приймає до уваги висновок спеціаліста ОСОБА_26 про встановлення факту використання об`єкту інтелектуальної власності згідно патенту України на промисловий зразок № 13074 в об`єкті господарської діяльності № 122-12 від 14.05.2012, та Висновок спеціаліста про встановлення факту використання об`єкту інтелектуальної власності згідно патенту України на промисловий зразок № 13074 в об`єкті господарської діяльності № 275-12 від 09.07.2012 оскільки вона складала дані Висновки як спеціаліст, про відповідальність встановлену ст.ст. 384, 385 КК України не попереджалася, відповідно до Закону України «Про судову експертизу» під час складання Висновку не була судовим експертом (том № 1 а.с. 49-58, 174-183). Крім вказаного дані Висновки спеціаліста було складено 14.05.2012 та 09.07.2012, тобто до порушення даної кримінальної справи 23.08.2012 ( том №1 а.с.2)

Враховуючи, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, оскільки судом визнано недопустимим доказом Протокол огляду від 25.06.2012 35 сковорід чавунних(гриль) та 35 жаровень чавунних та Протокол проведення обшуку від 19.11.2012 відповідно до якого були вилучені із порушенням норм КПК України речові докази які стали предметом експертних досліджень, суд приходить до висновку про необхідність визнання недопустимими: Висновку 70/38-624 від 19.09.2012 складену судовим експертом ОСОБА_27 ( даний Висновок експерт проводив на підставі речових доказів які належним чином не були описані та опечатані за участі понятих а.с.224-228, т.№1); Висновку №70/38-777 від 17.12.2012 оскільки предмети надані для проведення експертизи хоча і містили підписи, однак дані предмети не були опечатані печаткою органу який проводив їх вилучення, крім вказаного ідентифікувати прізвища осіб, за участі яких проводилося дане вилучення не представилося можливим ( том №2 а.с.97-101); Висновку №70/38-61 від 23.01.2013 оскільки в основу даного Висновку покладено вище судом визнаний недопустимим Висновок 70/38-777 від 17.12.2012 ( том №2 а.с.134-136); Висновку №70/38-60 від 28.01.2013 оскільки в основу даного Висновку покладено вище судом визнаний недопустимим Висновок 70/38-624 від 19.09.2012 ( том №2 а.с.127-131); Висновку комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності № 11235/11236/14-53 від 03.03.2015, (том № 6 а. с. 198-225), оскільки для проведення даної експертизи також надсилалися речові докази які належним чином не були 19.11.2012 описані та опечатані у присутності понятих, а частина чавунних виробів, які надсилалися для проведення даної експертизи речовими доказами по справі взагалі не визнавалися.

Таким чином, враховуючи об`єктивну сторону злочину за ст. 232 КК України, орган досудового розслідування не довів про розкриття ОСОБА_6 та ОСОБА_3 комерційної таємниці особам, які раніше не були ознайомлені з відповідною інформацією.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне виправдати ОСОБА_3 за ч.2 ст. 177, ст. 232 КК України, ОСОБА_6 за ч.3 ст. 177 ст. 232 КК України, за недоведеністю участі обвинувачених у вчиненні злочинів.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, а саме: свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи № 408977, серії А00 від 26.04.1996, довідкою з Єдиного Державного Реєстру підприємств та організації України № 228330, серії АА відносно Приватного Науково-Виробничого підприємства фірма «Сітон», статут ПНВП фірми «Сітон», патент на промисловий зразок № 13074 від 15.11.2006, ліцензійний договір № 2 від 01.03.2011 про передачу прав на використання промислових зразків та винаходів (том № 1 а.с. 13,15, 16-32) та патент на промисловий зразок №23811 від 10.10.2012 , патент на промисловий зразок № НОМЕР_2 від 25.10.2012, патент на промисловий зразок № НОМЕР_3 від 25.10.2012 за якими є автором ОСОБА_3 , Технічні умови розроблені ТОВ ПП ОСОБА_28 ( том №5 а.с.106-107, 116-118,119-121, 122-142) між ОСОБА_12 , який є власником Приватного Науково-Виробничого підприємства фірма «Сітон» та ОСОБА_3 виникли спори у сфері інтелектуальної власності, які належить вирішувати у господарсько-правовому порядку.

За змістом положень ст.ст. 418-422 Цивільного кодексу України, корисні моделі віднесені до об`єктів права інтелектуальної власності, яке виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором, та надає суб`єктам такого права, зокрема винахідникам, право на цей об`єкт права інтелектуальної власності. Так, відповідно до ч.2 ст. 418 Цивільного кодексу України, право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншими законами. Як встановлено ст. 462 Цивільного кодексу України, набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом. Обсяг правової охорони визначається формулою винаходу, корисної моделі, сукупністю суттєвих ознак промислового зразка. Умови та порядок видачі патенту встановлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 463 Цивільного кодексу України, майнові права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок належать володільцю відповідного патенту, якщо інше не встановлено договором чи законом.
Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 8 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі", право на одержання патенту має винахідник, якщо інше не передбачено цим Законом. Відповідно до положень ч.ч.1 і 2 ст. 25 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі", права, що випливають з патенту, діють від дати публікації відомостей про його видачу. Патент надає його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів. Стаття 35 вказаного вище Закону визначає, що захист прав на винахід (корисну модель) здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у зв`язку з застосуванням цього Закону. Суди відповідно до їх компетенції розв`язують, зокрема, спори про: авторство на винахід (корисну модель); встановлення факту використання винаходу (корисної моделі); встановлення власника патенту; порушення прав власника патенту; укладання та виконання ліцензійних договорів; право попереднього користування; компенсації.
Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно ст.. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обов`язок щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, передбачених ст.. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст.. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України» Про ратифікацію Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» ( № 475/97-ВР). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що « при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про практику Суду як джерело права». Так , у справі «Barbera Messegu and Jabardo v .Spain» від 06.12.1988 року( п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що « принцип презумпції невинуватості вимагає , серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь- який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.( «Barbera Messegu and Jabardo v .Spain,judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, р.33, 77).

Все вище наведене, а саме покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 в частині того, що їм нічого не відомо про розкриття комерційної таємниці обвинуваченими особі, яка раніше не була ознайомлена з відповідною інформацією, інші досліджені судом матеріали кримінального провадження, і дало суду правову підставу дійти висновку про недоведеність участі обвинувачених ОСОБА_6 ОСОБА_3 у інкримінованих їм злочинах.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до п. 9) ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 377 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 за обвинуваченням, передбаченим ч.3 ст. 177 КК України, - виправдати за недоведеністю участі у вчиненні злочину.

ОСОБА_6 за обвинуваченням, передбаченим ст. 232 КК України, - виправдати за недоведеністю участі у вчиненні злочину.

ОСОБА_3 за обвинуваченням, передбаченим ч.2 ст. 177 КК України, - виправдати за недоведеністю участі у вчиненні злочину

ОСОБА_3 за обвинуваченням, передбаченим ст. 232 КК України, - виправдати за недоведеністю участі у вчиненні злочину

Речові докази:

- чавунні вироби: сковороди діаметром 280*60 см. у кількості 170 штук та сковороди діаметром 240*40 см. у кількості 377 штук повернути ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (том № 2 а.с. 88, 89, 191, 192);

- документи фінансово-господарської діяльності ТОВ «ПП «Берліка» в двох синіх пакетах повернути ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ;

- ноутбук марки «MSI», модель MS-1682 повернути за належністю обвинуваченому ОСОБА_3 ;

- два зразка: жаровня чавунна та сковорода чавунна; ключі від приміщення у кількості 4 штуки повернути за належністю директору ТОВ «ПП «Берліка» ОСОБА_17 (квитанція № 00034, том № 2 а.с. 175, 176).

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_29