Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 11а-1323/10 Головуючий в 1-й Інстанції
категорія ч. 3 ст. 286 кк україни мусулевський я.а.
Доповідач: сажинов В.В.
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 р. листопада місяця „02 дня

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участі прокурора ОСОБА_4
потерпілих: ОСОБА_5, ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та апеляцією засудженого ОСОБА_7 на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 05 серпня 2010 року, -

встановила:

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого,

- ч. 3 за ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили залишено у вигляді підписки про невиїзд.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь:

- потерпілої ОСОБА_5 - 3548,23 гривень матеріальної шкоди та 50000 гривень моральної шкоди;

- потерпілого ОСОБА_6 7775 гривень матеріальної шкоди та 80000 гривень моральної шкоди.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за злочин, вчинений ним за таких обставин.

ОСОБА_7 19 квітня 2007 року близько 11 години 30 хвилин в м. Херсоні, керуючи технічно справним автомобілем „Деу Ланос, державний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Горького, при підїзді до перехрестя з вул. Комунарів на якому йому горів заборонений сигнал світлофора червоний з жовтим, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки що склалася, не прийняв мір до зупинки свого автомобіля перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), продовжив рух та виїхав на дане перехрестя, при цьому на дав дорогу транспортним засобам, які завершали рух через перехрестя, в результаті чого здійснив зіткнення з автобусом „БАЗ 22154 СПГ державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_8, який рухався по вул. Комунарів в напрямку вул. Леніна. Після чого, автобус, рухаючись юзом, здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_9, який зупинився перед перехрестям, та перекинувся на лівий борт.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирам автобуса ОСОБА_10 та ОСОБА_11, були заподіянні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких останні померли. Пасажиру автобуса ОСОБА_12 були заподіянні середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоровя.

Зазначенні наслідки знаходяться у прямому причинному звязку з порушенням з боку ОСОБА_7 вимог п. 8.10 Правил дорожнього руху України згідно якого, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водій повинен зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), а також порушив вимоги п. 16.5 Правил дорожнього руху України згідно якого, у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобовязаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

У своїй апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мякості. При цьому зазначає, що ОСОБА_7 вчинено тяжкий злочин внаслідок якого загинуло дві особи. Засуджений своєї провини у скоєнні злочину не визнав, як і не визнав цивільні позови потерпілих про стягнення матеріальної та моральної шкоди, що на думку прокурора, свідчить про підвищену суспільну небезпеку, як вчиненного злочину, так і особу винного. У звязку з чим просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та постановити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді 10 років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

У своїй апеляції засуджений ОСОБА_7 посилається на необгрунтованість засудження, односторонність та неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону. При цьому зазначає, що висновки суду щодо порушення ним п. 8.10 Правил дорожнього руху України грунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні. Суд не взяв до уваги докази, які підтверджували його невинуватість та при наявності ряду суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, не зазначив у вироку, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Окрім того, суд вийшов за межі предявленного йому обвинувачення та засудив його за порушення п. 16.5 Правил дорожнього руху України, який органом досудового слідства йому не предявлявся. Просить вирок суду скасувати та закрити провадження в кримінальній справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляцію державного обвинувача та вважав, що апеляція засудженого не підлягає задоволенню, пояснення засужденого ОСОБА_7, який свою апеляцію не підтримав та заперечував проти задоволення апеляції прокурора, потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтримали апеляцію прокурора, вислухавши останнє слово засудженого ОСОБА_7 в якому він повністю визнав свою провину та просив помякшити йому покарання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів проходить до висновку, що апеляція прокурора задоволенню не підлягає, а апеляція засудженого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав.

Як установлено з матеріалів справи, органами досудового слідства та судом, не було допущено порушень кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність доказів, та висновок суду про винуватість засудженого у вчиненні злочину, за який його засуджено, суд правильно дав правову оцінку діям засудженого та ним виконані вимоги ст. ст. 22, 323-324 КПК України, направлені на вживання, всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і обєктивного дослідження обставин справи.

Заперечення ОСОБА_7 проти звинувачення були предметом розгляду в судовому засіданні і спростовуються наступними доказами.

Із показань свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні вбачається, що 19 квітня 2007 року він разом з племінником їхали по вул. Горького. Зупинились перед перехрестям з вул. Комунарів на червоний сигнал світлофора. Їх автомобіль був 3-4 автомобілем від перехрестя та стояв у середньому ряду. Бачив як автомобіль ОСОБА_14 проїхав по правому ряду та виїхав на перехрестя на жовтий сигнал світлофора. Після чого зіткнувся з автобусом, який пересікав перехрестя по вул. Комунарів.

Із показань свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні вбачається, що 19 квітня 2007 року він керував маршрутним таксі автобусом БАЗ, який рухався по вул. Комунарів в сторону вул. Леніна. Коли подїхав до перехрестя з вул. Горького йому горів зелений мерехтливий сигнал світлофора. Тому не зупиняючись він продовжив рух та виїхав на перехрестя, де сталося зіткнення з автомобілем ОСОБА_14, який рухався по вул. Горького, та вдарив автобус в правий борт. Від удару автобус понесло юзом і він зіткнувся з автомобілем ЗАЗ, який знаходився на вул. Комунарів біля перехрестя. Від удару з автомобілем ОСОБА_9 і зіткнення з автомобілем ЗАЗ автобус перекинувся на лівий борт.

Із показань свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні вбачається, що 19 квітня 2007 року він рухався на своєму автомобілі по вул. Горького в сторону пр. Ушакова. Зупинився на червоний сигнал світлофора перед перехрестям з вул. Комунарів. Бачив у дзеркало заднього огляду автомобіль ОСОБА_9 темного кольору, який виїхав з середнього ряду у правий, проїхав повз нього та виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофора. На перехресті автомобіль вдарив автобус, який рухався по вул. Комунарів, в правий бік. Від удару автобус перекинувся.

Із показань свідка ОСОБА_16 в судовому засіданні вбачається, що 19 квітня 2007 року він йшов по вул. Комунарів по правій стороні. Бачив, як по цій же вулиці їхало маршрутне таксі. Приблизно на відстані 5-6 метрів від перехрестя з вул. Горького для автобуса, почав мигати зелений сигнал світлофора. Автобус виїхав на перехрестя і там сталося зіткнення з легковим автомобілем.

Із показань свідка ОСОБА_17 в судовому засіданні вбачається, що 19 квітня 2007 року він йшов по вул. Комунарів по правій стороні. Бачив, як по цій же вулиці їхало маршрутне таксі. Автобус виїхав на перехрестя і там сталося зіткнення з легковим автомобілем. Бачив, що маршрутка виїхала на перехрестя на зелений мерехтливий сигнал світлофора.

Із показань свідка ОСОБА_18 на досудовому слідстві, оголошених та перевірених в судовому засіданні вбачається, що 19 квітня 2007 року він разом з Новіцюком та ОСОБА_19 проводили ремонтні роботи біля перехрестя вулиць Комунарів та Горького в м. Херсоні. Близько 11 години 30 хвилин він почув звук гальм та удар. Повернувшись на шум побачив, що на перехресті сталося зіткнення маршрутного автобуса та автомобіля ОСОБА_17. По напрямку руху автобуса йому горів жовтий сигнал світлофора (том 1 а.с. 120).

Аналогічні пояснення під час провадження досудового слідства давав і свідок ОСОБА_19, показання якого було оголошенні та перевіренні в судовому засіданні (том 1 а.с. 122).

Із показань свідка ОСОБА_20 на досудовому слідстві, оголошених та перевірених в судовому засіданні вбачається, що 19 квітня 2007 року він знаходився в якості пасажира в автомобілі під керуванням Дуган. Вони рухалися в середньому ряду по вул. Горького. По вул. Комунарів рухався транспорт, в тому числі і автобус БАЗ. Коли даний автобус завершував проїзд перехрестя, він побачив як повз їх автомобіля, з правого боку, проїхав автомобіль темного кольору ОСОБА_17 та здійснив зіткнення з автобусом БАЗ. Від удару автобус понесло на автомобіль ЗАЗ. Після чого автобус перекинувся. Вважає, що автомобіль ОСОБА_17 виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофора (том 1 а.с. 127).

Із висновку судової автотехнічної експертизи № 468/04.10.07 від 27.04.2007 року дослідження технічного стану систем керування автомобілей БАЗ 22154 СПГ, державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_14, державний номер НОМЕР_1 та ЗАЗ 1105, державний номер НОМЕР_4, вбачається, що на момент ДТП механізм керування та гальмівна система данних транспортних засобів знаходились в справному стані, що дозволяло водіям утримувати транспортні засоби в обраному напрямку руху, знизити швидкість майже до зупинки та не мали несправностей, які могли обумовити раптовий для водія відвід автомобіля в бік від заданого направлення руху або раптову втрату керування транспортним засобом (том 1 а.с. 180-193).

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 127 від 13.02.2009 року, у дорожній ситуації, що склалася, згідно показань водія ОСОБА_14 ОСОБА_7, на момент виїзда на перехрестя вулиц Комунарів та Горького для водія автобуса БАЗ 22154 СПГ ОСОБА_8 на світлофорному обєкті по напрямку його руху горів жовтий сигнал світлофору. У дорожній ситуації, що склалася водій автобуса БАЗ ОСОБА_8 не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху. У дорожній ситуації, що склалася, водій ОСОБА_14 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 8.10; 16.5 Правил дорожнього руху України та мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом виконання Правил дорожнього руху (том 2 а.с. 138 -142).

Таким чином, дослідивши та проаналізувавши наведені докази в їх сукупності, суд першої інстанції дав їм належну оцінку й обгрунтовано прийшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, і правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 286 КК України.

Доводи засудженого ОСОБА_7 в апеляції про те, що його необгрунтовано засуджено, колегія суддів визнає такими, що не відповідають матеріалам справи і є способом його захисту, оскільки вони спростовуються показаннями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, даними протоколу огляду місця події, висновками судових автотехнічних експертиз, які повністю викривають засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Відмову суду у призначенні повторної автотехнічної експертизи не можна визнати неповнотою судового слідства, оскільки висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину грунтується на сукупності інших доказів, досліджених та перевірених в судовому засіданні, зокрема висновку судової автотехнічної експертизи № 127 від 13.02.2009 р., який судом визнаний достовірним, достатнім та допустимим доказом. Самим же підсудним в судовому засіданні не доведено необхідності в призначенні відповідної повторної експертизи.

Суд, відповідно до вимог ст. 334 КПК України, дав належну оцінку показанням підсудного ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 та ОСОБА_25 та зазначив мотиви з яких відкинув їхні показання.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування вироку, - не встановлено.

Однак суд, в порушення вимог ст. 275 КПК України, визнав ОСОБА_7 ще винним в порушенні п. 16.5 Правил дорожнього руху України, який органом досудового слідства йому не предявлявся, у звязку з чим така вказівка суду підлягає виключенню із вироку.

Призначаючи засудженому ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується виключно позитивно, першу судимість, наявність на його утриманні малолітньої дитини, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Окрім того, як встановлено під час апеляційного розгляду справи засуджений ОСОБА_7 має на утриманні ще одну малолітню дитину доньку ОСОБА_22, 09 вересня 2009 року, він повністю визнав свою провину під час апеляційного розгляду справи та щиро розкаявся. Зазначені обставини, на думку колегії суддів, дали суду підстави для призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286 КК України. Призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових злочинів. Тому доводи апеляції прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_7 внаслідок мякості слід визнати необгрунтованими і до уваги колегією суддів не приймаються.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення, а апеляцію засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 05 серпня 2010 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити із описово-мотивувальної частини вироку посилання суду на порушення ОСОБА_7 п. 16.5 Правил дорожнього руху України.

В решті цей вирок залишити без зміни.

С У Д Д І: