АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000146, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Дніпропетровська,

українця, громадянина України,

з середньою освітою, не одруженого,

працюючого приватним підприємцем,

проживаючого по

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця м. Дніпропетровська,

українця, громадянина України,

з середньою освітою, одруженого,

такого, що згідно зі ст.89 КК не має судимості,

який працював водієм

ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром»,

проживав по

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13

представника цивільного відповідача ОСОБА_14

Встановила:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними та засуджено за ч.3 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки кожному.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Еталон» на користь ОСОБА_15 на відшкодування матеріальної шкоди 163 грн. 90 коп. та моральної шкоди 1500 грн.
Стягнуто з ПрАТ «АХА Страхування» на користь ОСОБА_15 на відшкодування матеріальної шкоди 163 грн. 90 коп. та моральної шкоди 1500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 користь ОСОБА_15 на відшкодування моральної шкоди 13500 грн.
Стягнуто з ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на користь ОСОБА_15 на відшкодування моральної шкоди 13500 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15 витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на користь ОСОБА_11 на відшкодування моральної шкоди 200000 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на користь ОСОБА_12 на відшкодування моральної шкоди 200000 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на користь ОСОБА_13 на відшкодування моральної шкоди 200000 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на користь ОСОБА_16 на відшкодування моральної шкоди 200000 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на користь ОСОБА_17 на відшкодування моральної шкоди 400000 грн.
Стягнуто з ПрАТ «АХА Страхування» на користь ОСОБА_17 на відшкодування матеріальної шкоди 11566 грн. 99 коп.
Стягнуто з ПрАТ «СК «Еталон» на користь ОСОБА_17 на відшкодування матеріальної шкоди 11566 грн. 99 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_17 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на користь ОСОБА_18 на відшкодування моральної шкоди 200000 грн.
Позовні вимоги ОСОБА_19 до ОСОБА_6 та ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» залишено без розгляду.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-автотехнічної експертизи в розмірі 3670 грн. 80 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-автотехнічної експертизи в розмірі 856 грн. 52 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи звуко- та відеозапису в розмірі 782 грн. 40 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-автотехнічної експертизи в розмірі 2206 грн. 50 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення фотоскопічної експертизи в розмірі 18400 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення фототехнічної експертизи в розмірі 18400 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-автотехнічної експертизи в розмірі 1564 грн. 80 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи розмірі 5814 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2014 року вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2014 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінено в частині вирішення цивільних позовів.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року зазначене рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В апеляційних скаргах:

- потерпілий ОСОБА_13 просить скасувати вирок суду та ухвалити своє рішення, яким задовольнити його апеляційну скаргу та стягнути з відповідачів солідарно витрати на поховання в сумі 34 000 грн. та моральну шкоду в сумі 1000000 гривень та 280800 гривень як матеріальну компенсацію витрат на утримання його дитини 2008 року народження до досягнення ним віку 23 років; крім того, просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченим та призначити їм покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років, оскільки вважає, що судом не враховані ті обставини, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не відшкодували заподіяну ними шкоду, обвинувачені раніше вже порушували вимоги Правил дорожнього руху, за що неодноразово були притягнені до адміністративної відповідальності;
- ОСОБА_13 , представник потерпілої ОСОБА_16 за довіренностю, просить скасувати вирок суду, та ухвалити своє рішення, яким стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду в сумі 1 000 000 гривень, вказуючи на те, що через загибель її доньки, вона відчуває тривалі моральні страждання; крім того просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та ухвалити своє рішення, яким призначити їм покарання у виді позбавлення строком на 10 років;
- потерпілі ОСОБА_11 і ОСОБА_12 просять скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначити більш суворіше покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, вказуючи на те, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості скоєного ними злочину; крім того, потерпілі просять задовольнити їх позовні вимоги, зокрема, стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ТОВ «Інстітут ДніпроВНІПІенергопром» на користь ОСОБА_11 і ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі по 1 000 000 гривень кожному;
- представник потерпілого ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_20 просить скасувати вирок суду через м`якість призначеного ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання та неправильне вирішення цивільного позову в інтересах потерпілого ОСОБА_17 , тому вважає постановити свій вирок, яким призначити обвинуваченим покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років кожному, а також стягнути з ПрАТ «СК АХА Страхування», ПрАТ «СК «Еталон» на користь ОСОБА_17 моральну шкоду у розмірі 27 528 гривень, стягнути з ОСОБА_6 та ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на користь його підзахисного моральну шкоду у розмірі 1 995 900 гривень;
- представник цивільного відповідача ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» - адвокат ОСОБА_14 просить змінити вирок суду в частині задоволення цивільних позовів про стягнення моральної шкоди та стягнути з ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» і ОСОБА_6 моральну шкоду на користь ОСОБА_11 86 213 гривень 50 копійок, ОСОБА_12 86 213 гривень 50 копійок, ОСОБА_13 86 213 гривень 50 копійок, ОСОБА_16 86 213 гривень 50 копійок, ОСОБА_18 86 213 гривень 50 копійок та ОСОБА_17 172 427 гривень. Крім того, просить стягнути з ОСОБА_6 моральну шкоду на користь названих вище потерпілих в розмірах, зазначених вище, а також просить стягнути з ПрАТ «СК АХА Страхування» моральну шкоду на користь ОСОБА_13 в розмірі 13 764 гривень, ОСОБА_17 в розмірі 27 528 гривень, і просить стягнути з ПрАТ «СК «Еталон» моральну шкоду на користь ОСОБА_13 в розмірі 13 764 гривень, ОСОБА_17 в розмірі 27 528 гривень;
- захисник ОСОБА_10 вважає, що вирок відносно ОСОБА_7 є незаконним і необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; зазначає, що вирок щодо ОСОБА_7 не ґрунтується на достовірних доказах, а висновки суду побудовані на припущеннях; посилається він і на те, що між діями названого обвинуваченого і наслідками дорожньо-транспортної пригоди відсутній причинний зв`язок, оскільки ОСОБА_7 своїм рухом не створював небезпеки для пішоходів, тоді як водій ОСОБА_6 їхав з перевищенням швидкості, що фактично і стало причиною зіткнення транспортних засобів; з урахуванням ролі ОСОБА_7 в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, його незадовільного стану здоров`я, даних, які характеризують його з позитивної сторони захисник вважає призначене обвинуваченому покарання суворим; виходячи з наведеного, як це видно з апеляційної скарги, захисник ОСОБА_10 просить вирок щодо ОСОБА_7 в частині засудження його за ч.3 ст.286 КК України з призначеним покаранням та стягненням з нього витрат на правову допомогу на користь потерпілих ОСОБА_17 і ОСОБА_15 та процесуальних витрат в дохід держави скасувати та своїм вироком виправдати ОСОБА_7 ;
- обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду та призначити йому мінімальне покарання передбачене санкцією ст. 286 ч.3 КК України, не заперечуючи перевищення швидкості, вважає, що наїзд його автомобіля на потерпілих був вимушений, виключно через створення аварійної ситуації водієм автомобіля під керуванням ОСОБА_7 і зіткнення транспортних засобів; крім того, ОСОБА_6 посилається на необ`єктивність проведених у провадженні автотехнічних та транспортно-трасологічних експертиз;
- в доповненнях до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 його захисник - адвокат ОСОБА_21 посилається на неповноту судового розгляду, необ`єктивність експертиз, неправильну оцінку доказів; вважає, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля Nissan X-Trail ОСОБА_7 не мав переваги в русі й повинен був тимчасово відмовитися від завершення маневру лівого повороту та дати можливість проїхати перехрестя водію автомобіля BMW-320 ОСОБА_6 , який рухався прямо у зустрічному напрямку і мав перевагу в русі, а тому зазначає, що саме дії водія ОСОБА_7 перебували у причинному зв`язку з даною пригодою; виходячи з цього, просить пом`якшити призначене покарання для ОСОБА_6 .
В запереченнях на апеляційні скарги:
- захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_21 не погоджується з доводами апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_11 , представника ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» - адвоката ОСОБА_14 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_17 адвоката ОСОБА_20 , потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , вважає їх необґрунтованими;
- потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його адвоката ОСОБА_21 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 вказують, що висновки суду щодо доведеності вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, відповідають матеріалам кримінального провадження; посилання скаржників на суперечності у проведених у справі експертизах є такими, які не заслуговують на увагу, оскільки під час судового розгляду вони мали можливість заявити клопотання про призначення повторної чи додаткової експертизи, однак цього навіть не намагалися зробити та не заявляли відповідних клопотань, тому просять відхилити апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвокатів ОСОБА_21 і ОСОБА_10 ;
крім того, в запереченні на апеляційну скаргу представника ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 просять вказану скаргу відхилити та вказують на те, що страхові компанії гроші їм не відшкодували, тому не можливо вести мову про зменшення відшкодування на будь-які суми, які сплачені за фактом не були та вони їх не отримували, посилаються на те, що неможливо погодитись з думкою цивільного відповідача про те, що суд першої інстанції неправомірно застосував солідарну відповідальність по відшкодуванню шкоди, оскільки на їх думку судом законно була встановлена рівнозначна провина у скоєнні ДТП кожного з обвинувачених.
- представник потерпілої ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_22 в запереченні на апеляційні скарги в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та представника цивільного відповідача ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» - адвоката ОСОБА_14 , просить відмовити в задоволенні цих апеляційних скарг, оскільки вважає, що суд ухвалив законне та справедливе рішення для обох обвинувачених та не вбачає підстав для застосування щодо обвинувачених положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією ст. 286 ч.3 КК України.
За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні злочину за таких обставин.

20 березня 2013 року, приблизно о 7 год. 45 хв., ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Nissan X-Trail» та рухаючись по мокрій прямій асфальтованій проїзній частині по вул. Набережна Перемоги з боку вул. Космічної у бік вул. Набережна Леніна в м. Дніпропетровську, в районі будинку № 102 напроти електроопори міського освітлення № 238, здійснюючи маневр повороту ліворуч у дворовий проїзд, допустив порушення вимог п.п. 1.3, 2.3 «б», 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху.

В порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху, під час керування автомобілем водій ОСОБА_7 не впевнився у безпеці маневру повороту ліворуч, діючи з необережності, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події не відмовився від маневрування в обраний момент, щоб надати можливість проїзду автомобіля BMW 320i, під керуванням водія ОСОБА_6 , який наближався у зустрічному напрямку, проявляючи злочинну самовпевненість, продовжив виконання маневру повороту ліворуч, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем останнього.

В той же час ОСОБА_6 , керуючи автомобілем BMW 320i та рухаючись по мокрій прямій асфальтованій проїзній частині вул. Набережна Перемоги з боку вул. Набережна Леніна в напрямку вул. Космічної м. Дніпропетровська зі швидкістю 107,4 - 114,6 км/год, напроти електроопори міського освітлення № 238 допустив порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б» та 12.9 «б» Правил дорожнього руху.

В порушення зазначених Правил, під час руху ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість бути уважним, спостерігати та враховувати дорожню обстановку і стан технічного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, рухався з перевищенням максимальної швидкості зазначеної в п. 12.4 ПДР, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем марки «Nissan X-Trail» під керуванням ОСОБА_7 .

Внаслідок зіткнення транспортних засобів керований ОСОБА_6 автомобіль BMW 320i виїхав за межі проїзної частини на зупинку громадського транспорту, де вчинив наїзд на потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , в результаті чого потерпілі ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень померли, потерпілому ОСОБА_15 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпілій ОСОБА_23 тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою скаргу відносно пом`якшення йому покарання, доводи адвоката ОСОБА_9 щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 , доводи адвоката ОСОБА_10 , який підтримав свої апеляційні вимоги щодо скасування вироку відносно ОСОБА_7 і виправдання його за ч.3 ст.286 КК України, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який частково підтримав скаргу свого захисника ОСОБА_10 і з урахуванням його ролі в дорожньо-транспортній пригоді просив пом`якшити призначене йому покарання, пояснення потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтримали свої апеляційні вимоги, пояснення потерпілого ОСОБА_13 , який підтримав свою скаргу і апеляційну скаргу в інтересах потерпілої ОСОБА_16 , доводи представника цивільного відповідача ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» - адвоката ОСОБА_29 щодо задоволення його апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_8 , який вважав апеляційні скарги потерпілих підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого просив своїм вироком призначити ОСОБА_6 і ОСОБА_7 більш суворе покарання та збільшити розмір стягнутої шкоди на користь потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 і ОСОБА_13 , а скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_21 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_29 в інтересах цивільного відповідача ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» вважав за необхідне залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 і ОСОБА_13 підлягають частковому задоволенню, а скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_21 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» задоволенню не підлягають з таких підстав.

Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_21 , а також адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що досудове розслідування і судовий розгляд кримінального провадження проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються зібраними у ній доказами, є необгрунтованими.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, є законним та обґрунтованим.

Зокрема, зазначені висновки суду грунтуються на показаннях потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , які підтвердили факт скоєння дорожньої пригоди 20 березня 2013 року між 7 і 8 годинами ранку на вул. Набережній Перемоги в районі будинку № 102 м. Дніпропетровська за участю автомобілів Ніссан і БМВ з вини водіїв цих транспортних засобів, після зіткнення яких автомобіль марки БМВ виїхав за межі проїзної частини на зупинку громадського транспорту, де здійснив наїзд на пасажирів, що чекали транспорт, внаслідок чого 5 осіб загинули, а двом особам були заподіяні тяжкі й середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вина ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджена даними протоколу огляду місця події про те, де й коли відбулася зазначена подія, даними протоколів огляду трупів потерпілих і впізнанням їх рідними і знайомими, даними протоколів слідчих експериментів за участі очевидців ДТП про те, за яких обставини відбулося зіткнення транспортних засобів і вчинено наїзд на потерпілих, та висновками судово-медичних експертиз про отримання в результаті дорожньої пригоди ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 тяжких тілесних ушкоджень, від яких вони померли, а також про заподіяння потерпілій ОСОБА_23 тяжких тілесних ушкоджень, а потерпілому ОСОБА_15 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В судовому засіданні були відтворені відеозаписи з відеореєстраторів, встановлених на транспортних засобах свідків ОСОБА_30 і ОСОБА_33 , які добровільно передали їх слідчим органам. Під час відтворення цих відеозаписей суд першої інстанції зміг переконатися, за яких обставин відбувалася подія зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Про винуватість ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення свідчать і висновки автотехнічних експертиз, судової експертизи звуко- та відеозапису, фотоскопічної експертизи, фототехнічної експертизи, висновок комісійної авто- технічної та транспортно- трасологічної експертизи та показання експертів ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , які в судовому засіданні підтвердили висновки експертиз, в яких брали участь, відповідно до яких досліджувана дорожня пригода сталася як з вини ОСОБА_6 , який порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б» та 12.9 Правил дорожнього руху України, так і з вини ОСОБА_7 , який порушив вимоги п.п. 1.3, 2.3 «б»,10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України.

Самі обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в судах першої й апеляційної інстанцій не заперечували факту дорожньо-транспортної пригоди за їх участі, але кожний з них вважав, що ця пригода сталася не з його вини, а з вини іншого.

ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , як це видно з їх показань в суді апеляційної інстанції, хоча і підтримували доводи апеляційних скарг своїх захисників, свою винність у вчинені злочину за викладених у вироку обставин фактично не оспорювали, а лише звертали увагу на те, хто з них, на їх думку, більше винуватий в дорожньо-транспортній події та ставили питання про пом`якшення призначеного їм покарання.

Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності і давши їм оцінку, суд обґрунтовано не погодився з доводами

ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та їх захисників в судовому засіданні про те, що між порушеннями зазначених у вироку пунктів Правил дорожнього руху України, що допустили обвинувачені, та наслідками дорожньої пригоди немає причинного зв`язку, оскільки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 під час судового розгляду визнавали себе винними в порушенні правил безпеки дорожнього руху і розповідали, за яких обставин ними була створена аварійна ситуація на дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення транспортних засобів під їх керуванням.

Так, з показань ОСОБА_7 убачається, що під час керування автомобілем Nissan X-Trail при виконанні ним маневру лівого повороту для проїзду в дворовий проїзд він не надав дороги автомобілю BMW 320i під керуванням ОСОБА_6 , який рухався на смузі зустрічного руху, розраховуючи на те, що встигне виконати маневрування. Вважав, що зіткнення зазначених транспортних засобів відбулося через перевищення швидкості, з якою рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_6 .

Згідно з показаннями ОСОБА_6 останній керуючи автомобілем BMW 320i рухався з перевищенням швидкості руху, коли автомобіль Nissan X-Trail під керуванням ОСОБА_7 почав виконувати лівий поворот з метою заїхати у двори і виїхав на 4 смугу зустрічного руху, де саме він і знаходився. Спочатку ОСОБА_6 намагався загальмувати, однак розуміючи, що зупинити свій автомобіль йому не вдасться, він з метою уникнення зіткнення з автомобілем Nissan X-Trail звернув праворуч, сподіваючись на те, що водій даного автомобіля зупиниться, а він безпечно поїде далі. Однак зіткнення транспортних засобів відбулося, від чого його автомобіль виїхав за межі проїзної частини, де здійснив наїзд на людей, які стояли на зупинці громадського транспорту.

За показаннями ОСОБА_6 той визнав, що на даній ділянці дороги видимість для нього була обмежена через наявність на дорозі автомобілів Фольксваген і БМВ, які попереду в напрямку його руху виконували маневри. Однак незважаючи на такі перешкоди на дорозі та розуміючи, що попереду на цій ділянці проїзної частини дороги знаходиться пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором, він з метою встигнути проїхати на зелений сигнал світлофора не вживав заходів для зменшення швидкості аж поки із-за автомобіля Фольксваген на смугу для руху його транспортного засобу не виїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_7 .

Отже, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в суді хоч і намагалися перекласти вину в учиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення один на одного, однак визнали, що в результаті порушення ними Правил дорожнього руху вони допустили зіткнення керованих ними транспортних засобів, внаслідок чого керований ОСОБА_6 автомобіль виїхав за межі проїзної частини на зупинку громадського транспорту, де вчинив наїзд на потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , що спричинило загибель 5 пішоходів, заподіяння одній особі середньої тяжкості тілесні ушкодження, а іншій тяжкі тілесні ушкодження.

Про те, що з їхньої вини трапилася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої загинули люди, а двоє інших осіб отримали відповідно тяжкі й середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 визнавали і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, на досудовому розслідуванні були проведені експертні дослідження, в тому числі й авто-технічні експертизи.

Так, згідно з висновками авто-технічної експертизи № 70/29-214 від 25 березня 2013 р. в даній дорожній пригоді мало місце перехресне поперечне блокуюче зіткнення автомобіля «Ніссан Екстрейл» та автомобіля «БМВ-320». В результаті аналізу даних кримінального провадження, які були надані, експерт дійшов висновку, що зіткнення транспортних засобів відбулося в районі знаходження автомобіля «Ніссан Екстрейл» після дорожньо-транспортної пригоди, як це зафіксовано в матеріалах провадження.

За висновками авто-технічної експертизи № 70/27-219 від 25 березня 2013 р. швидкість руху автомобіля «БМВ-320» в умовах місця дорожньої пригоди до початку гальмування з урахуванням руху його в загальмованому стані до моменту зіткнення, згідно показів свідка ОСОБА_30 та переміщення автомобіля після зіткнення до його кінцевого положення була не меншою ніж 91,3…110,8 км/год, чим спростовані доводи ОСОБА_6 про те, що швидкість руху його автомобіля була 60 км/год.

В даній дорожній обстановці ОСОБА_6 необхідно було здійснювати рух автомобіля з дозволеною в населених пунктах швидкістю, тобто не більшою ніж 60 км/год, що передбачено п.12.4 Правил дорожнього руху України. Отже, в даній дорожній обстановці ОСОБА_6 повинен був діяти згідно з вимогами пунктів 12.4,12.9(«б») та 12.3 Правил дорожнього руху України.

Що стосується водія ОСОБА_7 , то він, за висновком експерта, поза перехрестям виконуючи поворот ліворуч повинен був надати дорогу зустрічним транспортним засобам, до того ж перед зміною напрямку руху для вказаного повороту повинен був впевнитися, що це буде безпечним і не створить небезпеки або перешкоди іншим учасникам руху, тобто діяти відповідно до вимог п.п.10.4 і 10.1 Правил дорожнього руху України.

Виходячи з того, що ОСОБА_6 здійснював рух свого автомобіля зі швидкістю не меншою за 91.3…110.8 км/год, що значно перевищує швидкість руху транспортних засобів в населених пунктах (60 км/год), а також приймаючи до уваги, що під час виконання маневру у виді повороту ліворуч ОСОБА_7 , не впевнився в безпеці виконання повороту і не надав дороги зустрічному автомобілю «БМВ-320» під керуванням ОСОБА_6 , експерт дійшов висновку, що дії водіїв ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не відповідали вимогам зазначених пунктів Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з зіткненням транспортних засобів та наїздом на пішоходів.

Фактично до таких самих висновків дійшли і експерти ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , які проводили авто-технічну експертизу № 9-65 від 30 серпня 2013 р. і керувалися вихідними даними, які надали їм слідчі, в тому числі й висновками проведених в кримінальному провадженні фототехнічної і трасологічної експертиз.

В судовому засіданні експерти ОСОБА_44 , ОСОБА_42 і ОСОБА_43 підтвердили висновки своїх експертиз.

Не суперечить вказаним висновкам авто-технічних експертиз і висновок експертів за результатами проведення комісійної авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 4730/4731/13-52 від 17 вересня 2013 р., який було підтримано експертом ОСОБА_45 в судовому засіданні, про те, що величина швидкості автомобіля БМВ-320 на момент первинного контакту з автомобілем Ніссан становила біля 60…69 км/год, а величина автомобіля Ніссан у вказаний момент становила 26…28 км/год, оскільки у своїх висновках експерт виходив з того, що до моменту зіткнення транспортних засобів водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем БМВ-320, здійснював гальмування і маневрування праворуч лівою боковою частиною автомобіля.

В обґрунтування доведеності вини обвинувачених суд правильно посилався у вироку і на висновки фотоскопічної та фототехнічної експертиз, під час проведення яких були досліджені відеозаписи з подією ДТП.

Оскільки усі вищезазначені експертні дослідження, які проводилися на різних стадіях досудового розслідування, істотних суперечностей не містили і відповідали іншим доказам кримінального провадження, в суду не було підстав сумніватися в їх достовірності, а тому він правильно обгрунтував ними свої висновки у вироку.

Виходячи з наведеного правильність та об`єктивність висновків зазначених експертиз відносно обставин дорожньо-транспортної пригоди сумнівів у колегії суддів не викликають. З цих підстав доводи адвоката ОСОБА_21 в доповненнях до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про неповноту і необ`ктивність проведених у справі експертиз є необґрунтованими. Це стосується і таких самих доводів ОСОБА_6 .

З цих підстав не можна погодитися з доводами адвоката ОСОБА_10 про недоведеність вини ОСОБА_7 в порушенні ним п.п. 1.3, 2.3 «б», 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України та відсутність причинного зв`язку між діями названого обвинуваченого і наслідками ДТП під час здійснення ОСОБА_7 маневру повороту ліворуч.

Теж саме стосується і доводів обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_21 про те, що ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху вимушено, оскільки він діяв в аварійній ситуації, яку створив водій ОСОБА_7 .

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 і ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, за наведених у вироку обставин ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження з дотриманням вимог ст.91 КПК України. Ці висновки підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, досліджених судом, яким суд з точки зору достатності та взаємозв`язку дав належну оцінку відповідно до вимог ст.94 КПК.

Проявів упередженості щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченими та їх захисниками, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокатів ОСОБА_21 і ОСОБА_10 про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

Твердження захисників обвинувачених про те, що деякі обставини кримінального провадження всебічно не досліджені, не є підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою досліджені обставини учинення вказаного у вироку кримінального правопорушення.

Наведеними доказами спростовуються твердження захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_21 про те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_6 не вчиняли вказаний злочин, що в справі немає об`єктивних доказів, які вказують на їх вину, а висновки суду побудовані на припущеннях.

Такі доводи захисників не відповідають матеріалам провадження ще й тому, що свою вину в зазначеному кримінальному правопорушенні визнали самі обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_6 і суд дав оцінку їх показанням у сукупності з іншими доказами.

За таких обставин вважати, що ОСОБА_7 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, внаслідок чого вирок щодо нього потрібно скасувати і виправдати його у пред`явленому обвинуваченні, про що зазначається в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_10 , немає підстав.

Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

З матеріалів провадження вбачається, що під час судового розгляду були досліджені всі докази, що були надані сторонами кримінального провадження.

Виходячи з цього, підстав для того аби вийти за межі апеляційних скарг і повторно дослідити, обставини, встановлені під час кримінального провадження, колегія суддів не убачає, оскільки судове слідство у суді апеляційної інстанції не повинно дублювати дослідження доказів, яке проводилось в суді першої інстанції.

А тому доводи адвоката ОСОБА_21 в доповненні до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання необхідно повторно дослідити деякі обставини, безпідставні.

Як вбачається із доводів апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , призначене обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання вони вважали невідповідним тяжкості злочину та їх особам внаслідок м`якості.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вказані доводи потерпілих колегія суддів вважає обґрунтованими, враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченими злочину, ступінь тяжкості допущених ними порушень Правил дорожнього руху України та тяжкість наслідків, що настали через порушення цих правил смерть п`ятьох потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 , а також заподіяння потерпілій ОСОБА_23 тяжких тілесних ушкоджень, а потерпілому ОСОБА_15 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Крім того, як убачається із вироку, досліджуючи дані про особи обвинувачених суд встановив, що до вчинення злочину вони обидва неодноразово порушували правила дорожнього руху, за що притягалися до адміністративної відповідальності.

Виходячи з конкретних обставин справи, даних про особи обвинувачених та тяжкість наслідків, що настали від вчиненого злочину, призначення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання з урахуванням визнання ними своєї вини та щирого каяття у вчиненні злочину, а також інших пом`якшуючих покарання обставин, які зазначені у вироку, колегія суддів вважає непереконливими та такими, що суперечать матеріалам провадження, на що потерпілі справедливо звертають увагу у своїх апеляційних скаргах.

Зважаючи на тяжкість злочину та його наслідків, зазначених даних про особи обвинувачених, які стосувалися дотримання ними правил дорожнього руху до вчинення злочину, колегія суддів визнала, що суд призначив ОСОБА_6 і ОСОБА_7 таке покарання за ч.3 ст.286 КК, яке хоч і не виходить за межі, встановлені законом, але за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів, що відповідно до ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин відповідно до положень п.2 ч.1 ст.420 КПК України колегія суддів визнає вирок щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 таким, що підлягає скасуванню за м`якістю призначеного їм покарання з постановленням свого вироку в частині призначення обвинуваченим більш суворого покарання, ніж це визначив суд першої інстанції.

З цих підстав колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг потерпілих про невідповідність призначеного обвинуваченим покарання вказаним обставинам та їх особам внаслідок м`якості.

Що ж стосується доводів потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 про необґрунтоване лише часткове задоволення їх цивільних позовів, зокрема, значне зменшення судом розміру стягнутої моральної шкоди на їх користь, то колегія суддів з урахуванням судового рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 р., яким судове рішення суду апеляційної інстанції було скасовано, вважає їх обґрунтованими, оскільки при вирішенні позовів потерпілих суд першої інстанції повною мірою не врахував обґрунтовані ними розміри заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям.

Відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно зі ст. 1172 ЦК України за моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.

Відповідно до п.22.3 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що потерпілі ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в цивільному позові просили стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , а також з ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на відшкодування моральної шкоди 2 000 000 грн.
Згідно з вироком суд частково задовольнив цивільний позов потерпілих та стягнув солідарно з ОСОБА_6 та з ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на користь ОСОБА_11 і ОСОБА_12 на відшкодування моральної шкоди по 200 000 грн. кожному.
Між тим, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд належним чином не врахував характер та обсяг заподіяних ОСОБА_11 і ОСОБА_12 фізичних і моральних страждань, які настали в результаті загибелі дружини і матері потерпілих ОСОБА_27 від вчиненого злочину, їх глибину і тривалість і негативних змін у їх житті. Зокрема потерпілий ОСОБА_11 втратив дружину, а ОСОБА_12 вважаючи на її молодий вік залишилася без материнської опіки.
За таких обставин рішення суду стосовно стягнення з вказаних осіб на користь потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 моральної шкоди в зазначеному у вироку розмірі не можна визнати вмотивованим.
Тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає необхідним збільшити розмір відшкодування моральної шкоди на користь названих потерпілих, однак у меншому розмірі, ніж той, про який зазначається в апеляційній скарзі ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .
Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_13 про стягнення солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром», ПрАТ «СК Еталон» та ПрАТ «СК «АХА страхування» витрат на поховання ОСОБА_28 в розмірі 25 000 грн., моральної шкоди 1 000 000 грн., матеріальну компенсацію витрат на утримання дитини 2008 року народження до досягнення нею віку 23 років в сумі 280 800 грн., суд частково його задовольнив: стягнув солідарно з ОСОБА_6 та з ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на користь ОСОБА_13 на відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. В решті цивільний позов потерпілого залишив без задоволення.
Між тим, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд належним чином не врахував характер та обсяг заподіяних ОСОБА_13 фізичних і моральних страждань, які настали в результаті загибелі його дружини ОСОБА_28 , їх глибину і тривалість, негативні зміни у його житті.
Зокрема, судом не взято до уваги, що ОСОБА_28 загинула в молодому віці. Після її смерті на утриманні потерпілого ОСОБА_13 залишилася малолітня дитина.
Що стосується апеляційних вимог ОСОБА_13 щодо неправильного відшкодування йому матеріальної шкоди, то вони є необгрунтованими з таких підстав.
Відповідно з вимогами ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальній справі може бути пред`явлено на двох стадіях: під час досудового розслідування кримінального правопорушення або під час підготовчого судового засідання. У випадку пред`явлення цивільного позову під час судового розгляду кримінальної справи суд залишає позов без розгляду, що не позбавляє особу пред`явити його у порядку цивільного судочинства (ч.7 ст.128 КПК).
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування ОСОБА_13 пред`явив цивільний позов про відшкодування йому моральної шкоди (т.8 а.с.31).
У подальшому вже під час судового розгляду ОСОБА_13 в доповненні до вказаного цивільного позову фактично пред`явив нові вимоги, зокрема, відносно стягнення як моральної так і матеріальної шкоди із страхових компаній, а також стягнення витрат на поховання дружини та утримання малолітньої дитини до досягнення нею віку 23 років (т.9 а.с.43).
Оскільки ОСОБА_13 доповнення до цивільного позову пред`явив вже під час судового розгляду провадження (25 грудня 2013 р.), то такі вимоги потерпілого суд згідно із вимогами ст.128 КПК України мав залишити без розгляду.
За таких обставин доводи потерпілого ОСОБА_13 про необхідність задоволення його цивільного позову з внесеними доповненнями в повному обсязі є необґрунтованими, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_13 в цій частині.

З тих самих підстав не підлягають задоволенню і вимоги представника потерпілого ОСОБА_17 в апеляційній скарзі відносно стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Еталон» і ПАТ «Страхова компанія «АХА страхування» матеріальної і моральної шкоди у вказаних сумах.

Разом з тим, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості та враховуючи понесені витрати ОСОБА_13 на поховання загиблої дружини ОСОБА_28 , а також беручи до уваги необхідність потерпілого самому виховувати малолітнього сина колегія суддів дійшла висновку щодо збільшення розміру моральної шкоди, яку суд стягнув з вказаних осіб, однак в меншому розмірі, ніж це зазначено в скарзі потерпілого.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася з вини обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , в потерпілого ОСОБА_17 загинули дружина ОСОБА_24 і малолітній син ОСОБА_25 .

Перевіривши матеріали кримінального провадження в повному обсязі, колегія суддів вважає, що наведені в скаргах потерпілого та його представника доводи про безпідставне зменшення судом суми, яку вони просили стягнути з винних осіб на відшкодування ОСОБА_17 моральної шкоди, є обгрунтованими.

При визначенні розміру моральної шкоди суд в повній мірі не врахував характер вчинених обвинуваченими діянь і характер страждань потерпілого ОСОБА_17 , пов`язаних з втратою ним молодої дружини і малолітнього сина, а також тривалість фізичних і моральних страждань потерпілого, який він зазнав від суті негативних змін, що сталися в його житті.

Доводи ОСОБА_17 про те, що після вчинення злочину стан його здоров`я значно погіршився, відповідають матеріалам кримінального провадження, зокрема, даним про те, що після вказаної дорожньої події ОСОБА_17 звертався за допомогою до лікарів невропатолога і психотерапевта (т.8 а.с.142-143).

Між тим, в скаргах потерпілого ОСОБА_17 та його представника не наведено переконливих мотивів для прийняття рішення про стягнення на відшкодування ОСОБА_17 моральної шкоди саме в розмірі 2 000 000 грн.

За таких обставин колегія суддів враховуючи наведене не погоджується з висновком суду щодо визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_17 і вважає за необхідне збільшити його, задовольнивши частково скарги ОСОБА_17 та його представника.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_13 в інтересах потерпілої ОСОБА_16 про необхідність збільшення останній розміру моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на її користь в сумі 200 000 грн., є необґрунтованими, оскільки в скарзі не наведено переконливих мотивів для прийняття рішення про стягнення на відшкодування їй моральної шкоди саме в розмірі одного мільйона гривень.

За таких обставин колегія суддів враховуючи дані про сімейний і матеріальний стан ОСОБА_16 погоджується з висновком суду щодо визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди названій потерпілій.

З тих самих підстав не можна погодитися і з доводами ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» відносно зменшення розміру моральної шкоди, що стягнута з нього на користь потерпілих, а також того, що інститут як власник транспортного засобу, яким керував ОСОБА_7 під час виконання ним трудових обов`язків має відшкодувати моральну шкоду в порядку часткової відповідальності, оскільки це не відповідає вимогам закону і в скарзі не наведено переконливих мотивів для прийняття такого рішення.

Як убачається з матеріалів провадження, під час судового розгляду скарг на вирок щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» частково відшкодував деяким потерпілим моральну шкоду, то ці суми необхідно зарахувати на її відшкодування.
В решті вирок суду не оскаржується, відтак, згідно ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряється.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404,407,420 КПК України, колегія суддів
Ухвалила:
Апеляційні скарг потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , представника потерпілої ОСОБА_16 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 з доповненнями, внесеними адвокатом ОСОБА_21 , а також апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 та представника ТОВ «Інстітут ДніпроВНІПІенергопром» залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2014 року щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в частині призначених їм покарань скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ч.3 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 обчислювати з моменту взяття їх під варту з 20 березня 2013 року.

Цей же вирок в частині стягнення з ОСОБА_6 і ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 змінити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на користь ОСОБА_17 на відшкодування моральної шкоди один мільйон гривень замість стягнутої судом першої інстанції суми 400 000 грн.
Зарахувати на відшкодування моральної шкоди перераховані ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на банківський рахунок ОСОБА_17 300 000 (триста тисяч) грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на користь ОСОБА_11 на відшкодування моральної шкоди 250 000 грн. замість стягнутої судом першої інстанції суми 200 000 грн.
Зарахувати на відшкодування моральної шкоди перераховані ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на банківський рахунок ОСОБА_11 100 000 (сто тисяч) грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на користь ОСОБА_12 на відшкодування моральної шкоди 250 000 грн. замість стягнутої судом першої інстанції суми 200 000 грн.
Зарахувати на відшкодування моральної шкоди перераховані ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на банківський рахунок ОСОБА_12 100 000 (сто тисяч) грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на користь ОСОБА_13 на відшкодування моральної шкоди 700 000 грн. замість стягнутої судом першої інстанції суми 200 000 грн.
Зарахувати на відшкодування моральної шкоди перераховані ТОВ «Інститут ДніпроВНІПІенергопром» на банківські рахунки: ОСОБА_16 100 000 (сто тисяч) грн. і ОСОБА_15 13 500 (тринадцять тисяч п`ятьсот)грн (т.11 а.с.92-96).
В решті вирок щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 залишити без зміни.
Вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 набирає законної сили з моменту його проголошення.
На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 можуть бути подані касаційні скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які перебувають під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії вироку суду апеляційної інстанції.

Судді:

____________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_46 ОСОБА_4