Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 24 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5.,

суддів: ОСОБА_6., ОСОБА_7,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2015 року стосовно ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

Вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

засуджено за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Ухвалено про самостійне виконання вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2014 року, яким ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, частинами 1, 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на строк 3 роки.

Зазначеним вироком ОСОБА_2 визнано винуватою у тому, що вона:

25 липня 2014 року о 08.00 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном, перебуваючи за адресою: вул. Щорса, 30 у с. Хацьки Черкаського району Черкаської області, шляхом обману, з метою заволодіння грошовими коштами, видаючи себе за працівника Черкаського СІЗО, умисно, з корисливих мотивів, отримала від ОСОБА_3 банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та пін-код до неї. При цьому пообіцяла потерпілій, що кошти, зняті з цієї картки, допоможе передати мобільний телефон її співмешканцю ОСОБА_4, який на той час перебував у СІЗО, і вирішить питання про його звільнення. Не маючи наміру та реальної змоги виконати обіцяне, вона 25 липня 2014 року о 09.24 год. у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», що на вул. Благовісна, 169 у м. Черкаси, використавши зазначену картку та пін-код до неї, у банкоматі зняла грошові кошти в сумі 1 400 грн, які витратила на власні потреби;

11 серпня 2014 року о 12.00 год. повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 Черкаського району Черкаської області, шляхом обману, з метою заволодіння грошовими коштами, повідомивши, що знятих з банківської картки коштів у сумі 1 400 грн виявилося недостатньо для допомоги її співмешканцю ОСОБА_4, не маючи наміру та реальної змоги виконати обіцяне, умисно, з корисливих мотивів, отримала від ОСОБА_3 банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 та пін-код до неї. Цього ж дня о 14.05 год. у банкоматі ПАТ КБ «Приватбанк», що на вул. Смілянській, 99 у м. Черкаси, використавши цю картку та пін-код до неї, зняла грошові кошти в сумі 2 700 грн, які витратила на власні потреби.

Своїми діями ОСОБА_2 спричинила ОСОБА_3 матеріальну шкоду на загальну суму 4 100 грн.

У касаційній скарзі захисник просить змінити оскаржувані судові рішення та звільнити засуджену від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ст. 75 КК. Зазначає, що призначене ОСОБА_2 покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок суворості. На думку захисника, апеляційний суд не навів докладних мотивів свого рішення.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши наведені у скарзі доводи та перевіривши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, зважаючи на таке.

Висновки суду стосовно доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК, захисник у касаційній скарзі не оскаржує.

Доводи захисника щодо необґрунтованого незастосування судами до засудженої ст. 75 КК є безпідставними.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК у разі якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Місцевий суд, призначаючи ОСОБА_2 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину (згідно зі ст. 12 КК є злочином невеликої тяжкості), конкретні обставини справи, дані про особу засудженої (не працює, неодноразово судима, негативно характеризується за місцем проживання), обставини, що пом'якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів), та відсутність обставин, що його обтяжують, і дійшов вірного висновку про неможливість виправлення засудженої без ізоляції від суспільства. Призначене засудженій покарання є необхідним для її виправлення й попередження вчинення нових злочинів. Підстав для пом'якшення покарання та застосування ст. 75 КК немає.

Доводи захисника, аналогічні за своїм змістом доводам його касаційної скарги, належно перевірив суд апеляційної інстанції та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст. 419 КПК мотиви, з яких виходив при постановленні свого рішення.

Таким чином, із наведених у скарзі мотивів та з наданих до неї копій судових рішень підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2015 року стосовно ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7