Справа № 901/1217/12
Провадження № 11/779/167/13
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції Круль І.В. Ірина Василівна
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2013 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Дячука В.М.,

суддів Іванів О.Й., Шкрібляка Ю.Д.,

з участю прокурора Вирсти Т.П.,

засудженого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2 та потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, на вирок Богородчанського районного суду від 11 січня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, розлученого, на утриманні малолітня дитина, працює сезонно, судимість погашена, українця, громадянина України, -

засуджено за ч.2 ст.286 КК України ( далі КК ) із застосуванням ст.69 КК на 1 рік 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Цивільний позов залишено без розгляду.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він 02 квітня 2012 року близько 14 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки CHEVROLET Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1, на ділянці автодороги P-38 Богородчани-Гута км 7+400, що між селами Підгіря-Дзвиняч Богородчанського району, рухався у напрямку с. Дзвиняч з пасажиром ОСОБА_7 У зустрічному напрямку по своїй смузі рухався автомобіль марки JAC, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, з яким знаходились пасажири ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6 При виконанні маневру обгону невстановленого в ході досудового слідства автомобіля, підсудний не обрав у встановлених межах безпечну швидкість, проявив неуважність, не справився з керуванням, та допустив занос свого автомобіля, виїхавши на зустрічну смугу, де вчинив зіткнення з автомобілем марки JAC, під керуванням водія ОСОБА_4 При цьому ОСОБА_2 було порушено п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б, 10.1, 12.1, 12.6, 14.2 Правил дорожнього руху.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, що відносяться до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, а потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоровя і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

У поданих апеляціях:

- засуджений ОСОБА_2, не оспорюючи винуватість та правильність кваліфікації

неправомірних дій, покликається на суворість призначеного покарання. З посиланням на помякшуючі покарання обставини, просить вирок змінити та призначити покарання, не повязане з позбавленням волі;

- потерпілі ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, зазначаючи про

відсутність у них претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_2.П., висловлюють прохання про помякшення покарання засудженому.

Заслухавши доповідь судді Дячука В.М., пояснення ОСОБА_2, який підтримав подану ним апеляцію та просить її задовольнити, захисника про зміну вироку та помякшення покарання його підзахисному, прокурора про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що вони підлягають до задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтується на досліджених по справі доказах та не оспорюється в апеляціях.

Неправомірні дії ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 КК кваліфіковано правильно.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вирок у частині призначеного покарання підлягає зміні, виходячи з наступного.

Суд, призначивши покарання ОСОБА_2 нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК, належним чином умотивував необхідність застосування ст.69 КК. Однак, на думку колегії суддів, призначене покарання у вигляді реального позбавлення волі є надто суворим.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував помякшуючі покарання обставини: щире каяття, відшкодування заподіяної шкоди та дані про особу ОСОБА_2, який позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину.

З урахуванням того, що обтяжуючих обставин по справі не встановлено, злочин є необережним, потерпілим відшкодована як матеріальна, так і моральна шкоди, заподіяні злочином, вони просять в апеляціях про помякшення покарання, а також враховуючи, що підсудний з 11 січня 2013 року перебуває під вартою, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі, застосувавши ст.75 КК.

Таке покарання, в даному конкретному випадку, на переконання колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст.365, 366, 367 КПК України ( в редакції 1960 року), пунктами 11,15 Розділу ХІ Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляції засудженого ОСОБА_2 та потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Богородчанського районного суду від 11 січня 2013 року щодо ОСОБА_2 змінити: на підставі ст.75 КК звільнити його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на іспитовий строк 2 ( два ) роки.

На підставі ст.76 КК покласти на ОСОБА_2 такі обовязки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

- періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід - тримання під вартою скасувати.

ОСОБА_2 із зали суду з-під варти звільнити негайно.

В решті вирок залишити без змін.

Судді: В.М. Дячук

ОСОБА_10

ОСОБА_11