1Справа № 335/7385/15-к 1-кп/335/472/2015
В И Р О К
5 жовтня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, кримінальне провадження відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, неодруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не маючого, з неповною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
18.06.2009 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,
14.02.2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано частково покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2009 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі,
17.12.2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
02.02.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ч.1 ст.189 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,
08.07.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 263, ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, суд
ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.
20 грудня 2014 року, приблизно о 13.00 год., ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на таємне викрадання чужого майна, перебуваючи в салоні маршрутного таксі, на маршруті слідування від зупинки громадського транспорту ТЦ «Україна» в м. Запоріжжя до зупинки громадського транспорту «вул. Сталеварів» в м. Запоріжжя, діючи повторно з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії ніхто не бачить, таємно викрав з правого бокового зовнішнього карману куртки ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Леново А-516» в корпусі сірого кольору, вартість якого на момент скоєння кримінального правопорушення, з урахуванням зносу згідно висновку експерта №754 від 21.04.2015 року, становить 1391,61 грн., чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у інкримінованих йому злочинах, щиро покаявся у скоєному, підтвердив вчинення злочинів при викладених вище обставинах. Зазначив, що не буде у майбутньому скоювати злочинів та просить обрати міру покарання у вигляді 4 років 2 місяців 1 дня позбавлення волі та застосувати до нього амністію.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку, провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних про особу обвинуваченого.
За таких обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує: ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості, спричинених наслідків тяжких наслідків не настало, матеріальна шкода потерпілим не заподіяна, оскільки потерпілим було повернуто їх майно. Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше засуджений за вчинення корисливих злочинів, за місцем мешкання характеризується задовільно, офіційно не працевлаштований, на обліку в КУ «ОКНД» та КУ «ОКПЛ» на даний час не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого, негативного ставлення до скоєного, суд приходить до висновку, що доцільним та необхідним для виправлення обвинуваченого та для попередження скоєння інших злочинів є покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне призначити покарання у вигляді позбавлення волі.
Судом при призначенні покарання береться до уваги, що злочини ОСОБА_4 скоїв до постановлення вироків Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 2 лютого 2015 р. та від 8 липня 2015 р. Відповідно до вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 8 липня 2015 р. ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 263, ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, скоєних ОСОБА_4 до вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 2 лютого 2015 р. та за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 2 лютого 2015 р. йому призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 2 лютого 2015 р. та остаточно визначено покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі.
Таким чином, в даному випадку покарання ОСОБА_4 слід призначати за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.
Судом також враховуються роз`яснення, надані у пункті 21 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.
Так, як випливає з вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 8 липня 2015 р., ОСОБА_4 вчинив 9 умисних злочинів, з яких 8 епізодів злочинної діяльності, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 185 КК України, що є злочинами середньої тяжкості, та злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, що є тяжким злочином. У вироку зазначені мотиви вчинення злочинів, тяжкість їх наслідків та інші обставини, які враховуються судом при вирішення питання про застосування принципів призначення покарання, передбачених ст. 70 КК України.
За вказаних обставин, суд, враховуючи думку прокурора, вважає за можливе застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України, врахувати принцип часткового складання покарань.
Правових підстав для застосування до ОСОБА_4 амністії судом не встановлено.
Враховуючи встановлену у судовому засіданні обґрунтованість висунутої обвинуваченому підозри у вчиненні злочинів, обраний судом вид покарання, достатність підстав вважати, що ОСОБА_4 може ухилитися від виконання процесуальних рішень суду, суд вважає за необхідне залишити в порядку ст. 377 КПК України до набрання вироком законної сили обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою без зміни, оскільки відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України, а питання щодо стягнення судових витрат за проведення судових експертиз відповідно до ст. 124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 місяців позбавлення волі, призначеного вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 8 липня 2015 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 4 (чотири) місяці.
В строк остаточно призначеного ОСОБА_4 покарання зарахувати покарання, частково відбуте ОСОБА_4 за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 8 липня 2015 року. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 11 березня 2015 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали суду від 13 серпня 2015 року.
Речові докази по справі:
- мобільний телефон «Леново А-390», переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 повернути ОСОБА_5 за належністю;
- мобільний телефон «Леново А-516», переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 повернути ОСОБА_6 за належністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь Державного бюджету України судові витрати на залучення експертів при проведенні судових експертиз № 769 від 10 квітня 2015 р. та № 784 від 21 квітня 2015 р. у загальному розмірі 552 (п`ятсот п`ятдесят дві) гривні 42 копійки.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Суддя ОСОБА_1