№ 336/1501/15-к
Пр. № 1-кп/336/206/2015
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року колегія суддів Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, громадянина України, з неповною середньою освітою (10 класів), неодруженого, непрацюючого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має зареєстрованого у встановленому порядку місця постійного проживання, судимого:

- вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.06.2003 року за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185, ст. 304 КК України до трьох років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням тривалістю в три роки;

- вироком Комунарськогго районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2004 року за ч. 2 ст. 186, ст. 304 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 2 січня 2008 року у зв`язку з відбуттям покарання;

- вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2009 року за ч. 2 ст. 121, ст. 395 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 6 травня 2014 року з зв`язку з відбуттям покарання;

у вчиненні злочину, що передбачений ч. 1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обвинувачений вчинив кримінально каране діяння проти життя людини за таких обставин.

В проміжок часу між 20-00 та 21-00 годинами 14 грудня 2014 року обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки з потерпілим ОСОБА_8 на підгрунті неприязні, що виникла і розвивалася в ході спільного розпиття спиртного в будинку АДРЕСА_1 , наніс потерпілому кілька ударів кулаком правої руки в область потилиці, після чого потерпілий видалився з приміщення через віконний отвір, розбивши віконне скло. Переслідуючи потерпілого, обвинувачений наздогнав його біля будинку АДРЕСА_2 , ударом ноги по нижнім кінцівкам ОСОБА_8 збив потерпілого з ніг, а після падіння ОСОБА_8 , керуючись умислом на позбавлення життя потерпілого, наніс останньому не менш ніж дванадцять ударів по голові і обличчю дерев`яною битою, яку зберігав в будинку АДРЕСА_1 і взяв з собою з метою нанесення ударів потерпілому, після чого наніс множинні удари ногами по тулубу потерпілого.

Удари по голові і обличчю потерпілого у сукупності спричинили множинні відкриті переломи кісток мозкового та лицевого черепу з крововиливами над і під оболонки головного мозку, з ушкодженням головного мозку у вигляді очагів забію голового мозку з крововиливами в м`яких тканинах, синцями, саднами, ранами, що ускладнені набряком головного мозку, які є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя потерпілого в момент спричинення, перебувають у прямому причинному зв"язку із смертю потерпілого.

Внаслідок описаних ушкоджень сталася смерть потерпілого на місці події.

Крім описаних ушкоджень, обвинувачений за вказаних обставин спричинив потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритої тупої травми шиї з переломами пластин великих ріжків щитовидного хряща, з переломом правого великого рогу під`язикової кістки з крововиливом в м`яких тканинах, синцями, саднами на шиї; у вигляді закритої тупої травми тулубу: конструкційних переломів 4-9 ребер зліва, перелому остистого відростку шостого грудного хребця з крововиливами в м`яких тканинах, синця, садн на задній поверхні тулубу, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та садн на лівих верхній і нижній кінцівках.

В судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково, заявивши, що умислу на позбавлення життя потерпілого він не мав.

Щодо події кримінально караного діяння показав, що після звільнення з місць позбавлення волі, яке сталося в травні 2014 року, з дозволу власника будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_9 він проживав в цьому житлі. В день, до якого відноситься подія злочину, він розпивав спиртне із власником житла: вранці - в місці, де здійнюється торгвіля кустарно виробленим спиртним на розлив, де кожен з них випив близько 200 грамів самогону, а в подальшому в будинку АДРЕСА_1 . Протягом дня до компанії приєднався ОСОБА_10 , який також користувався приміщеннями в будинку ОСОБА_11 з дозволу власника. Обвинувачений під час розпиття спиртного почав робити потерпілому зауваження з приводу неохайності ОСОБА_8 , небажання прати власні речі, безтурботного ставлення до участі у сплаті комунальних послуг. Потерпілий заперечував проти доводів обвинуваченого, сперечався з ним, між співрозмовниками виникла сварка, під час якої ОСОБА_12 наніс ОСОБА_8 один-два удари по потилочній частині голови. Після отримання описаних ударів потерпілий почав втікати з кімнати, кинувшись до вікна, але обвинувачений перегородив йому дорогу, внаслідок чого потерпілий кинувся до двері. Переконавшись в тому, що двері закриті на ключ, ОСОБА_8 розбив віконне скло і вибіг на вулицю. Обвинувачений, взявши биту, яку він придбав раніше і зберігав в житлі ОСОБА_9 , почав переслідувати потерпілого. Наздогнавши ОСОБА_13 на вулиці на відстані трьох домів від будинку, де стався конфлікт, він схопив потерпілого за одяг і ударив ногою по нижнім кінцівкам ОСОБА_8 , що зумовило падіння потерпілого. Після цього обвинувачений наніс потерпілому два удари в область потилиці битою, а потім п`ять-шість ударів ногою по спині. Після отриманих ударів потерпілий, який до того знаходився на боці, спиною по відношенню до обвинуваченого, перевернувся на спину. В такому стані обвинувачений залишив ОСОБА_8 , який, як вивів обвинувачений, вже був мертвим, тому медичної допомоги не потребував. Саме з міркувань непотрібності виклику медиків обвинувачений не зробив цього. Коли він повернувся додому, ОСОБА_9 , який залишив товариство обвинуваченого і потерпілого ще під час їхньої сварки, спав. Обвинувачений змив з бити сліди крові і ліг спати. Пробудився, коли до будинку прийшли співробітники міліції, яким він зізнався у своїй причетності до насильства проти життя потерпілого.

В судовому засіданні пояснив, що кається і жалкує про те, що сталося, а також заявив, що не мав умислу на позбавлення ОСОБА_8 життя, а лише бажав за допомогою фізичного насильства покарати його за безтурботне ставлення до обов`язку брати участь в утриманні будинку, догляді за ним, видатках зі сплати комунальних послуг.

Крім того заявив, що через стан сильного алкогольного сп`яніння, в якому він перебував в той вечер, він пам`ятає лише два удари битою по голові потерпілого і п`ять-шість ударів ногами по спині, між тим припускає, що міг нанести і більшу кількість ударів.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні описаних дій підтверджують досліджені судом:

- показання свідка ОСОБА_9 , який пояснив суду, що обвинувачений проживав в належному йому будинку АДРЕСА_1 з травня 2014 року, коли звільнився після відбуття покарання у вигляді позбавлення волі. Свідок поселив ОСОБА_7 на прохання свого сина, який разом з ОСОБА_7 відбував покарання. Крім ОСОБА_7 у свідка проживав і потерпілий, який також є сторонньою свідкові особою. В день, до якого відноситься подія злочину, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 після пробудження займалися справами по господарству, після чого направилися до місця, де торгують спиртним на розлив, по мірі прибуття куди випили по 200 грамів кустарно виробленого алкогольного напою. Протягом дня свідок в товаристві ОСОБА_7 ще раз відвідав це місце. Купивши спиртного для вживання вдома, свідок і обвинувачений направилися додому, по дорозі до них приєднався ОСОБА_8 , який перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння. В будинку компанія продовжила вжиття алкоголю, а близько 19-00 години свідкові зателефонувала особа, на користь якої свідок в той час виконував будівельно-ремонтні роботи, і запросила ОСОБА_9 наступного дня стати до роботи, у зв`язку з чим свідок залишив обвинуваченого і потерпілого і ліг спати. Ще до того, як ОСОБА_9 залишив своїх мешканців, між ними виникла сварка з приводу зауважень, які робив ОСОБА_7 . ОСОБА_8 щодо небажання останнього брати участь у видатках з оплати водо-, енергопостачання, неохайності. Що відбувалося далі, свідок не бачив, оскільки міцно спав. Він прокинувся, коли до будинку прийшли співробітники міліції. Від ОСОБА_7 цієї ж ночі він дізнався, що той побив ОСОБА_8 ;

- показання свідка ОСОБА_14 , який пояснив суду, що ввечері 14 грудня 2014 року за кермом автомобіля повертався додому по вул. Молочній в м. Запоріжжі і ледь не наїхав на тіло особи, що лежало на узбіччі. Частина тіла була розташована на газоні, а нижні кінцівки на проїзній частині. Свідок зупинився; коли вийшов з автомобілю, побачив, що обличчя і одяг особи, що лежала, а також грунт були залиті кров`ю, обличчя було понівеченим настільки, що було важко розібрати, чоловік це чи жінка. Тіло було холодним. Свідок викликав машину «Швидкої допомоги» і став її очікувати;

- лікарське свідоцтво про смерть № 4698 від 15 грудня 2014 року, яке констатує,що смерть невідомого чоловіка у віці сорока років настала ІНФОРМАЦІЯ_2 біля будинку АДРЕСА_2 (а. с. 178 т. 1);

- висновок судової медичної експертизи № 4698 від 20.01.2015 року і фототаблиці до нього, згідно із яким смерть ОСОБА_8 наступила від множинних відкритих переломів кісток мозкового і лицевого черепа, з крововиливами над- і під оболонки головного мозку, очагами забія головного мозку з крововиливами в м`яких тканинах, синцями, саднами, ранами, які ускладнені набряком головного мозку та кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Зазначений висновок констатує наявність у потерпілого і тілесних ушкоджень, що не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті, а саме: середнього ступеню тяжкості у вигляді закритої тупої травми шиї з переломами пластин великих ріжків щитовидного хряща, з переломом правого великого рогу під`язикової кістки з крововиливом в м`яких тканинах, синцями, саднами на шиї; у вигляді закритої тупої травми тулубу: конструкційних переломів 4-9 ребер зліва, перелому остистого відростку шостого грудного хребця з крововиливами в м`яких тканинах, синця, садн на задній поверхні тулубу; а також легких тілесних ушкоджень у вигляді синців та садн на лівих верхній і нижній кінцівках (а. с. 179-188 т. 1);

- протокол огляду місця події від 14.12.2014 року, яким є відкрита ділянка місцевості навпроти будинку АДРЕСА_2 , і фототаблиці до нього (а. с. 155 -169 т. 1), де зафіксовано місце розташування тіла ОСОБА_8 після настання смерті, а також відтворений в судовому засідання фрагмент відеозапису цієї процесуальної дії;

- протокол огляду трупа від 15.12.2014 року, з якого випливає, що слідчим в проміжок часу між 13-05 та 13-35 годинами в приміщенні Запорізького обласного бюро судових медичних експертиз оглянуте тіло потерпілого і який (протокол) містить опис зовнішніх тілесних ушкоджень у потерпілого (а. с. 175-177 т.1);

- протокол від 17.12.2014 року пред`явлення трупа для впізнання потерпілій ОСОБА_15 , в якому потерпіла впізнала свого племінника ОСОБА_8 (а. с. 173-174 т. 1);

- протокол огляду місця події від 15.12.2014 року, яким є приміщення будинку АДРЕСА_1 , і фототаблиці до нього (а. с. 191 -215 т. 1);

- висновок судової імунологічної експертизи про наявність у плямах з робочої поверхні совка, що вилучений з будинку АДРЕСА_1 , крові людини з домішкою поту і виявлені антигени А, В і Н, що можуть належати особам групи АВ з ізосерологічною системою АВО з супутнім антигеном Н, до яких відноситься потерпілий ОСОБА_8 (а. с. 235-237 т. 1);

- висновок судової імунологічної експертизи про наявність у плямах на двох сухих листочках, вилучених з місця події по АДРЕСА_2 крові, чия приналежність потерпілому ОСОБА_8 не виключається (а. с. 239-241 т. 1);

- висновок судової імунологічної експертизи (а. с. 5-7 т. 2), згідно з яким у плямах на джемпері і спортивних брюках, а також правій спортивній туфлі підозрюваного ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини і виявлені антигени А, В і Н, що не виключає приналежності крові потерпілому ОСОБА_8 ;

- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно з яким генетичні ознаки сліду крові на дерев`яній биті походять від особи чоловічої генетичної статі, співпадають з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_8 (а. с. 27-32 т. 2);

- висновок судової медичної експертизи шкіряного клаптя з лобної області потерпілого ОСОБА_8 , за яким рана на шкіряному клапті з правої надбрівної області від трупу потерпілого заподіяна тупим предметом з обмеженою, подовженої і, ймовірно, округлої в перетині, слідоутворюючою частиною. Переломи на препараті склепіння черепа від трупа потерпілого утворилися від не менш ніж п`ятикратної дії тупого масивного предмету з обмеженою травмуючою поверхнею. Зонами травмування були ліва тім`яна (не менше двох впливів) і лобна області (не менше трьох впливів). Переломи пластин щитоподібного хряща і правого верхнього його рогу, перелом правого великого рогу під`язикової кістки від трупу потерпілого утворилися по розгинальному механізму. Можливість спричинення усіх вищевказаних пошкоджень частинами наданої на експертизу бити не виключається (а. с. 100-104 т.2);

- висновок судової криміналістичної експертизи і фототаблиці до нього, за яким наданий на дослідження дерев`яний предмет, що вилучений з будинку АДРЕСА_1 , до холодної зброї не відноситься; виготовлений із застосуванням заводського обладнання (а. с. 97-99 т. 2);

- протокол слідчого експеримента з участю ОСОБА_7 , в ході якого обвинувачений розсказав про обставини застосування ним насильства до потерпілого під час конфлікту в будинку АДРЕСА_3 , а також продемонстрував механізм спричинення ним травмуючих впливів щодо ОСОБА_8 ; фрагмент відеозапису цієї слідчої дії, відтворений в судовому засіданні (а. с. 121-136 т.2).

Перелічені докази в сукупності логічні, послідовні, вони узгоджуються один з одним, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо їх достовірності, як вже зазначено, підтверджують обґрунтованість обвинувачення.

Оскільки показання обвинуваченого в силу кримінального процесуального законодавства є джерелом доказів, суд оцінюючи їх у співставленні із іншими дослідженими судом фактичними даними, узагальнений зміст яких навів, заяву обвинуваченого про те, що він наніс потерпілому лише два удари битою по голові, а саме: в область потилиці, знаходить необгрунтованою, так як вона спростовується іншими доказами, зокрема:

- змістом судової медичної експертизи № 4698 від 20.01.2015 року, відповідно до якої множинні відкриті переломи кісток мозкового і лицевого черепа утворилися від багатократних (не менш ніж дванадцяти) ударних травмуючих впливів масивним тупим твердим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею з місцем прикладання сили: в ліву тім`яну (не менш двох впливів), в лобну області (не менш трьох впливів), в надбрівну, виличну області зправа (не менш двох) і в нижньощелепну область (не менш чотирьох впливів);

- змістом судової медичної експертизи шкіряного клаптя з лобної області потерпілого ОСОБА_8 про те, що переломи на препараті склепіння черепа від трупа потерпілого утворилися від не менш ніж від п`ятикратної дії тупого масивного предмету з обмеженою травмуючою поверхнею. Зонами травмування були ліва тім`яна (не менше двох впливів) і лобна області (не менше трьох впливів);

- фототаблицями до протокому огляду місця події та висновку судової медичної експертизи, які містять зображення понівечених обличчя і голови ОСОБА_8 , а протокол огляду і фототаблиці, крім того, вказують на розташування тіла в тому самому місці і в тому самому положенні, на які посилається обвинувачений під час слідчого експерименту;

- наведеними раніше показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що обличчя і голова особи, яку він виявив по дорозі додому біля одного з одноквартирних будинків по вул. Молочній в м. Запоріжжі, було сильно скаліченим і закривавленим, а також його показаннями, що труп виявленої ним людини знаходився в тому самому положенні, в якому залишив його обвинувачений (лежачи на спині).

Два останні згадані джерела доказів свідчать про те, що потерпілий, залившись в місті події, більше не пересувався в просторі і не міг зазнати травм за інших обставин.

На користь неспроможності такої заяви обвинуваченого свідчать і його показання в суді про те, що він пам`ятає нанесення двох ударів по голові потерпілого, але не виключає, що їх могло бути більше, оскільки через стан сильного алкогольного сп`яніння, в якому він опинився через вжиття не менш ніж 1200 мл міцного спиртного напою, він погано зберігає в пам`яті події того вечора.

Підкріплють суд в необхідності критичного відношення до посилань обвинуваченого лише на два удари битою і його показання про те, що потерпілий помер одразу після спричинення йому ОСОБА_7 всіх тілесних ушкоджень на місці події, що зумовило його висновок про недоцільність за таких обставин виклику медиків.

З урахуванням викладеного колегія суддів оцінює таку заяву обвинуваченого як вияв позиції захисту від пред`явленого обвинувачення, яка, на думку суду, полягає в бажанні пом`якшити покарання за вчинені дії.

Інші матеріали кримінального провадження, оголошені судом в порядку ст. 358 КПК України за клопотанням сторони обвинувачення, зокрема, матеріали експертиз (а. с. 218-220, а. с.222-223, а. с. 228-230, а. с. 243-250 в томі № 1, а. с.11-12, а. с. 14-16, а. с. 18-20, а. с. 23-24, а. с.35-43, а. с. 46-52, а. с. 55-69, а. с.72-78, а. с.81-94, а. с.119 в томі № 2), хоча й належні до матеріалів цього провадження, проте не містять інформації про обставини, що підлягають доказуванню, тому не згадуються судом на обґрунтування обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Дійшовши висновку про те, що сукупність перелічених судом фактичних даних може бути використана судом при прийнятті процесуального рішення на користь обвинувачення, суд не може погодитися з твердженнями захисту про те, що дії обвинуваченого містять ознаки спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що потягло смерть потерпілого, виходячи з таких міркувань.

Необхідність правової оцінки дій ОСОБА_12 за вказаною частиною статті кримінального закону адвокат мотивує відсутністю такого елементу складу злочину, як умисел на настання смерті потерпілого, оскільки обвинувачений зазначає, що він не бажав смерті ОСОБА_8 , керуючись лише наміром провчити потерпілого за неналежну поведінку шляхом завдання йому тілесних ушкоджень.

Суб`єктивна сторона інкримінованого обвинуваченому злочину характеризується умислом, це прямо випливає з найменування складу злочину, що передбачений ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто протиправне позбавлення життя іншої людини.

Дії, що охоплюються диспозицією частини першої ст. 115 КК України можуть бути вчинені як з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо це припускає.

Як випливає з роз`яснень п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю).
Позиція захисту полягає в переконанні, що ОСОБА_7 , спричиняючи потерпілому тілесні ушкодження, керувався умислом на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, тоді як його ставлення до настання смерті потерпілого характеризується необережністю у формі злочинної самовпевненості, коли, усвідомлюючи суспільну небезпечність вчинюваних дій і можливість настання тяжких наслідків цих дій, він легковажно розраховував на їх відвернення.
Суд не погоджується з такою позицією не лише тому, що не вбачає факторів, які в аналізуємій ситуації могли б відвернути настання смерті потерпілого, за розрахунком обвинуваченого, а, перш за все, враховуючи обставини спричинення шкоди.
З урахуванням обстановки заподіяння шкоди життю потерпілого, за якої обвинувачений навмисно наніс не менш ніж дванадцять травмуючих ударів поспіль спеціально застосованим для спричинення тілесних ушкоджень предметом, яким є дерев`яна бита, в життєво важливий орган людини - голову потерпілого, колегія суддів доходить беззаперечного висновку про те, що він не міг не усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій і якщо не бажати, то свідомо припускати наслідки у вигляді смерті особи.

На користь такого висновку суду свідчать відповіді обвинуваченого слідчому під час проведення слідчого експерименту, фрагмент відеозапису якого був відтворений в судовому засідання, про те, що ОСОБА_7 байдуже ставиться до наслідків, які настали, і усвідомлює, що смерть ОСОБА_8 могла б не статися, якби він не бив потерпілого по голові.

У зв`язку з наведеними доводами колегія суддів вважає, що обвинувачений, протиправно позбавивши життя ОСОБА_8 , керувався непрямим умислом, тобто свідомо припускав настання смерті потерпілого.
Сама ж по собі заява обвинуваченого і захисту про відсутність у ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого, не підкріплена будь-якими фактичними даними, у зіставленні з сукупністю наведених судом доказів, не є підставою для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст.121 КК України і не звільняє його від відповідальності за умисне вбивство.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у відповідності до вимог закону, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При призначенні обвинуваченому покарання суд виходить з ступеня тяжкості вчиненого діяння, відомостей про особу винуватого, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обвинувачений, який має судимості за посягання проти чужої власності, життя і здоров`я особи, громадського порядку і моральності, а також проти правосуддя, вчинив особливо тяжке кримінально каране діяння, і це, на думку колегії суддів, виключає його звільнення від відбування покрання з випробуванням.

Обтяжуючими покарання обвинуваченого обставинами є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також рецидив злочинів, тобто наявність судимостей за вчинення злочинів, які не охоплюється диспозицією частини статті обвинувачення.

Наведені обставини не дають підстав для призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією частини статті обвинувачення.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_7 обставинами, на думку суду, є каяття обвинуваченого і сприяння суду у встановленні обставин вчинення кримінально караного правопорушення.

При призначенні покарання суд враховує і такі відомості про особу винного, як наявність у нього уродженого психічного захворювання у вигляді легкої розумової відсталості в ступеню помірно вираженої дебільності.

За змістом судової психіатричної експертизи № 33 від 19.01.2015 року (а. с. 145-154 т.1), під час вчинення інкримінованого ОСОБА_7 посягання проти життя людини ступінь наявних в його діях порушень поведінки був таким, що він не міг повною мірою (обмежено міг) віддавати собі звіт у вчинюваних діях і керувати ними.

Такий самий ступінь порушень констатувала комісія і на час проведення цього обстеження, зробивши висновок про те, що обвинувачений і станом на час проведення експертизи за своїм психічним станом не може повною мірою віддавати собі звіт в своїх діях і керувати ними.

Допитана в судовому засіданні експерт-лікар-психіатр ОСОБА_16 , яка проводила зазначене дослідження, показала суду, що прояви, притаманні психічному захворюванню, на яке страждає обвинувачений, у ОСОБА_7 поєднуються з розладами поведінки.

Що стосується поведінкових розладів, у обвинуваченого, за поясненнями експерта, вони здебільшого виявляються на тлі вживання спиртного.

Разом з тим, як зазначено у висновку і як випливає з показань експерта, застосування примусових заходів медичного характеру в порядку глави 39 КПК України ОСОБА_7 не потребує, може давати показання, стати перед судом, відбувати покарання в місцях ізоляції від суспільства.

Згідно зі ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру, однак не виключає притягнення до кримінальної відповідальності.

За роз`ясненнями п. 3 Постанови Верховного суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК) належить виключно до компетенції суду. Разом з тим слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів

Як зазначено, обвинувачений страждає на психічне захворювання - природжене слабоумство (олігофренію) в стадії помірної дебільності, яке характеризується затримкою психічного розвитку, слабкістю абстрактного мислення, нездатністю подавляти свої потяги.

Це захворювання є невиліковним і супроводжує особу протягом усього життя.

З акту психіатричного дослідження випливає, що притаманні цьому захворюванню ознаки у обвинуваченого ОСОБА_7 поєднуються з розладами поведінки.

З урахуванням рекомендацій, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів крізь призму наявності у обвинуваченого природженого психічного захворювання, а також продемонстрованої обвинуваченим в судовому засіданні здатності до спілкування, ознак його поведінки, висловлюваних ним скарг на те, що він перебуває в стані схвильованості у зв`язку зі своїм процесуальним статусом, вважає, що ОСОБА_7 можна визнати обмежено осудним щодо інкримінованого йому кримінально краного діяння.

Виходячи з викладеного, колегія суддів враховує цю обставину як таку, що є підставою для пом`якшення покарання, тому доходить висновку про можливість призначення обвинуваченому не самого суворого покарання в межах санкції частини статті обвинувачення.

За роз`ясненнями п. 6 Постанови Верховного суду України № 7 від 03.06.2005 року, правильною є практика тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання, а в силу роз`яснень п. 8 Постанови за змістом статей 20, 94 КК надання обмежено осудній особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку не зумовлюється призначенням їй певного виду покарання. Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає за доцільне при постановленні обвинувального вироку в інтересах профілактики виникнення можливого погіршення психічного стану, а також запобігання вчиненню нових суспільно небезпечних діянь ухвалити про застосування до обвинуваченого заходів амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання, відповідно до рекомендацій судової психіатричної експертизи № 33 від 19.01.2015 року.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази, які зберігаються в камері зберігання речових лдоказів Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, - підлягають знищенню.

Долучені стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження диски з відеозаписами процесуальних дій, які самі по собі становлять матеріали кримінального провадження, - належить зберігати з матеріалами кримінального провадження.
У відсутність клопотань з боку учасників кримінального провадження про зміну, скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого під час досудового розслідування і продовженого ухвалами слідчого судді і колегії суддів під час судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Витрати з проведення експертиз, відомомсті про які надані суду, у загальній сумі 7583 грн. 18 коп. відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, колегія суддів

З А С У Д И Л А:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, що передбачений ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покаранн у виді восьми років позбавленні волі.

Застосувати до ОСОБА_7 заходи амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

Початок строку покарання обчислювати з моменту затривання обвинуваченого як особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а саме: з 02-00 години 15 грудня 2014 року.

До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою не змінювати.

Стягнути з ОСОБА_7 у дохід держави в особі управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м. Запоріжжя Запорізької області судові витрати з проведення судових експертиз в сумі 7583 грн. 18 коп.

Речові докази скляна пляшка з написом «Шейк», чотири пластикових стаканчики, полімерна упаковка з написом «Гренкі», три полімерні пляшки, чотири чарки, слід взуття з грунту за місцем пригоди, дерев`яна бита, змиви з кистей рук свідка ОСОБА_9 , металевий прут (цвяходер), зрізи вільних кінців нігтьових пластин потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , недопалок сигарети «Президент», п`ять паперових згортків зі змивами з місця події, зразки крові та жовчі трупу ОСОБА_8 , зразки крові та слини ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , фрагмент тканини сірого кольору, марлевий тампон зі змивом речовини бурого кольору з грунту з місця події, змиви з кистей обох рук ОСОБА_7 , змиви з кистей обох рук трупу ОСОБА_8 , металевий совок з нашаруванням речовини бурого кольору, одяг (в`язаний джемпер, брюки) свідка ОСОБА_9 , спортивні туфлі свідка ОСОБА_9 , одяг (сорочка, в`язаний джемпер, спортивні брюки), спортивні туфлі ОСОБА_7 , одяг (спортивні брюки, светр), спортивні туфлі з трупу ОСОБА_8 , мікрооб`єкти з відкритих ділянок тіла ОСОБА_8 , ручка в паперовому конверті, скляна банка зі зразками крові на марлевому тампоні, пара шкарпеток, футболка різнокольорова, нижні брюки чорного кольору, які зберігаються в камері зберігання речових лдоказів Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня отримання копії вироку.

Учасникам кримінального провадження, які не були присутні в судовому засідання, копію вироку буде направлено не пізніше наступного дня після його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3