Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/6747/15-к
Провадження № 1-кп/644/423/15
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2015 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова колегіально у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
прокурорів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
захисників-адвокатів: ОСОБА_12 (захисник ОСОБА_13 ) ,
ОСОБА_14 (захисник ОСОБА_15 ),
обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ,
потерпілого ОСОБА_16 та представника адвоката ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ордзонікідзевського районного суду міста Харкова у м. Харкові обвинувальний акт, внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000485 від 05 грудня 2014 року, що надійшов з Апеляційного суду Харківської області (військового прокурора Харківського гарнізону) відносно:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженого с. Хані Нерюнгрінського району Саха-Якутії Російської Федерації, громадянина України, одруженого і має на утриманні одну малолітню дитину, освіта середня-спеціальна, солдата номеру обслуги - радіотелефоніста зенітного артилерійського взводу першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває в Харківській установі виконання покарань Державної пенітенціарної служби України в Харківській області за адресою: м. Харків вул. Полтавський шлях, 99 (СІЗО №27), раніше не судимого, -
за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженого м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, одруженого, освіта середня-спеціальна, командира відділення зенітного артилерійського взводу першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , прапорщика, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , (том 3 а.с. 42) проживає за адресою: АДРЕСА_3 . (том. 2 а.с. 208), перебуває Харківській установі виконання покарань Державної пенітенціарної служби України в Харківській області за адресою: м. Харків вул. Полтавський шлях, 99 (СІЗО №27), раніше не судимого, -
за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 405, ч.1 ст.396 КК України, -
в с т а н о в и в:
Солдат ОСОБА_13 призваний на військову службу у Збройні сили України ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607/2014 від 21 липня 2014 року, та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 , був зарахований до особового складу на посаду номера обслуги радіо-телефоніста зенітного артилерійського взводу 1 механізованого батальйону.
Прапорщик ОСОБА_15 , 08 серпня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607/2014 від 21 липня 2014 року призваний на військову службу під час мобілізації, яку проходить у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира відділення зенітного артилерійського взводу 1 механізованого батальйону (т. 4 а.с. 170).

У вищевказаній військовій частині проходив, разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , військову службу солдат ОСОБА_16 . Солдат ОСОБА_16 , згідно витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.08.2014 року № 174 м. Чугуїв параграф 2, дослівно: зенітного артилерійського взводу командиром відділення 1 механізованого батальону. Вважати таким, що з 20 серпня 2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків… > (т. 4 а.с.168).

Військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , ОСОБА_16 за наказом командира військової частини НОМЕР_1 у вересні 2014 року були відряджені для підсилення державного кордону України з Російською Федерацією до польового табору військової частини НОМЕР_1 , розташованого на території ІНФОРМАЦІЯ_5 у АДРЕСА_4 .
Відповідно до статей 29, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та штату зенітного артилерійського взводу військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_16 , згідно із займаною посадою за відповідним наказом, був начальником для прапорщика ОСОБА_15 та солдата ОСОБА_13 , мав право віддавати останнім накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, прапорщик ОСОБА_15 та солдат ОСОБА_13 зобов`язані беззастережно виконувати накази начальника і ставитися до нього з повагою.

05 грудня 2014 року, близько 17.00 години, перебуваючи на території вказаного польового табору військової частини НОМЕР_1 , розташованого на території ІНФОРМАЦІЯ_5 АДРЕСА_4 , солдат ОСОБА_13 , в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та прапорщик ОСОБА_15 , в порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи обоє у стані алкогольного сп`яніння, потерпілий ОСОБА_16 також перебував у стані алкогольного сп`яніння, з надуманих підстав, висловлюючи уявні претензії до ОСОБА_16 , достовірно знаючи, що останній являється начальником для них за посадою, з приводу незадовільного, на їх думку, проходження ОСОБА_16 військової служби, вирішили застосувати до останнього фізичне насильство.
Солдат ОСОБА_13 , реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на заподіяння побоїв начальнику - солдату ОСОБА_16 , у зв`язку з тим, що саме ОСОБА_16 відповідає за військову дисципліну особового складу взводу, внутрішній порядок у взводі, правильне несення служби, на ґрунті незадовільного, як на думку ОСОБА_13 , проходження ОСОБА_16 військової служби та виконанням службового обов`язку, близько 17 години 20 хвилин 05 грудня 2014 року, знаходячись біля розташування намету зенітного артилерійського взводу, розташованого на території навчального центру Національної академії Національної гвардії України у селі Верхня Писарівка Вовчанського району Харківської області, діючи умисно, групою осіб, разом з прапорщиком - ОСОБА_15 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наніс один сильний удар кулаком правої руки в область голови солдата ОСОБА_16 .
У свою чергу, прапорщик ОСОБА_15 , реалізуючи спільний злочинний умисел групи, направлений на застосування насильства щодо начальника - солдата ОСОБА_16 , діючи умисно, обійшовши останнього ззаді, міцно схопив та тримав ОСОБА_16 за руки і тулуб, чим позбавив його можливості захищатися чи в інший спосіб припинити правопорушення, яке вчинювалося щодо нього, та надав можливість солдату ОСОБА_13 безперешкодно продовжувати вчиняти насильство щодо солдата ОСОБА_16 .
Солдат ОСОБА_13 , використовуючи надану йому, у такий спосіб, прапорщиком ОСОБА_15 фізичну перевагу над солдатом ОСОБА_16 , наніс останньому, щонайменше, 5-ти сильних ударів кулаками рук в область голови та тулуба, після чого прапорщик ОСОБА_15 штовхнув ОСОБА_16 на землю та, коли той впав, то ОСОБА_13 та ОСОБА_15 продовжували йому наносити удари в область голови та по тілу, з обох боків одночасно. ОСОБА_15 наніс ОСОБА_16 не менше трьох сильних ударів ногою, взутою в військовий черевик.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3920-ая/14 від 10 грудня 2014 року, солдату ОСОБА_16 , вищевказаними діями солдата ОСОБА_13 та прапорщика ОСОБА_15 , було спричинено у своїй сукупності, тілесні ушкодження, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Продовжуючи злочинні дії, солдат ОСОБА_13 в ході вищевказаного застосування фізичного насильства до солдата ОСОБА_16 , близько 17 години 30 хвилин 05 грудня 2014 року, знаходячись біля розташування намету зенітного артилерійського взводу, розташованого на території навчального центру Національної академії Національної гвардії України у селі Верхня Писарівка Вовчанського району Харківської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, цілком усвідомлюючи негативні наслідки своїх дій, керуючись раптово виниклим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень солдату ОСОБА_16 , у зв`язку з тим, що саме ОСОБА_16 відповідає за військову дисципліну особового складу взводу, внутрішній порядок у взводі, правильне несення служби, на грунті незадовільного, як на думку ОСОБА_13 , проходження ОСОБА_16 військової служби та виконанням службового обов`язку, діючи умисно, взяв у праву руку ніж, який зберігав при собі та цим ножем, шляхом супротивного натиску і упиранням в черевну порожнину ОСОБА_16 , завдав тілесне ушкодження у виді колото-різаної рани життєво важливого органу - черевної порожнини, внаслідок чого солдату ОСОБА_16 було заподіяно, згідно висновку судово-медичної експертизи № 3920-ая/14 від 10 грудня 2014 року, тяжке тілесне ушкодження. Також, цим ножем наніс ОСОБА_16 тілесне ушкодження в область спини та один удар по правій руці, внаслідок чого солдату ОСОБА_16 було заподіяно тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я терміном більш 6 днів, але менш ніж 21 день (три тижні).
Рану по внутрішній поверхні правого передпліччя в нижній третині було отримано потепілим ОСОБА_16 , як він сам показав у суді, в результаті боротьби і намаганням захиститися від ударів ножем з боку ОСОБА_13 .
Окрім цього, 05 грудня 2014 року, близько 19.00 години, ОСОБА_15 , знаходячись на території польового табору військової частини НОМЕР_1 , розташованого у навчальному центрі Національної академії Національної гвардії України у АДРЕСА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, цілком розуміючи вчинення солдатом ОСОБА_13 закінченого злочину відносно солдата ОСОБА_16 , вчиняючи активні дії для приховування тяжкого злочину, вчиненого ОСОБА_13 , у той же день надав останньому поради та вказівки щодо знищення слідів злочину, а саме: плям крові солдата ОСОБА_16 які залишилися на одязі ОСОБА_13 , а також - чистий одяг та пластикову пляшку з паливо-мастильними матеріалами після чого, спільно з останнім, з пластикової пляшки облив вказані брюки паливо-мастильними матеріалами та підпалив.
Згідно зі ст.28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність поводженню чи покаранню.
Згідно ст. 123 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ОСОБА_16 , перебуваючи на займаній посаді, в мирний і воєнний час відповідає за навчання, виховання й військову дисципліну особового складу взводу, внутрішній порядок у взводі, правильне несення служби та зовнішній вигляд рядових і сержантів взводу
Відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - солдат ОСОБА_13 під час проходження військової служби повинний свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь ї гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків явно злочинного наказу, - виявляти, повагу до начальників і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, зобов`язаний знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України.
Відповідно до вимог ст.ст. 6, 11, 16, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, прапорщик ОСОБА_15 під час проходження військової служби повинний свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків явно злочинного наказу, виявляти повагу до начальників і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, зобов`язаний знати й утримувати в готовності для застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 за первісним обвинуваченням від 29.04.2015 року у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15-п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України винним себе не визнав, та ч. 3 ст. 405 КК України винним визнав себе частково. У зміненому обвинуваченні від 25.11.2015 року, а саме за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України - визнав себе винним частково. Цивільний позов, заявлений військовим прокурором не визнав.

Пояснив, що конфлікт між ним та потерпілим ОСОБА_18 , який переріс у бійку, виник, на його думку, на побутовому підґрунті. А тому вважає, що не скоював військового злочину. Далі пояснив, що був призваний до Збройних сил України у липні 2014 року у зв`язку з мобілізацією та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 , був зарахований до особового складу на посаду номера обслуги радіо-телефоніста зенітного артилерійського взводу 1 механізованого батальйону. Звернувся добровільно до військового комісара і попрохав призвати на військову службу до 25-ї повітряно-десантної бригади, де, свого часу, проходив військову службу десантником. Але був направлений проходити службу у піхотні війська з дислокацією у польовому таборі військової частини НОМЕР_1 , розташованого на території навчального центру Національної академії Національної гвардії України у АДРЕСА_4 . Проходив службу у відділені яким керував прапорщик ОСОБА_15 , теж десантник. Потерпілий ОСОБА_16 керував іншим відділенням та був призначений заступником командира взводу, хоча за званням солдат, що він, ОСОБА_13 , сприймає як несправедливим призначенням. Бо фактично виконував обов`язки замкомвзвода прапорщик ОСОБА_15 , а ОСОБА_16 - отримував безпідставно на 200 гривень більше.

Далі пояснив, що 5 грудня 2014 року вони: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 змінилися з чергування і повернулися до табору. Потім разом пішли до магазину і у трьох вживали спиртні напої коньяк, десь по 100 грамів, пиво. Коли повернулися до намету польового табору, то між ним і ОСОБА_18 виникла сварка в середині намету, бо його, ОСОБА_19 , обізвав «малолєткой», вони штовхалися. Потім він вийшов із намету щоб уникнути подальшої сварки, за ним вийшов ОСОБА_18 і ОСОБА_20 . ОСОБА_18 його штовхнув, чи схопив за рукав, ззаді. Виникла бійка між ним і ОСОБА_18 . Декілька разів ударив потерпілого в область голови і тулуба, і вони впали на землю. Голова ОСОБА_16 вже була ізрядно, саме таким словом ОСОБА_19 охарактеризував тяжкість побиття в область голови, побита і йшла кров. ОСОБА_16 лежав на землі, а він, ОСОБА_13 , вивернувся і сів зверху. Дістав охотнічий ніж, який був за поясом у кобурі, приставив до живота ОСОБА_16 з наміром його залякати, щоб не було більше бійки, але потерпілий сам наштрикнувся на ніж.

Підійшли військові і їх розтягнули, він допоміг ОСОБА_16 занести в намет. Ніж увіткнув в стовбур дерева. Потім з ОСОБА_15 пішли до лазні, де обмився і переодягнувся, ніж забрав із собою. Одежу, з якої переодягнувся, пішли з ОСОБА_21 спалити, а ніж викинув по дорозі.

На запитання відповів, що кількість нанесених ним ударів по ОСОБА_18 не може порахувати, але це були множинні, більше трьох, удари, бо був у дуже збудженому стані. Бійка відбулася на території військового табору у період несення військової служби. Відповів, що ніж йому подарував волонтер, це був добротний охотнічий ніж, наборна рукоятка до 10 см., лезо з міцної сталі довжиною десь 15 см. і шириною десь 2,5 см, без виїмки для кровостоку, на лезі заточка з одного боку без «пилки» з протилежної сторони, ніж збалансований, вістря ножа і не гостре, і не круте. Цей ніж викинув у річку коли палили одежу. Пояснив, що нанести ножове поранення міг тільки він, ОСОБА_19 , бо у ОСОБА_20 не було в руках ножа. На ньому, ОСОБА_19 , будь-яких тілесних ушкоджень не було і не зміг пояснити суду чому, коли, за його поясненнями, була обопільна бійка, то він, ОСОБА_13 , не має тілесних пошкоджень.

Відповів, що у військовій частині проходили службу мобілізовані різного віку і підготовки, тому служба є нелегкою, самим треба було організовувати що поїсти, верхньої теплої одежі не було і ходив у тому, що дали місцеві жителі. Пояснив, що виріс у багатодітній сім`ї є дві менші сестри. Батько служив в Афганістані, є учасником бойових дій і зараз працює в Службі безпеки району по технічному забезпеченні. Дома залишилася дружина з малолітньою донькою. Сказав, що дуже прикро за скоєне. Звернув увагу, що у добровільному порядку була виплачена матеріальна і моральна шкода потерпілому. Прохав не позбавляти волі, а врахувати обставини в яких проходив службу у зв`язку з мобілізацією, його молодість, що має постійне місце проживання і роботи, має сім`ю і малолітню доньку на утриманні, що добровільно пішов захищати Державу, що за час перебування під вартою зробив висновки на все життя і дуже хоче повернутися в сім`ю. Щиросердно розкаювався, просив вибачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 за первісним обвинуваченням від 29.04.2015 року у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України - винним визнав себе частково, за ч. 1 ст. 396 КК України - винним визнав себе частково. Визнав себе винним частково за обвинуваченням, після його зміни прокурором від 25.11.2015 року, у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України, а саме у тому, що не попередив бійку; за обвинувачення за ч. 1 ст. 396 КК України - не визнав себе винним, бо на лаві підсудних, на його думку, тоді повинно бути ще два свідка. Цивільний позов військового прокурора не визнав.

Пояснив, що ОСОБА_16 він не бив, а тільки намагався розмирити ОСОБА_13 і ОСОБА_16 5 грудня 2014 року. Сказав, що в цей день змінився із чергування. Після чого з ОСОБА_13 та ОСОБА_16 пішли до магазину де вживали коньяк. Потім повернулися до табору і в наметі виникла сварка між ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . Коли вийшли з намету, то зав`язалася бійка і він намагався розмирити ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . Потім ОСОБА_16 , як йому стало відомо, відвезли до лікарні. Він разом з ОСОБА_13 після бійки пішли до лазні де ОСОБА_13 обмився, переодягнувся, в одежу яку йому приніс ОСОБА_20 , і пішли спалити одежу у яку був одягнений ОСОБА_13 під час бійки.

На запитання відповів, що дійсно він, ОСОБА_15 , запропонував ОСОБА_13 пляшку з бензином щоб спалити одежу. Де дівся ніж ОСОБА_13 не знає. Пояснив, що доводилося виконувати обов`язки заступника командира взводу, хоча на цю посаду його офіційно ніхто не призначав, але погоджувався виконувати обов`язки, бо такі як ОСОБА_18 керувати не можуть, а треба все організувати, щоб не перебили всіх у разі війни. Далі відповів, що він ставив це питання перед командиром взводу ОСОБА_22 і той ходив до штабу, але у штабі питання так і не вирішили. Сказав, що також добровільно сплачена і ним моральна та матеріальна шкода потерпілому. Якби час міг повернутися, то діяв би по іншому зробив би все, щоб бійки не було. Прохав взяти до уваги, що дома дружина і двоє малолітніх дітей, друга дитина недавно народилася. Його сім`ї матеріально дуже скрутно. Прохав суд урахувати, що потерпілий не має претензій і висловив письмово думку щоб не позбавляти їх волі. Запевнив, що подібне ніколи не повториться. Прохав урахувати, що мати пенсіонерка і перенесла інсульт, хворіє. Щиросердно розкаявся, просив вибачення. У останньому слові звернув увагу суду на те, що він сприявив досудовому слідству.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченими своєї винуватості за ч. 3 ст. 405 КК України та невизнання ОСОБА_20 себе винним за ч. 1 ст. 396 КК України, - їх вина підтверджується наступними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Показаннями потерпілого ОСОБА_16 , який пояснив у судовому засіданні, що був мобілізований у 2014 році і проходив службу у військовій частині разом з ОСОБА_19 і ОСОБА_20 . Був призначений командиром відділення і заступником командира взводу, про що є відповідні записи у військовому квитку. Про те, що призначений заступником командира взводу знали і ОСОБА_19 , і ОСОБА_20 .
5 грудня 2014 року після зміни з наряду він разом із ОСОБА_19 та ОСОБА_20 пішли до магазину де вживали коньяк, а ОСОБА_19 і ОСОБА_20 пили ще пиво. Потім повернулися до намету польового табору. У наметі у нього з ОСОБА_19 продовжилася сварка за сім`ю і військову службу. Останній висловлював безпідставні претензії. Вийшов з намету, щоб уникнути подальшої сварки. В цей момент вийшов ОСОБА_19 у ударив кулаком по голові, а прапорщик ОСОБА_15 обійшов ззаді, міцно схопив та тримав його, ОСОБА_16 , за руки і тулуб, чим позбавив можливості захищатися від побиття, яке вчинялося щодо нього. Далі пояснив, що від нанесених ударів упав на землю і вже лежачому наносили удари по голві і тулубу з обох боків одночасно, тому вважає, що ОСОБА_19 і ОСОБА_20 били одночасно. В якийсь момент його покинула свідомість, а коли прибрав руку з живота то хтось сказав, що рана і льється кров. Сказав, що він відчував як ОСОБА_13 приставив ніж до шиї, а потім до спини, відчував лезо ножа. Тому там теж є порізи ножем. Знаходився у військовому шпиталі в реанімаціїї і на лікуванні. Претензій до ОСОБА_19 і ОСОБА_20 ні матеріального, ні морального характеру не має та наполягав категорично на мірі покарання, не пов`язаної з позбавленням волі, про що надавав і відповідні заяви.
На запитання відповів, що був старшим, за посадою, над ОСОБА_19 і ОСОБА_20 ; що давав команди ОСОБА_19 , а ОСОБА_20 команди не давав; що він, ОСОБА_18 , солдат і був призначений заступником командира взвода, але за це нікого не прохав і військових у рідні у нього не має; під час бійки на землю його «повалив» ОСОБА_20 .

Показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні:
ОСОБА_23 , який показав та відповів на запитання: що був мобілізований, проходив службу разом з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 . Ввечері 05 грудня 2014 року сидів у наметі (палатка) і хтось сказав, що наших б`ють. Коли вийшов із палатки, то побачив, що рядовий ОСОБА_19 бив ОСОБА_18 , ОСОБА_19 сидів зверху на ОСОБА_18 і в цей момент ударив рукояткою ножа ОСОБА_18 в область живота (черева). Він, свідок, зробив зауваження про те, що «мужики - хвате, а то ще поріжете». Разом віднесли ОСОБА_18 в палатку, там його перев`язав медпрацівник бо було ножове поранення, голова була побита, ОСОБА_18 сам не пересувався. Потім водій відвіз ОСОБА_18 до військового шпиталю. Чув, що ОСОБА_19 , сидячи зверху на ОСОБА_18 , який лежав на землі, казав, що я тобі дам малолітки, а прапорщик ОСОБА_20 в цей момент стояв поряд з ними. Відповів, що тільки після його, свідка, зауважень і того, що розмиряв їх руками бійку вдалося припинити.
ОСОБА_24 , - пояснив, що у 2014 році проходив службу як мобілізований, був водієм. На початку грудня 2014 року був свідком словесної сварки у обідню переву 13 година, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 з ОСОБА_18 . ОСОБА_25 , десь о 17 годині, вже була між ними бійка. Пояснив, що проходив службу, де командиром відділення був прапорщик ОСОБА_20 . У цьому ж відділенні проходив службу і солдат ОСОБА_19 . ОСОБА_18 призначили заступником командира взводу, це означає що він став начальником над ОСОБА_20 і ОСОБА_19 , а вони ( ОСОБА_19 і ОСОБА_20 ) його не визнавали начальником тому і стався, як він розуміє, між ними конфлікт. Пояснив, що коли сидів у палатці, в цей день надвечір, то почув крик і гуп. Вийшов із палатки і побачив, що ОСОБА_18 лежить на землі. Зверху на ньому сидить ОСОБА_19 , а поряд сидить на землі ОСОБА_20 . Хотів їх розтягнути, але ОСОБА_20 , командир відділення, сказав про те, щоб пішов геть, що розберуться і без нього, що як не піде то і йому, ОСОБА_24 , попаде. ОСОБА_20 його штовхнув. Після цих погроз з боку ОСОБА_20 , повернувся до палатки.
Відповів на запитання, що проходили службу у с. В. Писарівка Харківської області; десь о 18 годині, після бійки, ОСОБА_18 занесли і поклали на ліжко, він був весь в грязний; на пропозицію з його, ОСОБА_26 , боку помитися відмовився. Пояснив, що почав знімати з ОСОБА_18 светр і побачив рану, покликав фельдшера і той надав допомогу, ОСОБА_27 ( ОСОБА_18 ) казав, що все горить у животі. Ще далеко до бійки, командир взводу ОСОБА_22 сказав при всих, що заступником командира взвода призначає ОСОБА_18 . ОСОБА_19 і ОСОБА_20 сприймале таке призначення як те, що ОСОБА_18 «помазаний», тобто, у нього хтось із родичів «при погонах». ОСОБА_18 , коли лежав на землі, а зверху на ньому сидів ОСОБА_19 , прохав, що «хвате-хвате, дуже боляче від нанесених ударів». Сказав, що перебуваючи на службі, п`ють усі, але не всі агресивні.
ОСОБА_28 , командир взводу військової частини НОМЕР_1 , допитаний у судовому засіданні як свідок, пояснив, що 7 чи 8 грудня 2014 року, точної дати вже не пам`ятає, він домовився щоб був банний день для взводу, бо вже багато часу військові не милися. В цей день виник спір між ОСОБА_19 і ОСОБА_18 , що останній був призначений заступником командира взводу і ця посада дісталася, бо він «помазаний». Він, свідок, і ОСОБА_20 їх помирили. Хлопці пішли до магазину, а він, ОСОБА_22 пішов до лазні. Коли був у лазні, то зателефонував рядовий що у нього, ОСОБА_22 , ЧП. Прибувши до намету узнав, що ОСОБА_18 відвезли до лікарні з ножовим пораненням. На запитання відповів, що стягнення на ОСОБА_20 і ОСОБА_19 не накладалися, тільки один раз полковник ОСОБА_29 оголосив ОСОБА_20 позбавлення премії за недоречні розмови про форму, одежу. Далі пояснив, що дійсно і він, ОСОБА_22 , два рази боровся на фізичну спритність з Тягнієм, але це було як спортивне змагання.
На питання суду: як командир взводу, чому не прийняв міри по запобіганню конфлікту? - відповів великим здивуванням - що хіба суд не розуміє в яких умовах проходить служба, що миються раз в декілька днів, а тут вдалося домовитися про баню, то мали йти всі, хто не в наряді, в баню, вони ж не діти, щоб за ними слідкувати. На запитання про те, чому вживаються спиртні напої під час несення служби також відповів великим здивуванням на таке запитання суду, що суд не розуміє умови проходження служби.

ОСОБА_30 , пояснив, що в день бійки, це 2014 рік, повинні були піти до лазні: ОСОБА_22 командир взводу, ОСОБА_20 , ОСОБА_31 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 . Але ОСОБА_20 , ОСОБА_19 і ОСОБА_18 не пішли до лазні з невідомих причин. Коли перебували у лазні, то на мобільний телефон ОСОБА_32 хтось подзвонив і ОСОБА_31 дав говорити ОСОБА_22 . Лопушанський зразу ж пішов. Згодом до лазні прийшов ОСОБА_33 і ОСОБА_20 . Тягній дав ніж щоб сховав до свого пакету, але потім забрав назад. Штани (брюки) у Тягнія були в крові. Всі разом вийшли з лазні, ОСОБА_19 пішов викидати ножа, а вони пішли до табору. Потім він, свідок, ОСОБА_31 , ОСОБА_20 і ОСОБА_19 , який прийшов щоб переодягнутися, пішли палити штани Тягнія. Коли спалили, то знов повернулися до табору.
Відповів на поставлені запитання, що коли ховав ніж не знав з якої причини, це згодом зрозумів що сталося, ніж не був у крові; ОСОБА_18 , солдата, призначили за ступником командира взводу, не дивлячись на те, що ОСОБА_20 був у званні прапорщика.
ОСОБА_34 , як свідок показав у судовому засіданні, що 03 серпня 2014 року його призвали на військову службу у зв`язку з мобілізацією, служив писарем. В середині вересня 2014 року передислоковані до с. В. Писарівна Харківської області. У грудні 2014 року пішли до лазні, але не всі ОСОБА_26 і ОСОБА_18 відмовилися йтиі, а ОСОБА_19 і ОСОБА_20 сказали, що вони нас наздогонять. Коли були у лазні, то викликали ОСОБА_22 , бо сталося ЧП. Потім прийшов ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , вони змивали кров, бруд з Тягнія. При цьому ОСОБА_19 не роздягався. На його, ОСОБА_32 , запитання відкіль кров ОСОБА_19 відповів, що це нас не стосується.Чув, що ОСОБА_19 і ОСОБА_20 говорили про те, що треба у ОСОБА_35 забрати ніж і бачив, як ОСОБА_19 розміщував ніж собі на ремінь. Тягній сказав щоб зустрітися на гауптвахті. Туди ж пізніше підійшов і ОСОБА_20 . У нього в руках був запасний формений одяг, а в руках пляшка з бензином. Пішли разом на річку палити одежу, на якій була кров. Коли повернулися до палатки, то ОСОБА_26 і ОСОБА_36 сказали, що ОСОБА_18 підрізали, він в лікарні. Відповів, що у грудні був конфлікт ОСОБА_19 з ОСОБА_18 із-за того, що ОСОБА_18 за званням рядовий, але його призначили за ступником командира взводу і конфлікт стався між ним, скоріше, із-за цього призначення. Охарактеризував ОСОБА_19 як особу з запальним характером і схильним до вживання спиртних напоїв. Після вживання спиртного ставав агресивним. ОСОБА_20 по характеру спокійний, але пив спиртне з Тягнієм. Спиртні пили всі, у тому числі і він, свідок, коли були на базі, вільними від наряду.
ОСОБА_37 експерт. У судовому засіданні підтвердив висновки проведеної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_16 . Поянив на запитання, що потерпілий не міг сам «напоротися» на ніж, як сказав ОСОБА_19 . Бо для цього потрібні певні зусилля, а рука рухома (подвижна) і буде протидія брюшна порожнина має супротив. Незважаючи на те, що хірурги не описали ранєвий канал, механізм поранення підтверджує, що сам ОСОБА_18 «наткнутися» на ніж не міг. Поранення на спині це ріжуча рана гострим предметом, «желізякою» таку рану не отримаєш.
ОСОБА_38 експерт, пояснила у судовому засіданні, що нею, як експертом,був досліджений одяг потерпілого. На футболці потерпілого було виявлене одне пошкодження поранення на животі співпадає, а светр і інший одяг не були придатними для дослідження бо мокрі, грязні, в грибкові.
ОСОБА_39 , допитаний як свідок у судовому засіданні пояснив, що при бійці не був присутнім, але потім узнав, що після бійки ОСОБА_18 відвезли до лікарні. На запитання пояснив, що нікому не доводили, що ОСОБА_20 замкомвзвода, на шикуванні він стояв поряд з усіма. Лопушанський, командир взводу, було що радився з ОСОБА_20 , а у разі відсутності ОСОБА_22 , то керував ОСОБА_20 . ОСОБА_18 був його, свідка, командиром і був заступником командира взводу і йому був підлеглий ОСОБА_20 .
Свідки попереджені судом за дачу завідомо неправдивих показань, не довіряти їх свідченням у суду підстав немає. При цьому жодних причин для обмови потерпілим чи свідками обвинувачених судом не установлено.
Крім вищенаведених доказів, вина обвинувачених ОСОБА_40 і ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів також підтверджується письмовими доказами, наданими у судовому засіданні стороною обвинувачення, а саме:
?витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0000485 від 05.12.2014 року (т.1 а.с.2-4);
?протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, від 06.12.2014 року з якого вбачається, що ОСОБА_13 затримано 06.12.2014 року о 00 годині 15 хвилин (т. 3 а.с.1-5);
?протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, від 06.12.2014 року з якого вбачається, що ОСОБА_15 затримано 06.12.2014 року о 00 годині 15 хвилин (т. 3 а.с.6-10);
?повідомленням про підозру ОСОБА_13 від 06.12.2014 року і врученням пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваному (т.1 а.с.11-17);
?ксерокопією військового квитка на імя ОСОБА_13 з якого вбачається військове звання солдат, проходить військову службу з 08.08.2014 року у військовій частині НОМЕР_2 .01. Витягом з Наказу командира військовї частини НОМЕР_1 від 09.08.2014 року № 163 про те, що військовослужбовець ОСОБА_13 , відповідно до мобілізаційного плану вважаться таким що призначений на посаду і приступив до виконання службових обов`язків. (т.1 а.с. 20 -28);
?повідомленням про підозру ОСОБА_15 від 06.12.2014 року і врученням пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваному (т.1 а.с.29-35);
?ксерокопією військового квитка на імя ОСОБА_15 з якого вбачається військове звання прапорщик, проходить військову службу з 08.08.2014 року у військовій частині НОМЕР_2 .01. Витягом з Наказу командира військовї частини НОМЕР_1 від 09.08.2014 року № 163 про те, що військовослужбовець ОСОБА_15 , відповідно до мобілізаційного плану вважаться таким що призначений на посаду і приступив до виконання службових обов`язків. (т.3 а.с. 43 -48);
?довідкою № 13/37 від 10.12.2014 року за підписом тво командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 полковника ОСОБА_41 про те, що відповідно до свого службового становища, за штатом зенітного артилерійського взводу 1 механізованого батальйону, згідно статті 29 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, номер обслуги - радіотелефоніст зенітного артилерійського взводу 1 механізованого батальону солдат ОСОБА_13 та командир відділення зенітного артилерійського взводу 1 механізованого батальону прапорщик ОСОБА_15 є підлеглими заступника командира взводу командира вдділення зенітного артилерійського взводу 1 механізованого батальону рядового ОСОБА_16 (т. 3 а.с. 254);
?протоколом огляду місця події від 05.12.2014 року з якого вбачається, що був оглянутий верхній одяг потерпілого ОСОБА_16 , на одязі виявленя пошкодження (т. 4 а.с. 26-28);
?протоколом огляду місця події від 05.12.2014 року з якого вбачається, що була оглянута ділянка біля намету у с. Велика Писарівна Вовчанського р-ну Харківської області на якій лежав потерпілий ОСОБА_18 , а солдат Тягній та прапорщик ОСОБА_20 наносили йому удари, і вилучено за допомогою вати зразок речовини бурого кольору (т. 4 а.с. 29-31);
?протоколом огляду місця події від 05.12.2014 року, з додатком у вигляді фото таблиці, з якого вбачається, що було оглянуте ліжко потерпілого ОСОБА_18 в наметі та сам намет наметового містечка у с. Велика Писарівна Вовчанського р-ну Харківської обл., на підлозі, ботинках, під матрацнику виявлені численні плями бурого кольору (т. 4 а.с.32-36);
?протоколом проведення слідчого експерименту від 06.12.2014 року, з фото таблицею, за участю свідка ОСОБА_24 з якого вбачається, що свідок показав місце побиття ОСОБА_18 солдатом ОСОБА_19 та прапорщиком ОСОБА_20 , механізм нанесення ударів(т.3 а.с. 55-61);
?протоколом проведення слідчого експерименту від 06.12.2014 року, з фото таблицею, за участю свідка ОСОБА_23 з якого вбачається, що свідок показав місце нанесення ударів потерпілому ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , як було нанесено ножовий удар в район тулубу, як відтягував ОСОБА_19 від ОСОБА_18 , дерево в яке увігнав ніж ОСОБА_19 (т.3 а.с. 69-79);
?протоколом проведення слідчого експерименту від 06.12.2014 року з додатком фототаблицею, за участю свідка ОСОБА_42 . З протоколу вбачається, що свідок показав ліжко в наметі, на яке занесли і поклали потерпілого ОСОБА_18 (т.3 а.с. 80-84);
?протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2015 року з додатком фототаблицею, за участю свідка ОСОБА_43 з якого вбачається місце конфлікту, змиття плям крові з одежі Тягнієм, передача ножа, місце спалення одежі Тягнієм шляхом облиття бензином, що приніс ОСОБА_20 (т.3 а.с.17 8-187);
? протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2015 року з додатком фото таблицею, за участю свідка ОСОБА_44 з якого вбачається місце конфлікту, місце де побачив плями крові з брюках ОСОБА_19 , місце де зустрілися з ОСОБА_20 який приніс пляшку з бензином, місце спалення одежі Тягнієм шляхом облиття бензином, що приніс ОСОБА_20 (т.3 а.с.188-197);
?протоколом проведення слідчого експерименту від 13.02.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_16 , з додатками у вигляді фототаблиць, з якого вбачається пояснення потерпілого про механіз нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (т.3 а.с. 155-163);
?протоколом проведення слідчого експерименту від 14.02.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_16 , з додатками у вигляді фототаблиць, де потепілий вказав на місце вживання спиртних напоїв 05.12.2014 року, місце бійки та механіз нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (т.3 а.с. 168-177);
?протоколом проведення слідчого експерименту від 24.04.2015 року за участю підозрюваного ОСОБА_13 з відеозаписом, і відеозапис був досліджений у судовому засіданні, з якого вбачається, що обвинувачений пояснив і показав механіз нанесення тілесних ушкоджень ним, ОСОБА_19 , потерпілому ОСОБА_45 . Слідча дія проведена в присутності захисника-адвоката ОСОБА_12 . Потокол підписано як підозрюваним так і його адвокатом без будь-яких зауважень (т.3 а.с. 164-167);
?протоколом проведення слідчого експерименту від 24.04.2015 року за участю підозрюваного ОСОБА_15 , з додатком у вигляді фототаблиці, з якого вбачається, що обвинувачений дуже конкретно пояснив і показав механіз нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_19 і ним, ОСОБА_20 , потерпілому ОСОБА_16 . Слідча дія проведена в присутності захисника-адвоката ОСОБА_14 . Потокол підписано як підозрюваним так і його захисником-адвокатом без будь-яких зауважень (т.3 а.с. 205-213);
?висновком експерта № 3920-ая/14 від 10.12.2014 року та 887-С/15 від 24.04.2015 року судово-медичної експертизи, з яких вбачається, що потерпілому ОСОБА_16 було спричинено дві садни в центрі лобової області, садно в області зовнішнього кута лівого ока, невеликий рубець в лобовій області зліва, що сформувався унаслідок загоєння забійної рани, крововилив в білкову оболонку правого ока, синець в області козелка лівої вушної раковини, синець в правій завушній області, садно в правій тім`яно-скроневій області, невеликий рубець в правій тім`яній області, що сформувався унаслідок загоєння забійної рани, синець на лівому плечі по задній поверхні в нижній третині, садно по передній поверхні правого передпліччя в середній третині, садно на тильній поверхні правої кисті в області 4-го міжпальцевого проміжку, дві садни в області 1-ої фаланги 3-го пальця правої кисті, садно в області проекції 3-ої п`ясної кістки правої кисті, синець під нігтьовою пластинкою 3-го пальця лівої кисті, обширний синець на лівій бічній поверхні тулуба, синець на лівій бічній поверхні тазу, які у своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; колото-різане поранення передньої поверхні живота зліва, проникаюче в черевну порожнину і таке, що супроводжується пораненням тонкої кишки, сальника і брижі тонкого кишечнику, яке, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя. Зроблено висновок, що показання ОСОБА_19 про можливі утворення колото-різаних ран у потерпілого ОСОБА_18 малоймовірні (т. 3 а.с.90-94, 195-204);
?висновком експерта №692-МК від 15.12.2014 року судово-медичної експертизи речових доказів: одежі потерпілого ОСОБА_16 з якого вбачається, що при дослідженні футболки на передній поверхні в нижньому відділі зліва виявлено колото-різане пошкодження яке співпадає по локалізації з пораненням на тілі потерпілого. Колото-різаному пораненню в поясничній області ОСОБА_16 відсутнє відповідне пошкодження на футболці. Різаній рані в нижній треті правого передпліччя відсутнє відповідне пошкодження на футболці, бо цей предмет одягу з коротким рукавом (т. 3 а.с. 95-100);
?висновком експерта № 4636-И/14 від 12.01.2015 року судово-імунологічної експертизи (т.3 а.с.101-107); висновком експерта № 4562-И/14 від 12.01.2015 року судово-імунологічної експертизи (т.3 а.с. 108-112); висновком експерта № 4564-И/14 від 12.01.2015 року судово-імунологічної експертизи (т.3 а.с.113-117); висновком експерта №4563-И/14 від 12.01.2015 року судово-імунологічної експертизи (т.3 а.с.118-122); висновком експерта №4565-И/14 від 12.01.2015 року судово-імунологічної експертизи (т.3 а.с.125-127) - з яких вбачається, що на фрагментах обгорілої одежі формених брюк, наматрацнику, на змиву з ботинка (об`єкт №1), на фрагменті вати зі змивом з пакету, на двох фрагментах вати зі змивами, вилученими під час огляду місця події - виявлено кров людини, походження якої від гр-на ОСОБА_16 не виключається (т.3 а.с. 101- 127).
?актом судово-наркологічної експертизи солдата ОСОБА_13 від 10.02.2015 року з якого вбачається, що останній не потребує примусового лікування від алкоголю (т. 3 а.с. 133);
?висновком судово-психіатричної експертизи ОСОБА_13 від 05.02.2015 року, згідно якого ОСОБА_13 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, будь-яких психічних розладів здоров`я не мав, в застосуванні мір медичного характеру не потребуває (т.3 а.с. 134-139);
?актом судово-наркологічної експертизи прапорщика ОСОБА_20 від 12.02.2015 року з якого вбачається, що останній не потребує примусового лікування від алкоголю (т. 3 а.с. 142);
?висновком судово-психіатричної експертизи ОСОБА_15 від 09.02.2015 року, згідно якого ОСОБА_15 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, будь-яких психічних розладів здоров`я не мав, в застосуванні мір медичного характеру не потребуває (т.3 а.с. 143-147);
?постановою від 11.02.2015 року про визнання речовими доказами фрагментів вати зі змивами з пакету, два фрагмента вати зі змивами, підматрасник та ватний тампон зі змивом з черевика (т.4 а.с. 37-39);
?постановою від 11.02.2015 року про визнання речовими доказами футболки потерпілого ОСОБА_16 (т.4 а.с. 40-42);
?постановою від 11.02.2015 року про визнання речовими доказами фрагментів обгорілих військових штанів (т.4 а.с. 43-45),

?заявами потерпілого ОСОБА_16 на адресу суду, які надійшли через канцелярію суду і підтримані ОСОБА_16 у судовому засіданні, про те, що обвинувачені ОСОБА_19 та ОСОБА_20 повністю відшкодували заподіяну матеріальну і моральну шкоду, що будь-яких претензій до них не має, що примирилися між собою, що вибачилися обвинувачені перед потерпілим і щиро розкаялися, що прохає суд врахувати при ухваленні вироку його, потерпілого, позицію і призначити покарання без позбавлення волі (т. 1 а.с. 96, 97, т.2 а.с. 2, 5, т.4 а.с. 87«а»), -

не викликали сумніву у сторін кримінального провадження, тому, оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням , яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, - визнає як належні письмові докази, що містять інформацію про обставини, які підлягають доказування у даному кримінальному провадженні.

Твердження обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та їх захисників про необхідність виключення судом із числа доказів у даному кримінальному провадженні характеристик з місця проходження військової служби у 2014 році та протоколів слідчого експерименту від 24.04.2015 року за участю обвинуваченого, які вказали на обставини вчинення злочину як ОСОБА_13 особисто так і обвинуваченим ОСОБА_15 , суд оцінює критично. При цьому суд виходить з положень ч.ч.3,6 статті 223 КПК України, статті 240 КПК України. Слідчий забезпечив присутність обвинувачених та їх захисників при проведені вказаної слідчої дії, протоколи ними підписані без будь-яких зауважень. Характеристика обвинуваченими не оскаржувалась.
Суд вважає безпідставними доводи захисників та обвинувачених про відсутність в діях ОСОБА_13 та ОСОБА_15 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України. Судом достовірно установлено, що ОСОБА_16 був призначений замісником командира взводу, що тягне за собою для ОСОБА_13 і ОСОБА_15 підпорядкування останньому. Несприйняття обвинуваченими ОСОБА_16 , за їх внутрішнім переконанням про відсутність здібностей до організаційної роботи та відповідного військового звання, на цій посаді - не скасовує наказу вищого військового командування про призначення ОСОБА_16 на посаду і не позбавляє обов`язку підпорядкування йому. Безпідствними і їх твердження про те, що кримінальні правопорушення були скоєні обвинуваченими, коли вони вже були у тверезому стані. Так, у судовому засідані установлено, що обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та потерпілий ОСОБА_16 05 грудня 2015 року в обідню перерву, десь о 13 годині 00 хвилин, пішли до магазину де вживали спиртні напої коньяк по 100 грамів, а ОСОБА_19 і Баленко, окрім коньяку, ще й пиво по 0.5 літра. Кримінальні правопорушення скоєні 05.12.2014 року біля 17 годинии 00 хвилин, тобто, через чотири години після вживання спиртного.Про що вказані особи і сами не заперечували.
Таким чином, належних доказів на спростування обвинувачення стороною захисту не надано.
Досліджені безпосередньо в ході судового розгляду та оцінені в їх сукупності докази, дають суду підстави для визнання доведеною вини ОСОБА_13 у вчиненні 05 грудня 2014 року заподіяння тілесних ушкоджень начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене групою осіб. Дії обвинуваченого ОСОБА_13 , в межах пред`явленого обвинувачення, суд кваліфікує за ч.3 ст.405 КК України ( в редакції Закону на день скоєння кримінального правопорушення Закон України № 5288-VІ від 18.09.2012, ВВР, 2013, №37, ст. 490 набрав чинності з 26.04.2014 ).
Досліджені безпосередньо в ході судового розгляду та оцінені в їх сукупності докази, дають суду підстави для визнання доведеною вини ОСОБА_15 у вчиненні: 05 грудня 2014 року заподіяння тілесних ушкоджень та інших насильницьких дій щодо начальника у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене групою осіб; 05 грудня 2014 року заздалегідь не обіцяного приховування тяжкого злочину. Дії обвинуваченого ОСОБА_15 , в межах пред`явленого обвинувачення, суд кваліфікує за ч.3 ст.405 КК України ( в редакції Закону на день скоєння кримінального правопорушення Закон України № 5288-VІ від 18.09.2012, ВВР, 2013, №37, ст. 490 набрав чинності з 26.04.2014) та ч. 1 ст. 396 КК України.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєних злочинів, дані про особу обвинувачених, обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_13 вчинив тяжкий злочин.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_15 вчинив тяжкий злочин ч. 3 ст. 405 КК України, та відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України злочин середньої тяжкості ч. 1 ст. 396 КК України.
Судом досліджені відомості, що характеризують обвинувачених і встановлено, що:

ОСОБА_46 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у багатодітній сім`ї батьки мають трьох дітей, дві сестри менші віком, батько є воїном-інтенаціоналістом має державні нагороди і працює в Службі Безпеки України району по технічному забезпеченню; освіта середня, одружений і має на утриманні одну малолітню дитину доньку 2014 року народження, у 2011 році проходив строкову службу у Збройних Силах України в десантних військах за період якої характеризується виключно позитивно, на даний час проходив службу у зв`язку з мобілізацією і є солдатом номеру обслуги - радіотелефоніст зенітного артилерійського взводу першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 за місцем цієї служби характеризується посередньо, має постійне місце проживання та работи де характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався (т. 3 а.с. 247,250-251, 253-255; т.4 а.с. 11-16, 141-147);
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одруженого і має на утриманні двох малолітніх доньок та дружину яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, доньки 2005 року народження та 2015 року народження; мати являється пенсіонеркою і у 2010 році перенесла інсульт; освіта середня -спеціальна, проходив строкову службу у Збройних Силах України в десантних військах за період якої характеризується виключно позитивно, на даний час проходив службу за мобілізацією як командир відділення зенітного артилерійського взводу першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , прапорщик, характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався ( т. 2 а.с. 197, 205-212 ; т.3 а.с. 242-246; т.4 а.с.19-21).
Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставинами, пом`якшуючими покарання для обох обвинувачених, суд визнає щиросердне розкаяння в скоєному, добровільне відшкодування потерпілому заподіяної матеріальної та моральної шкоди, скоєння злочину при особливих умовах проходження військової служби у зв`язку з мобілізацією, молодий вік обвинувачених.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченм, суд визнає скоєння злочинів у стані алкогольного сп`яніння.
Суд приходить до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченим не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінальних правопорушень, не зменшують їх суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинувачених ст. 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом.

Підстав для застосування обвинуваченм ст. 69-1 КК України - не вбачається.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що виправити обвинувачених та запобігти їх злочинній діяльності можливо без фактичної ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим ОСОБА_13 має бути засуджений за ч. 3 ст. 405 КК України, а ОСОБА_15 - за ч. 3 ст. 405 та ч. 1 ст. 396 КК України до покарання в межах, передбачених санкцією даних статтей і на підставі ст. 54 КК України з урахуванням того, що ОСОБА_20 скоїв тяжкий злочин - із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення військового звання - прапорщик. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, суд призначає покарання ОСОБА_15 за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням з застосуванням додаткового покарання.

На підставі ст. 75 КК України суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_13 та ОСОБА_15 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. На підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_13 та ОСОБА_15 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Суд прийшов до висновку про можливість застосування саме до обох обвинувачених ст.75 КК України з урахуванням того, що позбавлення волі - є крайньою мірою покарання. Установлено, що обвинувачені у добровільному порядку повністю задовільнили вимоги потерпілого, сплативши кошти в рахунок погашення матеріальної та моральної шкоди; мають молодий вік Тягнію повних 23 роки, ОСОБА_20 36 років; кожен одружений і на утриманні, окрім дружини, має малолітніх дітей: ОСОБА_19 доньку у віці 7-ми місяців, ОСОБА_20 доньку у віці дев`яти років і доньку у віці 3-х місяців; характеризуються, вцілому, позитивно, а притаманні риси характеру, на думку суду, не можуть впливати на вид покарання; мають постійне місце проживання та роботи, проходили строкову військову службу у Збройних Силах України в десантних військах - де характеризуються тільки з позитивного боку; ОСОБА_13 виріс у багатодітній сім`ї і має двох сестер у віці 17-ти та 8-ми років, батько ОСОБА_47 , ветеран війни, учасник бойових дій - є воїном-Інтернаціоналістом і має шість Державних нагород (т.4 а.с.142-147); мати ОСОБА_15 ОСОБА_48 , 1955 року народження, перебуває на «Д» обліку в лікарняному закладі з приводу перенесеного інсульту. Викладене свідчить, що ОСОБА_49 та ОСОБА_15 є єдиними утримувачами в сім`ях і їх малолітні діти, на думку суду, зараз поставлені на грань виживання у матеріальному плані.

Суд ураховує і умови та обставини, що сприяли скоєнню злочину несення військової служби у період мобілізації й дислокації у польовому таборі; наміри обвинувачених, хоча і не у зовсім правильний спосіб, сгуртувати різних за віком та військовою підготовкою військовослужбовців на випадок бойових дій, як сказав ОСОБА_15 : «Щоб нас усих не перебили»; призначення солдата ОСОБА_16 заступником командира взводу при наявності підлеглих старших за званням, що викликало обурення у солдата ОСОБА_13 та прапорщика ОСОБА_15 , яке згодом переросло у скоєння кримінального правопорушення. Суд ураховує і ту обставину, що і обвинувачені, і потерпілий були у стані алкогольного сп`яніння, чого не міг допускати заступник командира взводу командир відділення потерпілий ОСОБА_16 . ОСОБА_16 , незважаючи на те, що за посадою був начальником для ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , допустив розпивання спиртних напоїв разом з підлеглими. (т. 3 а.с. 254).
Оскільки злочин це вчинок людини, то, на думку суду, цілком закономірним і важливим видається його психологічний аналіз: вивчення проступку як вияву властивостей особистості, розкриття мотивів і цілей, які спонукали до вчинення правопорушення тощо.
Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Суд також ураховує, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення має бути вмотивовано у вироку.
У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".
У справах "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року) та "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що ;"для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи".
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його помякшують і обтяжують.
Цивільний позов військового прокурора в інтересах Держави, в особі військової частини НОМЕР_4 , до обвинувачених про стягнення збитків у розмірі 9093 грн. 76 коп. - підлягає задоволенню.

До такого висновку суд прийшов, виходячи з вимог ст. 128 КПК України, де передбачено право особи, якій кримінальним правопорушенням заподіяно шкоду, заявляти цивільний позов у кримінальному провадженні до винної особи. Судом установлено, що в результаті кримінального правопорушення діями ОСОБА_13 та ОСОБА_15 потерпілому ОСОБА_16 заподіяні тілесні ушкодження у зв`язку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_4 ( Військово-медичний клінічний центр Північного регіону) в період з 05 грудня 2014 року по 19 грудня 2014 року, що підтверджується відповідною довідкою лікарняного закладу та розрахунком вартості лікування ( т. 1 а.с.30-35). Перебування на стаціонарному лікуванні потерпілого знаходиться в прямому причинному зв`язку з протиправними діями обвинувачених. Твердження обвинувачених та їх захисників, що надання медичної допомоги, згідно Конституції України , здійснюється безкоштовно є таким, що не відмовідає вимогам Глави 9 КПК України, оскільки особа, діями якої заподіяно матеріальну шкоду, несе обов`язок її відшкодуваня.

Згідно Протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 06.12.2014 року, ОСОБА_13 затримано о 00 годині 15 хвилин 06 грудня 2014 року, застосовано запобіжний захід ухвалою від 08.12.2014 року слідчого судді Дзержинського районного суду міста Харковаа у вигляді особистого зобов`язання.

Суд вважає за можливе запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_13 , обраний у вигляді тримання під вартою за Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Харківської області 18.12.2014 року, до набрання вироком законної сили змінити і обрати запобіжний захід, до нарбання вироком законної сили, у вигляді домашнього арешту за місцем основного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с.28-29, т. 3 а.с. 1-5).

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_13 обов`язки:
- прибувати за першим викликом, невідкладно, до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим по цьому кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Згідно Протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 06.12.2014 року, ОСОБА_15 затримано о 00 годині 15 хвилин 06 грудня 201 4 року, застосовано запобіжний захід ухвалою від 08.12.2014 року слідчого судді Дзержинського районного суду міста Харковаа у вигляді особистого зобов`язання.

Суд вважає за можливе запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_21 , обраний у вигляді тримання під вартою за Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Харківської області 16.02.2014 року, до набрання вироком законної сили змінити і обрати запобіжний захід, до нарбання вироком законної сили, - у вигляді домашнього арешту за місцем основного проживання за адресою:АДРЕСА_3 (т. 1 а.с.28-29, т. 3 а.с. 6-10).

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_15 обов`язки:
-прибувати за першим викликом, невідкладно, до слідчого, прокурора, суду;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідкамита потерпілим по цьому кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Судові витрати, згідно вимог п. 3 ст. 118, ст.122, ч.2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню із засуджених в доход Держави, але стороною обвинувачення не надані підтвердження таких витрат.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Речові докази по справі: фрагменти вати зі змивами з пакету, два фрагмента вати зі змивами, підматрасник та ватний тампон зі змивом з черевика (т.4 а.с. 37-39); футболку потерпілого ОСОБА_16 (т.4 а.с. 40-42); фрагменти обгорілих військових штанів (т.4 а.с. 43-45) які знаходяться на відповідальному зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів військової прокуратури Харківського гарнізону, після набрання вироком законної сили слід знищити, як такі, що не представляють собою цінності і не можуть бути використані за їх непридатністю до цього. Футболку, після набрання вироком законної сили, слід повернути її власнику, а у разі відмови її отримати знищити як таку, що не представляє собою цінності та не може бути використана.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374, 128-129, 100, 376 КПК України; ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" ( від 23 лютого 2006 р.), -
з а с у д и в:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України і призначити покарання у вигляді П`ЯТИ років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на ТРИ роки.

На підставі п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_13 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_13 , обраний у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили змінити і обрати запобіжний захід, до нарбання вироком законної сили, у вигляді домашнього арешту за місцем основного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на ОСОБА_50 обов`язки:
- прибувати за першим викликом, невідкладно, до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим по цьому кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно у залі суду.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 405 КК України та ч. 1 ст. 396 КК України і призначити покарання:
-за ч. 3 ст. 405 КК України у вигляді П`ЯТИ років позбавлення волі і позбавити військового звання - прапорщик;

-за ч. 1 ст. 396 КК України у вигляді обмеження волі строком на ДВА роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, суд остаточно призначає покарання у вигляді ПЯТИ років позбавлення волі і позбавити війського звання - прапорщик.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_15 , від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на ТРИ роки.

На підставі п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_15 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_15 , обраний у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили слід змінити і обрати запобіжний захід, до нарбання вироком законної сили, у вигляді домашнього арешту за місцем основного проживання за адресою:АДРЕСА_3 .
Покласти на засудженого ОСОБА_15 обов`язки:
- прибувати за першим викликом, невідкладно, до слідчого, прокурора, суду;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідкамита потерпілим по цьому кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно у залі суду.

Цивільний позов Військового прокурора Харківського гарнізону Центрального регіону України, заявлений в інтересах Держави, уповноваженим органом якої є - Військової частини НОМЕР_4 задовольнити.

Стягнути солідарно з засуджених: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - не відомий, та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - не відомий - в інтересах Держави на користь уповноваженого органу Військової частини НОМЕР_4 , розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , заподієну злочином матеріальну шкоду у розмірі 9 093 грн. 76 коп. (девять тисяч дев`яносто три гривні 76 копійок), перерахувавши на розрахунковий рахунок 1191 в ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011, код ЄРДПОУ 07931813.

Речові докази по справі:

1.фрагменти вати зі змивами з пакету;
2. два фрагмента вати зі змивами;
3. підматрасник;
4. ватний тампон зі змивом з черевика
5.фрагменти обгорілих військових штанів,

які знаходяться на відповідальному зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів військової прокуратури Харківського гарнізону, після набрання вироком законної сили слід знищити, як такі, що не представляють собою цінності і не можуть бути використані за їх непридатністю до цього;

6.футболку потерпілого ОСОБА_16 ,
яка знаходяться на відповідальному зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів військової прокуратури Харківського гарнізону, після набрання вироком законної сили слід повернути власнику ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а у разі відмови отримати футболку то її слід знищити, як таку, що не представляє собою цінності і не може бути використана за її непридатністю до цього.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. Засудженими в той же строк з моменту вручення їм копії вироку.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити засудженому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.
Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 . ОСОБА_3