Справа № 4-72/11
ПОСТАНОВА

19.12.2011 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2,
з участю прокурораОСОБА_3, представника потерпілого ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березне подання слідчого Березнівського РВ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту стосовно ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився і зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючого, одруженого, від шлюбу має малолітню дитину, раніше не судимого,

обвинуваченого за ч.1 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 8 грудня 2011 року в період часу з 21 години 30 хвилин до 23 години 30 хвилин в с. Друхів поблизу будинку № 3 по вул. Зарічній Березнівського району Рівненської області незаконно заволодів транспортним засобом - належним гр. ОСОБА_4 автомобілем марки "BMW-318", 1994 року випуску, державний реєстраційний номер ЕL 727 JC, темно-червоного кольору, вартістю 10 385 гривень, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

9 грудня 2011 року о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_7 затриманий за підозрою у вчиненні цього злочину.

12 грудня 2011 року постановою суду термін затримання ОСОБА_7 було продовжено до 10 діб - до 18 години 30 хвилин 19 грудня 2011 року для виконання слідством вимог, передбачених ч.9 ст. 165-2 КПК України.

Слідчий Бердник Р.В. на обгрунтування необхідності взяття обвинуваченого ОСОБА_7 під варту навів такі підстави для цього - відразу після вчинення злочину ОСОБА_7 утік з місця події в Житомирську область, де в господарстві незнайомого йому громадянина в с. Березівка Коростенського району переховував автомобіль, а також під час відібрання у нього пояснення не зізнався у вчиненні злочину, дав неправдиві відомості про місцезнаходження автомобіля. Тим самим намагався перешкодити встановленню істини по справі.

В судовому засіданні слідчий Бердник Р.В. подання з наведених підстав підтримав. Пояснив, що проти ОСОБА_7 порушено ще одну кримінальну справу за ч.1 ст. 185 КК України, оскільки той з автомобіля, який угнав, викрав автомагнітолу вартістю 400 гривень., що також свідчить на користь внесеного ним подання.

Обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що повністю визнає себе винним у пред'явленому йому обвинуваченні, не має наміру ухилятися від слідства і суду чи виїжджати з місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5, де проживає його дружина з малолітнім сином.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 пояснив, що спричинену шкоду потерпілому відшкодовано, претензій до нього потерпілий ОСОБА_4 не має. Просить не обирати ОСОБА_7 такий запобіжний захід як взяття під варту.

На думку прокурора Осійчука М.М. запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_7 слід обрати у виді взяття його під варту.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7, суд приходить до висновку, що підстави для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді взяття його під варту відсутні.

Слідчий Бердник Р.В. в поданні покликається на те, що обвинувачений ОСОБА_7 ухилився від слідства і суду, поїхавши на викраденому автомобілі в Житомирську область. Тоді як згідно з п.1 Примітки до ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Тобто, зазначена слідчим підстава належить до обєктивної сторони складу злочину за ч.1 ст.289 КК України і не може розцінюватися як ухилення від слідства.

Та ж обставина, що ОСОБА_7 при перших поясненнях не визнавав себе винним, не може свідчити про перешкоджання обвинуваченого встановленню істини у справі чи намагання продовжити злочинну діяльність.

Адже давати показання щодо предявленого йому обвинувачення або відмовитися давати показання і відповідати на запитання згідно з п.2 ч. 1 ст. 142 КПК України є правом обвинуваченого.

В матеріалах справи відсутні докази про порушення у відношенні ОСОБА_7 кримінальної справи за іншим обвинуваченням.

Крім цього, злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7, належить до злочинів середньої тяжкості і позбавлення волі передбачає як найсуворіше покрання. Тоді як містить також покрання у виді штрафу або обмеження волі.

В той же час ОСОБА_7 позитивно харакетризується з місця проживання і реєстрації, одружений, має на утриманні малолітню дитину. Раніше не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Збитки потерпілому в повному обсязі відшкодовано.

За таких обставин запропонований для нього запобіжний захід у виді взяття його під варту є надто суворим і не вимагається обставинами справи. Суд вважає, що для досягнення мети, передбаченої ч.1 ст. 148 КПК України, в ході досудового слідства достатнім буде обрання обвинуваченому ОСОБА_7 будь-якого іншого менш суворого запобіжного заходу, який вправі обрати орган досудового слідства.

На підставі наведеного суд відмовляє в задоволенні подання за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст.148,150,155,165-1,165-2 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Слідчому Берднику Роману Вікторовичу відмовити в задоволенні подання про обрання обвинуваченому за ч.1 ст. 289 КК України ОСОБА_7 в якості запобіжного заходу взяття його під варту.

На постанову може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області протягом трьох діб з дня її винесення.

Подача апеляції не зупиняє виконання постанови.

Суддя