Справа № 1-31/11
Провадження №11/0290/205/2012 Категорія: 24
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач : Рупак А.А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2012 року місто Вінниця

колегія суддів судової палати з кримінальних справ

апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Рупака А.А.

суддів: Сілакова С.М., Федчука В.В.

з участю прокурора: Миколайчука Д.Г.

захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці справу за апеляціями прокурора, який затвердив обвинувальний висновок прокурора Замостянського району міста Вінниці ОСОБА_4 зі змінами та засудженого ОСОБА_5 на вирок Замостянського районного суду міста Вінниці від 22 грудня 2011 року, яким

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 190 ч.4 КК України та призначено покарання у вигляді 5 (пяти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з призначенням іспитового строку терміном на 3 (три) роки.

Відповідно до ст.76 КК України на засудженого покладені обовязки:

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання чи роботи;

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з засудженого на користь потерпілої ОСОБА_6 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_5 в 2000 році, працюючи соціальним працівником Територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян ОСОБА_7 районної ради міста Вінниці, почав надавати соціальну допомогу на дому пенсіонерці ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка мешкала за адресою м. Вінниця, вул. Островського, 47/26.

Приблизно в цей час, у ОСОБА_5 виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_8, а саме належної останній на праві власності квартири АДРЕСА_1. З метою реалізації свого умислу, ОСОБА_5 повинен був увійти в довіру до ОСОБА_8, зібрати повну інформацію щодо існуючих правонаступників, вжити заходів до погіршення стосунків ОСОБА_8 з сусідами, близькими родичами та іншими особами, що мали вплив на неї, після чого шляхом психічного впливу переконати останню передати йому право на належне їй майно.

Так, в період часу, приблизно з 2000 по 2003 рік, ОСОБА_5, умисно в ході систематичного спілкування з ОСОБА_8, зібравши достатню інформацію щодо її оточення, відносин з сусідами та близькими родичами, а також спадкоємиці - ОСОБА_6, яка являлась племінницею ОСОБА_8 та правонаступником згідно складеного раніше заповіту, маючи прямий умисел, направлений на придбання права на майно, шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_8, з корисливих спонукань, використовуючи довірчі стосунки, які склалися між ними в ході спілкування, ввівши останню в оману щодо свого дійсного фінансового-матеріального стану, здійснюючи психологічний вплив та переконавши ОСОБА_8 в недобросовісності намірів ОСОБА_6, тим самим припинивши будь-які відносини між ними, схилив останню до скасування попереднього заповіту.

Після цього, ОСОБА_5 реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на придбання права на квартиру ОСОБА_8, схилив останню до оформлення заповіту на його імя та 06.03.2004 року організував проведення нотаріального оформлення заповіту ОСОБА_8 вищевказаної квартири, вводячи в оману учасників оформлення заповіту, щодо відсутності у останньої родичів та дійсності своїх злочинних намірів.

Однак довести свій злочинний умисел до кінця, тобто отримати можливість користуватися, володіти і розпоряджатися чужим майном, тобто квартирою ОСОБА_8, ОСОБА_5 не зміг, з причин, що не залежали від його волі.

Згідно висновку експерта №26 від 24.02.2009 року ринкова вартість квартири в м. Вінниці, по вул. Острозького, 47, станом на 1 квартал 2004 року становить 11049 доларів США, що по курсу НБУ України становить 58886 гривень 75 копійок (100 доларів США - 532 гривні 96 копійок), та більше ніж в 600 раз перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян станом на 06.03.2004 року.

В апеляції прокурора ставиться питання про скасування вироку суду через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мякості та постановлення нового вироку з призначенням покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Свої вимоги мотивував тим, що суд не врахував, що вчинений злочин є особливо тяжким, ОСОБА_5 вини не визнав та не вжив заходів до відшкодування цивільного позову.

Засуджений в своїй апеляції просить скасувати вирок суду та направити справу на новий судовий розгляд через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону та порушення кримінально-процесуального закону. На думку апелянта суд безпідставно взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_8 під час розмови розповідала останнім про його намагання посварити їх. Також вважає, що суд без достатніх підстав взяв до уваги висновки посмертної судово-психолого-психіатричної експертизи №1 від 22.02.2007 року, оскільки остання є неповною та не відповідає фактичним обставинам справи. На думку апелянта суд безпідставно надав перевагу висновкам однієї судово-медичної експертизи над висновками іншої.

Заслухавши доповідача, прокурора Миколайчука Д.Г., який підтримав апеляцію, засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_2, які просять скасувати вирок суду з направленням справи на новий судовий розгляд, міркування потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_3 законність та обґрунтованість вироку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції учасників процесу не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.365 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Відповідно до ст.323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні та оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як видно з вироку, суд належним чином дотримав зазначені вимоги та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та доводи апеляції не спростовують висновків суду.

Зокрема, посилання суду у вироку на показання потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 про здійснення засудженим психологічного тиску на ОСОБА_8 шляхом обмови родичів та намагання таким чином посварити їх, є законним, оскільки доказів, які б давали підстави не довіряти або ставити під сумнів показання зазначених осіб, у справі відсутні.

Безпідставними також є доводи апеляції про невідповідність фактичним обставинам висновку посмертної судово-психолого-психіатричної експертизи №1 від 22.02.2007 року (т.1, а.с.233-234), оскільки в апеляції не наведені докази, які можуть поставити під сумнів законність та обґрунтованість її висновків.

Щодо доводів апеляції в частині надання переваг висновку однієї експертизи над іншою, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку про покладення в основу вироку висновку експертизи №205/Д від 30.03.2004 року (т.1, а.с.84-87), оскільки згадана експертиза проведена безпосередньо після розтину трупа померлої ОСОБА_8, про що також наголосив в рецензії та підтвердив в судовому засіданні експерт ОСОБА_10

Стосовно доводів апеляції прокурора в частині мякості призначеного покарання, колегія суддів вважає, що звільнення засудженого від призначеного покарання відповідає вимогам ст.65 КК України та є необхідним та достатнім для виправлення і перевиховання засудженого. Незважаючи на те, що вчинений ОСОБА_5 злочин відноситься до особливо тяжких та що останній вину не визнав, суд взяв до уваги, що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, на момент постановлення вироку йому виповнилось 70 років, фактично негативні наслідки для потерпілої не наступили та обґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування положень ст.75 КК України.

За наведених підстав колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляцій учасників процесу.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора, який затвердив обвинувальний висновок прокурора Замостянського району міста Вінниці ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Замостянського районного суду міста Вінниці від 22 грудня 2011 року відносно ОСОБА_5 ст.ст.15 ч.2, 191 ч.4 КК України залишити без змін.

Судді: