ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вінницький районний суд Вінницької області

м. Вінниця, вул. Вінніченка, 29, 21009, (0432) 61-82-86

30 червня 2010 року Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Спринчука В.В.,

при секретарі Яровій О.В.,

з участю прокурора Ратушняка О.О.,

захисників ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

представника підсудного ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в залі суду кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, який народився та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, одруженого, раніше судимого:

- 06.08.1993 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 140, ст. 17-ст. 144 ч. 2 КК України на 3 роки позбавлення волі, відповідно до ст. 46-1 КК України виконання вироку відстрочено на 2 роки;

- 15.04.1994 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ст. 17-140 ч. 3, ст. 42 ч. 1 КК України на 3 роки позбавлення волі, відповідно до ч. 3 ст. 42 КК України приєднано невідбуту частину покарання;

- 24.04.1998 року Староміським районним судом м.Вінниці за ч. 2 ст. 140 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- 13.04.1999 року Староміським районним судом м.Вінниці за ч. 2 ст. 140 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 19.09.2003 року Староміським районним судом м.Вінниці за ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 198, ст. 395, ст. 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 14.06.2007 року Староміським районним судом м.Вінниці за ст.ст. 185 ч.2, 190 ч.2, 70, 71 КК України на 5 років позбавлення волі,

у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 15 ст. 289 ч. 3 КК України, -

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, українця, громадянина України, який народився та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, учня технікуму, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 09 грудня 2009 року Замостянським районним судом м.Вінниці за ст. 185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 15 ст. 289 ч. 3 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, групою осіб та із застосуванням предмета ножа, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, за наступних обставин.

В ніч з 26 на 27.09.2006 року приблизно о 24 год. ОСОБА_6 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_7, обоє перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись на одній з вулиць новобудов в с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області, в автомобілі таксі «Опель Омега», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_8, під керуванням останнього, умисно, безпричинно, з хуліганських спонукань та з метою уникнення розрахунку за проїзд в таксі, виражаючи явну неповагу до суспільства, яка полягала в порушенні громадського порядку, з особливою зухвалістю розпочали бійку з ОСОБА_9, під час якої ОСОБА_7 за допомогою заздалегідь заготовленого столового ножа наніс йому тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран на шиї справа, забитої рани волосяної частини голови, двох саден на обличчі справа, синця на лівому плечовому суглобі, які згідно висновку судово-медичної експертизи №3158 від 29.11.2006 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_6 в цей час перешкоджав потерпілому ОСОБА_8 в його намаганнях викликати інших таксистів, вириваючи з рук рацію.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.15 ч.3 ст.289 КК України, тобто як замах на незаконне володіння транспортним засобом з будь-якою метою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя та здоровя потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Суд приходить до висновку про помилковість такої кваліфікації та необхідність кваліфікації дій підсудних за ч. 4 ст. 296 КК України з наступних підстав.

Підсудний ОСОБА_6 свою вину за ч. 2 ст. 15- ч. 3 ст. 289 КК України не визнав і суду пояснив, що з ОСОБА_7 він познайомився в той вечір на дні народження в товариша. Разом виходили з кафе і замовили таксі, хоча не мали грошей на те, щоб розрахуватися з таксистом. Спочатку мали їхати в с. Агрономічне, де у ОСОБА_7 був друг, який би розрахувався з таксистом. Коли їхали в сторону ринку «Урожай», він запропонував таксисту заїхати на вул. Литвиненка, щоб він зайшов додому і взяв гроші для розрахунку з ним. Коли підїхали до будинку ОСОБА_6, він вийшов і зайшов додому, грошей вдома не знайшов і вже хотів залишитись, але ОСОБА_7 почав його кликати. Кликав довго і він вирішив вийти. Вийшовши сів в таксі на те саме місце де і сидів і вони поїхали в с. Агрономічне до друга ОСОБА_7 Коли заїхали в с. Агрономіче почув, що ОСОБА_7 вдарив таксиста, проте чим і куди він його вдарив не бачив, а відкрив двері і почав втікати. Наміру заволодіти автомобілем ОСОБА_8 в нього не було, так як в нього немає ні посвідчення водія, ні навиків керування автомобілем.

Підсудний ОСОБА_7 також не визнав свою вину у вчиненні замаху на заволодіння транспортним засобом і підтримав покази, дані на досудовому слідстві, за винятком того, що він перебував у стані алкогольного спяніння і взагалі вживав спиртне в цей вечір. Крім того, заперечив наявність у нього з ОСОБА_6 домовленості про те, що він вдарить таксиста ножем, який взяв в кафе. Наміру заволодіти автомобілем потерпілого в нього не було, так як не вміє керувати ним, хотів лише втекти від таксиста в знайомій йому місцевості.

Покази підсудних, дані ними в судовому засіданні, суд оцінює критично як такі, що спрямовані на уникнення від відповідальності та покарання за вчинене і є формою реалізації ними свого права на захист.

Так, 26.10.2006 року як ОСОБА_6, так і ОСОБА_7 власноручно написали заяви про явку з повинною, в яких повністю визнали свою вину в тому, що 27.09.2006 року в нічний час спільно хотіли обманути («кинути») таксиста і при цьому ОСОБА_7 вдарив таксиста, а ОСОБА_6 хотів вирвати у нього рацію, щоб він не міг ні з ким звязатися.

В подальшому ОСОБА_6 будучи допитаним в якості обвинуваченого, повідомив, що 27.09.2006 року ввечері він був на дні народження у свого знайомого, де вживав спиртне, а приблизно о 23-30 год. разом із ОСОБА_10 пішов з кафе. По дорозі ОСОБА_7 дав йому ножа, а іншого залишив собі, сказавши, що викрав їх з кафе, де вони відпочивали, однак ОСОБА_6 даного ножа викинув. Біля центрального універмагу м. Вінниці вони вирішили добиратися додому на таксі, але грошей на оплату в них не було, а тому вирішили обманути таксиста та в подальшому втекти від нього. Підійшовши до одного з автомобілів марки «Опель Омега» сіли в нього та спочатку поїхали до ОСОБА_6 додому, але потім вирішили обманути таксиста та втекти від нього і поїхали в напрямку с. Агрономічне, де в районі новобудов зупинилися і ОСОБА_7 почав наносити водію автомобіля ножем удари. Під час цього водій намагався по рації зробити «загальний виклик», але ОСОБА_6 побачивши це, схопив його за руку та намагався вирвати у нього рацію. Незважаючи на це, водію вдалося зробити виклик по рації, а тому він зрозумів, що на місце пригоди можуть приїхати інші таксисти та затримати його. Після цього вони з ОСОБА_7 втекли з місця злочину.

ОСОБА_7 будучи допитаним в якості обвинуваченого на досудовому слідстві пояснював, що того вечора будучи на дні народження у знайомого вживав спиртне і від випитого сильно спянів та був в стані сильного алкогольного спяніння. По закінченню святкування, приблизно о 24 год. разом з ОСОБА_6 вийшли з кафе «Шансон» та з метою добратися додому пішли до Центрального універмагу, де в магазині «Фірма В» купили ще по пляшці пива. Потім ОСОБА_6 запропонував викликати таксі, щоб добратися додому, але ОСОБА_7 пояснив, що у нього немає грошей, на що ОСОБА_6 відповів, що вони щось придумають. Підійшовши до таксі марки «Опель Омега» і сіли у нього, а саме: ОСОБА_7 на заднє сидіння, а ОСОБА_6 на переднє. Сказали таксисту, що їдуть в с. Агрономічне, але по дорозі ОСОБА_6 запропонував заїхати до нього додому та назвав адресу. ОСОБА_6 вийшов з автомобіля та пішов додому, а згодом ОСОБА_7 пішов слідом за ним і в подвірї дому в ході розмови вони домовилися, щоб ОСОБА_7 налякав таксиста ножем, а саме наніс йому удар в область шиї і після цього тікати. Вони сіли в автомобіль та сказали водію їхати спочатку в м. Гнівань, однак той не погодився, тоді ОСОБА_7 сказав їхати таксисту в район новобудов в с. Агрономічне, в район Вінницького аграрного університету, де вони з ОСОБА_6 мали намір здійснити напад на таксиста у звязку з тим, що ОСОБА_7 добре знав ту місцевість. Доїхавши до вказаного району ОСОБА_7 показав таксисту вулицю куди їхати. Далі він з метою налякати таксиста наніс, хотів нанести йому удар ножем по шиї, але не зміг та вдарив його ножем в праве плече. Після цього таксист намагався по рації зробити «загальний виклик», але ОСОБА_6 почав виривати у нього рацію. Водій все ж таки зробив «загальний виклик», а ОСОБА_7 з ОСОБА_6 втекли.

Потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що в нічний час 27 вересня 2006 року коли він на власному автомобілі стояв на паркові неподалік Центрального універмагу до нього підійшов молодий хлопець, який поцікавився, скільки буде коштувати поїхати в с. Агрономічне, а він відповів, що біля 15-20 грн. Далі хлопець, з яким він домовлявся про оплату, як він потім дізнався ОСОБА_7, сів на заднє сидіння, а другий хлопець, ОСОБА_6 на переднє. Дорогою хлопець, який сидів на передньому сидінні, запропонував заїхати додому вул. Литвиненка, 11. Коли підїхали до будинку за вказаною адресою, ОСОБА_6 вийшов з автомобіля та пішов в подвіря, а ОСОБА_7 залишився в автомобілі, але згодом пішов слідом за ним. Через деякий час вони вийшли з подвірья, сіли в автомобіль і він поїхав в с. Агрономічне. Виїхавши з м. Вінниці хлопець, який сидів на задньому сидінні, показував дорогу, а під час руху він зїхав з автошляху у вулицю. Під час руху по цій вулиці, проїхавши від автошляху Вінниця-Гнівань вглиб вулиці біля 400 м ОСОБА_8 раптово відчув удар в область шиї ззаду справа, одразу зупинив автомобіль, повернувся і побачив, що ОСОБА_7 знову замахнувся для нанесення удару. Тоді він рукою схопив його за кисть і відчув у своїй долоні дотик металу та зрозумів, що ОСОБА_7 наніс йому удар ножем. Він викрутив його руку і намагався вирвати ножа. Другою рукою він схопив рацію та намагався зробити «загальний виклик», але в цей час ОСОБА_6 почав виривати в нього рацію та заважав це зробити. Потім йому все ж вдалось зробити «загальний виклик» і майже одночасно з цим він вирвав у ОСОБА_7 ножа. В цей час обидва хлопці по одному вибігли з автомобіля та почали втікати в різні сторони. Він спочатку побіг за ОСОБА_7, але потім повернувся до автомобіля. Про те, чи намагались підсудні заволодіти автомобілем, йому невідомо. До ключів, які перебували в замку запалювання, вони не лізли, ніяких вимог не висловлювали. На момент розгляду справи судом претензій до підсудних не має. ОСОБА_7 з ним розрахувався, а до ОСОБА_6 в нього претензій не було. Просить їх суворо не карати.

Покази підсудних про обставини скоєного, які вони давали на досудовому слідстві, є внутрішньо погодженими та відповідають показам потерпілого в цій частині.

Крім того, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні підсудні посилалися на те, що наміру заволодіти автомобілем потерпілого в них не було. Жоден із них не має посвідчення водія та не вміє керувати автомобілем. Натомість, як випливає з показів підсудних, вони мали намір лише налякати таксиста і втекти від нього не розраховуючись за проїзд.

Водночас потерпілий суду підтвердив, що ні до нападу на нього, ні під час нападу чи після нього, підсудні не висловлювали будь-яких вимог про передачу їм автомобіля чи іншого особистого майна, та дій, спрямованих на заволодіння автомобілем чи контроль над ним (захоплення ключів тощо) не вчиняли.

Під час відтворення обстановки і обставин події як ОСОБА_7, так і ОСОБА_6 розповіли де саме в автомобілі вони сиділи, як ОСОБА_7 наносив удари ножем потерпілому, а ОСОБА_6 намагався вирвати в останнього рацію (а.с. 35-42).

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснила, що вона була присутня в якості понятої на досудовому слідстві, під час слідчої дії в ході якої ОСОБА_7 добровільно, без будь-якого примусу повідомив про обставини вчинення хуліганських дій відносно водія таксі, а саме, розповів та показав як він за допомогою ножа наніс водію автомобіля удари ножем в область шиї.

Таким чином, по справі не встановлено умислу підсудних на заволодіння автомобілем, а тому в їх діях відсутній склад злочину, що передбачений ч. 2 ст. 15-ст. 289 ч. 3 КК України.

Разом з тим, застосоване до потерпілого насильство, яке полягало в нанесенні йому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень за допомогою столового ножа, що був заздалегідь заготовлений для цієї мети, мотив і мета дій підсудних бажання не віддавати потерпілому за проїзд грошові кошти, сума яких складала біля 20 грн., тобто була незначною, свідчать про вчинення цих дій з мотивів явної неповаги до суспільства та з особливою зухвалістю. Крім того, та обставина, що підсудні попередньо, до початку вчинення злочину, домовились про спосіб його вчинення нанесення ОСОБА_7 ударів таксисту ножем і спільне залишення місця події, вказує на наявність в їх діях складу злочину, що передбачений ч. 4 ст. 296 КК України.

Пленум Верховного Суду України в Постанові №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» розяснив (п. 24), що суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на декілька статей кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Перекваліфікація судом дій підсудних з ч.2 ст. 15-ст. 289 ч. 3 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України зазначених вимог не порушує, так як злочин, що передбачений ч. 4 ст. 296 КК України є менш тяжким, а підсудні були притягнуті як обвинувачені за цією статтею (а.с. 94, 102).

Вина підсудних у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.296 КК України підтверджується оглянутими в ході судового засідання доказами, а саме :

заявами потерпілого ОСОБА_8 від 08.09.2006 року, 03.10.2006 року про вчинений злочин (т1 а.с 6);

явкою з повинною ОСОБА_6 від 26.10.2006 року (т.1 а.с. 19);

протоколами відтворення обстановки та обставин події від 14.11.2006 року, 24.11.2006 року (т.1 а.с. 35, 39);

протоколом огляду речового доказу від 01.12.2006 року та постановою про приєднання до справи речового доказу - ножа (Т.1 а.с. 79, 81);

висновком експерта №3158 від 29.11.2006 року згідно якого у потерпілого ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран на шиї справа, забитої рани волосяної частини голови, двох саден на обличчі справа, синця на лівому плечовому суглобі, належать до легких тілесних ушкоджень (а.с. 83);

протоколом очної ставки від 22.03.2007 року (а.с. 143).

Обираючи підсудним покарання, суд виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості (ст. 372 КПК України).

При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_6 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину /відповідно до ст. 12 КК України тяжкий злочини/, особу винного /раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, позитивно за місцем відбування покарання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений/.

Обставин, які б помякшували покарання підсудного ОСОБА_6 по справі не встановлено.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання підсудного ОСОБА_6 суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Враховуючи наявність обтяжуючої покарання обставини, відомості характеризуючі особу підсудного, зважаючи на тяжкість скоєного стосовно ст. 12 КК України злочину, за відсутності помякшуючих покарання обставин, беручи до уваги думку потерпілого ОСОБА_8 /відсутність будь-яких претензій, просив судового не карати/, суд вважає, що перевиховання та виправлення ОСОБА_6 можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, тому йому необхідно обрати покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 296 КК України, визначивши остаточне покарання, керуючись правилами ч.4 ст.70 КК України.

При визначенні виду та міри покарання підсудному ОСОБА_7 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину /відповідно до ст. 12 КК України тяжкий злочини/, особу винного /його молодий вік, судимість, позитивні характеристики за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває/.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, помякшують покарання підсудного ОСОБА_7 є вчинення злочину неповнолітнім, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання підсудного ОСОБА_7 суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Враховуючи наявність помякшуючих покарання обставин, обтяжуючої, відомості характеризуючі особу підсудного, зважаючи на тяжкість скоєного стосовно ст. 12 КК України злочину, беручи до уваги думку потерпілого ОСОБА_8 /відсутність будь-яких претензій, просив суворо не карати/, суд вважає, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, тому йому необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 296 КК України. Оскільки ОСОБА_7 вироком Замостянського районного суду міста Вінниці від 09.12.2009 року засуджений за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, то за таких умов вироки виконуються самостійно.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_8 закрити у звязку із відшкодуванням завданої шкоди.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі, строком на чотири роки.

Згідно ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарання призначеного за даним вироком та покарання за вироком Староміського районного суду міста Вінниці від 14 червня 2007 року, визначити остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на пять років шість місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання, тобто з 25 жовтня 2006 року.

ОСОБА_7 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі, строком на чотири роки.

Вирок Замостянського районного суду м.Вінниці від 09 грудня 2009 року яким засуджено ОСОБА_7 за ст.185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі, згідно ст.75 КК України встановлено іспитовий строк на 1 рік виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення шкоди - закрити.

Речовий доказ по справі столовий ніж, що знаходиться на зберіганні Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області знищити.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити попередній тримання під вартою.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишити попередній підписка про невиїзд.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області протягом 15 діб з моменту його проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою, в той самий строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя :/підпис/

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: