У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Гаврилова В.М.

суддів Калиняк О.М., Голубицького С.С.

з участю прокурора Малахівського Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляцією ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову судді Трускавецького міського суду Львівської обл. від 28 вересня 2010 року,

в с т а н о в и л а :

Постановою від 07 жовтня 2009 року оперуповноваженого СДСБЕЗ Трускавецького МВ ГУМВС України у Львівській обл. ОСОБА_3 на підставі п.2 ч.1 ст. 6, ст. 97 КПК України відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

Предметом перевірки в порядку ст. 97 КПК України стала заява від 28 вересня 2009 року, підписана ОСОБА_1, ОСОБА_2 і в якій зазначено, що ОСОБА_1 голова зборів учасників ТзОВ "Міф", ОСОБА_2 генеральний директор ТзОВ "Міф". У заяві повідомляється про те, що ОСОБА_4 (на підставі незаконно проведеної 23 червня 2008 року державної реєстрації змін до Статутних документів ТзОВ "Міф" та дозволу дозвільної служби Трускавецького МВ УМВС України у Львівській обл.) виготовила круглу печатку з надписом "ТзОВ МІФ №1". Представляючи себе керівником ТзОВ "Міф" і не маючи на це права, ОСОБА_4АП. вчиняє кримінально-карані дії, направлені на заподіяння майнової шкоди шляхом обману та шахрайства юридичній особі та учасникам ТзОВ "Міф", подає документи та відомості до різних установ для набуття майнових прав і вчинення правочинів. Заявники вважають, що дії ОСОБА_4 та працівників дозвільної служби Трускавецького МВ УМВС України у Львівській обл. містять ознаки злочину, передбаченого ст. 206 КК України. Крім цього зазначають, що 03 липня 2009 року ОСОБА_4 шляхом обману та зловживання довірою незаконно заволоділа майном ТзОВ "Міф"(будівлею та земельною ділянкою по вул. Стебницькій,1 у м. Трускавці) і заподіяла майнову шкоду шляхом обману та зловживання довірою й таким чином скоїла злочини, передбачені ст.ст. 190, 192 КК України. Вважають також, що при видачі ОСОБА_4 дозволу на виготовлення від імені ТзОВ "Міф" печатки товариства працівниками дозвільної служби Трускавецького МВ УМВС України у Львівській обл. було допущено службову недбалість, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним правам, свободам та інтересам учасників ТзОВ "Міф" та юридичної особи, тобто вчинено злочин, передбачений ст. 367 КК України.

Постанову про відмову в порушенні кримінальної справи ОСОБА_5 та ОСОБА_2 оскаржили до суду в порядку ст. 236-1 КПК України. У скарзі зазначають про наявність у них повноважень на представництво інтересів ТзОВ "Міф" як керівників товариства голови зборів учасників ТзОВ та генерального директора ТзОВ.

Постановою судді Трускавецького міського суду Львівської обл. від 28 вересня 2010 року скаргу залишено без задоволення.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 подали апеляцію, в якій просять постанову судді скасувати, а скаргу повернути на новий судовий розгляд. В апеляції покликаються на те, що при розгляді справи судом була допущена неповнота та однобічність, а також порушення норм кримінального та процесуального права. В обґрунтування апеляції наводить такі доводи:

покликаючись на відсутність у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 права звернення до суду зі скаргою на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, суд не врахував ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 9 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ст.ст. 91, 92 ЦК України та ст. 57 ГК України, згідно з якими юридична особа має цивільну правоздатність, органи управління та виконавчі органи очолюють керівники, а витяг з Єдиного державного реєстру не є необхідним і достатнім документом для підтвердження повноважень осіб, які мають право представляти інтереси юридичної особи;

висновки суду суперечать рішенню Бориславського міського суду від 12.03.2008 року та апеляційного суду Львівської обл. від 18.08.2008 р., відповідно до яких ОСОБА_4 володіє 16% статутного фонду ТзОВ "МІФ" і 84% статутного фонду належить іншим його учасникам. Відповідно ОСОБА_4 не є одноособовим власником ТзОВ;

суд не врахував, що скаргу подано від імені юридичної особи ТзОВ "МІФ" повноважними керівними особами, які мають право вчиняти всі дії від імені товариства;

висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки скаргу подано повноважними представниками юридичної особи, а судом не взяті до уваги наведені скаржником докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

у постанові не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази й відкинув інші.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення апеляції без задоволення, а постанови судді без зміни, обговоривши наведені в апеляції доводи й перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляцію слід задоволити, виходячи з наступного.

При розгляді справи суддя залишив недослідженими такі обставини, з'ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, тобто допустив неповноту, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 КПК України є підставою для скасування постанови.

Відповідно до ст. 94 КПК України кримінальна справа порушується компетентним органом за наявності для цього приводів та підстав. Під приводом до порушення кримінальної справи слід розуміти передбачене законом джерело, з якого компетентний орган отримує відомості про вчинений або підготовлюваний злочин. Згідно з ч.2 ст. 94 КПК України підставами для порушення кримінальної справи є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину на момент прийняття компетентним органом рішення про порушення справи.

Обґрунтовуючи відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2, суддя у постанові покликався на такі підстави: на момент подачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Трускавецького МВ ГУМВС України у Львівській обл. повідомлення про злочин і станом на момент їх звернення до суду зі скаргою на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи єдиним учасником та керівником ТзОВ "Міф" була ОСОБА_4 Це свідчить про відсутність в діях ОСОБА_4 ознак злочинів та про відсутність у ОСОБА_2 і ОСОБА_1 права на звернення до суду зі скаргою в порядку ст. 236-1 КПК України.

Таким чином мотиви прийнятого судового рішення звелися виключно до вказівки на те, що станом на 28 вересня 2009 року (подачі повідомлення про злочин) та звернення зі скаргою до суду (02 липня 2010 року) ОСОБА_6 була єдиним учасником та керівником ТзОВ "Міф", а ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не мала права оскаржувати постанову про відмову в порушенні кримінальної справи.

Висновок судді про те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не є особами, інтересів яких стосується постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, зроблений без належної оцінки позиції заявників.

За змістом ч.3 ст. 236-2 КПК України залишення скарги без задоволення є одним з можливих рішень, прийнятих за результатами розгляду скарги по суті, тобто після перевірки суддею виконання вимог ст. 99 КПК України при відмові в порушенні кримінальної справи.

Тому покликання на відсутність у ОСОБА_2 і ОСОБА_1 права на оскарження постанови органу дізнання, не могло бути підставою для відмови у задоволенні скарги.

При цьому суддя не перевірив і в постанові не зазначив, чи вказували дані (які існували до подачі повідомлення про злочини й були у розпорядженні органу дізнання на момент прийняття рішення відповідно до ст. 97 КПК України) на наявність ознак злочинів і чи були вони достатніми для порушення кримінальної справи, тобто не зроблено висновок про наявність чи відсутність підстав до порушення кримінальної справи.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суддя у постанові не спростував доводів скарги і не обґрунтував, чому не бере їх до уваги.

Так, у своїй скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 називають конкретні дані, які, на їх думку, є достатніми й свідчать про наявність ознак злочинів у діях ОСОБА_6 У той же час у судовому рішенні не мотивовано, чому ці доводи залишені без уваги.

Суддею місцевого суду також не враховано, що органом дізнання відмовлено у порушенні кримінальної справи з покликанням на відсутність в діях ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст. 190 КК України. При цьому в постанові органу дізнання не наведено жодних мотивів і не прийнято рішення про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_4 ознак інших складів злочинів, на які вказували у повідомленні про вчинений злочин ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Таким чином суддею не перевірено, чи відповідає оскаржувана постанова вимогам закону і чи при відмові в порушенні кримінальної справи були додержані вимоги ст.ст. 94, 97, 99 КПК України.

Отже при розгляді скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1 була допущена неповнота, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене постанова судді як така, що винесена з порушенням вимог закону, підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд.

При розгляді скарги суду першої інстанції необхідно ретельно перевірити додержання вимог кримінально-процесуального закону на стадії порушення кримінальної справи і відповідно до ст. 236-2 КПК України за результатами розгляду постановити судове рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367, 382 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляцію ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволити.

Постанову судді Трускавецького міського суду Львівської обл. від 28 вересня 2010 року про залишення без задоволення скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1 на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд іншим суддею.

С у д д і :

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9