Справа № 1-28/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2011м. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Задорожної Л.І.,
секретаряОСОБА_1,
за участі прокурораОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теплик кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3, 15 лютого 1966

року народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1

Вінницької області, українця, громадянина України, з

вищою освітою, одруженого, працюючого фізичною особою -

підприємцем, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2,

зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_1,

вул.Гагаріна,14 Вінницької області, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.172 КК України,

установив :

Підсудний ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця(серії В00 №742106, зареєстрованого державним реєстратором в Теплицькій РДА 08 листопада 2004 року), являється фізичною особою - підприємцем, видом діяльності якого являється роздрібна торгівля продовольчими товарам та зерном(с/г продукцією), використовуючи працю найманого працівника, грубо порушив законодавство про працю.

Так, підсудний ОСОБА_3, здійснюючи керівництво магазином роздрібної торгівлі, який розташований по вул.Гагаріна,1 в с.Росоша Теплицького району, та будучи наділеним повноваженнями щодо укладання трудових договорів із найманими працівниками для забезпечення виду своєї діяльності, у вересні 2009 року прийняв на роботу на посаду продавця магазину ОСОБА_4, з якою умисно, достовірно знаючи, що у ОСОБА_4 є на утриманні дитина віком до 14 років, свідомо обмежуючи її трудові права, які закріплені в ст.43 Конституції України, а саме право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату не нижчу від визначеної законом, в порушення вимог ст..24 та ст..24-1 КЗпП України, якими передбачено укладення трудового договору із фізичною особою в письмовій формі з подальшою його реєстрацією в державній службі зайнятості за місцем свого проживання, у порядку визначеному наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою та порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою»не уклав трудовий договір в письмовій формі і використовував її працю як найманого працівника з вересня 2009 року.

Крім того, в порушення вимог ст..48 КЗпП України, якою передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, прийнявши у вересні 2009 року на роботу ОСОБА_4, трудову книжку на останню не завів та не вніс у неї відомостей про її роботу.

Також, ОСОБА_3, грубо та навмисно порушуючи законодавство про працю, прийнявши у вересні 2009 року на роботу ОСОБА_4, в порушення вимог ст.30 Закону України „Про оплату праці та ст.110 КЗпП України, використовуючи її найману працю, заробітну плату йому не нараховував та не обліковував, а виплачував її в „конвертах, тобто без оформлення відомостей або інших платіжно-видаткових документів про виплату заробітної плати.

Окрім цього, підсудний ОСОБА_3, будучи фізичною особою - підприємцем, організовуючи поточну роботу магазину, в порушення вимог ст.ст.253-254 КЗпП України, якими передбачено, що особи, які працюють за трудовим договором на підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх форм власності, виду діяльності та господарювання, або у фізичної особи, підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, та те, що основними джерелами коштів загальнообовязкового державного соціального страхування є внески власників підприємств, установ та організацій, або уповноважених ними органів чи фізичної особи, умисно, з метою ухилення від сплати відповідних зборів та порушення таким чином гарантованих державою прав працівників на соціальне страхування, з вересня 2009 року не звітував до Теплицького районного центру зайнятості про працюючу ОСОБА_4, не проводив нарахування та сплату з фонду заробітної плати останньої, а саме не проводив сплату податку з доходів фізичних осіб до податкових органів та інших фондів соціального страхування, що призвело до втрат до бюджету України, та ОСОБА_4 не зараховувався загальний трудовий стаж та останню також було позбавлено права на одержання відповідних соціальних гарантій в разі настання будь-якого страхового випадку.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.172 КК України, визнав повністю. Пояснив, що ОСОБА_4 справді працювала продавцем в магазині. Він мав намір оформити з нею трудову угоду належним чином, але все якось відкладалось на пізніше. У скоєному щиро розкаюється. На сьогоднішній день з ОСОБА_4 укладено трудовий договір. Обіцяє, що в подальшому ніколи подібного не вчинить.

Потерпіла ОСОБА_4 показала суду, що працювала в магазині ОСОБА_3 продавцем з вересня 2009 року. На сьогоднішній день з нею укладено трудовий договір. Претензій до підсудного вона не має, просить суворо не карати.

У відповідності з вимогами ст. 299 КПК України суд, враховуючи думку підсудного ОСОБА_3, потерпілої ОСОБА_4 та прокурора, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Заслухавши покази підсудного, показання потерпілої, суд кваліфікує дії

- 2 -

ОСОБА_3 за ч.2 ст.172 КК України як грубе порушення законодавства про працю, вчинене щодо матері, яка має дитину віком до чотирнадцяти років.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_3, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, те, що він позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце роботи. Як обставину, що помякшує покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. На підставі викладеного, враховуючи особу винного та обставини справи, суд вважає, що йоговиправлення можливе з призначенням покарання у виді штрафу.

Керуючись ст.ст.323,324 КПК України, суд

засудив :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.172 КК України, і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.(50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Міру запобіжного заходу підписку про невиїзд - скасувати.

На вирок може бути подано апеляцію протягом пятнадцяти днів з моменту його проголошення до апеляційного суду Вінницької області.

Суддя: