АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0007427 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 6.09.1996 вироком Мінського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 229-6 КК України в редакції 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 місяців,

- 3.05.1999 вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 101 КК України в редакції 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років,

- 4.06.2004 вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185; ст. 15, ч. 3 ст. 185; ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки,

- 28.02.2011 вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільненого 26.09.2012 за постановою Березанського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2012 умовно-достроково на строк 10 місяців 17 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року змінити та призначити йому більш м`яке покарання, а саме покарання у виді обмеження волі. При цьому обвинувачений просить врахувати наявність у нього ряду хронічних захворювань та потребу у проходженні відповідного медичного обстеження.

Іншими учасниками судового провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції не подані.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, просив вирок суду змінити, зокрема, застосувавши до обвинуваченого і положення ст. 84 КК України, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28.02.2011 та остаточно призначено покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 293 грн. 40 коп.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, вчиненому повторно, за наступних обставин.

Так, 30 квітня 2013 року близько 14 години 00 хвилин біля будинку №7, розташованого по проспекту Ватутіна у м. Києві, ОСОБА_5 у невстановленої досудовим розслідуванням особи за грошові кошти повторно незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, який знаходився в одноразовому ін`єкційному шприці об`ємом 20 мл. Придбаний наркотичний засіб ОСОБА_5 помістив до кишені свого одягу та став його незаконно без мети збуту зберігати при собі та в подальшому за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 .

В цей же день близько 18 години 40 хвилин під час огляду місця проживання обвинуваченого приміщення квартири АДРЕСА_2 працівниками міліції було виявлено та вилучено одноразовий ін`єкційний медичний шприц об`ємом 20 мл, в якому знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований масою (в перерахунку на суху речовину) 0, 24 г, який ОСОБА_5 повторно незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за обставин, наведених у вироку, в апеляційній скарзі не заперечується та судом апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України не перевіряється, оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 цього Кодексу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і у такому випадку учасники судового провадження позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про суворість призначеного йому судом першої інстанції покарання, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Суд врахував дані про особу винного, який характеризується посередньо, не працює, а також те, що він раніше неодноразово судимий, і, маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, знову вчинив умисний злочин, і цю обставину рецидив злочинів визнав такою, що обтяжує покарання.

Поряд з цим суд врахував щире каяття ОСОБА_5 у вчиненому, і цю обставину визнав такою, що пом`якшує покарання.

Виходячи із встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, характеру дій ОСОБА_5 , наведених даних про його особу, суд першої інстанції прийшов до умотивованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та з дотриманням вимог ст. 65 КК України призначив йому покарання у мінімальному розмірі санкції кримінального закону.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі обвинуваченого на наявність у нього ряду хронічних захворювань та погіршення стану здоров`я, то з огляду на наведені обставини, вони не можуть бути достатніми підставами для пом`якшення призначеного йому покарання.

Крім того, оскільки ОСОБА_5 , до якого було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28.02.2011, протягом невідбутої частини покарання вчинив новий злочин, суд першої інстанції правильно призначив йому остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України, яке має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З огляду на викладене, призначене ОСОБА_5 судом першої інстанції покарання, на переконання колегії суддів, відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, є необхідним для виправлення винного та попередження нових злочинів, і підстави для пом`якшення йому покарання, в тому числі із застосуванням положень ст. 69 КК України, відсутні.

За наведених підстав колегія суддів визнає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 необґрунтованою.

Що ж стосується порушеного захисником ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду питання застосування до обвинуваченого положень ст. 84 КК України, то вказане питання виходить за межі апеляційної скарги обвинуваченого та за наявності до того підстав підлягає вирішено у порядку виконання вироку.

Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на недоліки мотивувальної частини вироку при наведенні у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, дати виявлення та вилучення у ОСОБА_5 наркотичного засобу, а саме описки у зазначенні року цієї події, яка підлягає виправленню у порядку, передбаченому ст. 379 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року у кримінальному провадженні №0007427 відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Запропонувати суду першої інстанції у порядку, визначеному ст. 379 КПК України, виправити допущену у мотивувальній частині вироку описку щодо дати виявлення та вилучення у ОСОБА_5 наркотичного засобу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3