Справа № 515/2820/14-к
Провадження № 1-кп/515/3960/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2015 року м.Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
-21.05.2009року Апеляційним судом Хмельницької області за п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.ч.1,2 ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,
В С Т А Н О В И В:
29 червня 2008 року близько 04 години 00 хвилин ОСОБА_4 , з метою заволодіння транспортним засобом асенізаційним автомобілем марки САЗ 3507, державний номер НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_7 , проник на територію бази відпочинку «Прибой», що огороджена забором з воротами та охороняється, розташовану на курорті «Расєйка» Татарбунарського району Одеської області, на якій знаходився зазначений автомобіль, після чого, за допомогою наявного в замку запалювання ключа, привів в дію двигун транспортного засобу, виїхав з бази відпочинку та вирушив у напрямку с.Приморське Татарбунарського району Одеської області на цьому автомобілі, фактично заволодівши ним.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину не визнав, дав показання, що у 2008 році працював за наймом зварювальником та ремонтником побутової техніки на базі відпочинку «Тир», яка належала його знайомому ОСОБА_8 . Пояснив, що 28.06.2008 року разом з дружиною та знайомою ОСОБА_9 вечеряли в барі, де він випив невелику кількість пива, після чого пішов до берега моря, де знаходилися катамарани, за якими він слідкував та ремонтував. Повертаючись з берега моря, пізно вночі побачив на повороті на вулицю, де знаходилася база відпочинку, асенізаційний автомобіль ГАЗ-53, що з`їхав задньою частиною у канаву, з якого вийшли двоє молодих чоловіків та попросили допомогти виштовхати автомобіль. Вказані особи пішли за дошками, щоб підставити їх під колеса та витягти транспортний засіб, а обвинувачений залишився поруч з автомобілем. В цей час з боку КПП під`їхав легковий автомобіль ВАЗ 2107, з якого вийшли дві особи у цивільному одязі, не представились та запитали, кому належить авто. Зазначив, що разом із вказаними особами пішли на базу відпочинку, де мешкав обвинувачений, розбудили знайомого ОСОБА_10 , його дружину, дружину ОСОБА_4 та знайому ОСОБА_11 , після чого на вказаній базі з`явився ОСОБА_12 , якому працівники міліції повідомили, що застали ОСОБА_4 біля транспортного засобу. Зауважив, що ОСОБА_12 в подальшому вимагав від обвинуваченого 1000 дол.США та давав деякий час, щоб не писати заяву про злочин. Пояснив також, що співробітники міліції двох осіб, які перебували в кабіні ГАЗ-53 не знайшли, доправили ОСОБА_4 в Татарбунарський райвідділ, де співробітник ОСОБА_13 запропонував написати заяву-зізнання, яку обвинувачений писати відмовився. Пояснив також, що через 3 дні слідчий відпустив обвинуваченого на поруки дружини, доручивши йому зареєструвати місце проживання та привезти довідки від лікарів нарколога та психіатра, після чого ОСОБА_4 разом з дружиною та донькою одразу поїхав до м.Кам`янець-Подільський. Крім того, зазначив, що в подальшому слідчим було допущено низку порушень процесуального закону, зокрема, невірно складено протоколи огляду місця події від 29.06.2008 року та відтворення обставин подій від 14.07.2008року, не забезпечено ОСОБА_4 право на захист, долучено до кримінальної справи протокол явки з повинною, яку обвинувачений ніколи не писав. Пояснив, що з 02.07.2008 року до 2013 року зі слідчим ніколи не бачився, тому фізично не міг бути присутнім під час відтворення подій 14 липня 2008 року. Посилаючись на те, що у справі немає допустимих доказів на підтвердження його винуватості, пояснюючи показання свідків-співробітників міліції перебуванням ними у зговорі, ОСОБА_4 вважав що є невинуватим у вчиненні злочину, і це є підставою для його виправдання.
Потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився. Надіслав суду заяву, в якій зазначив, що є інвалідом ІІ групи та у зв`язку із похилим віком не може з`явитися до суду. Крім того, вказав, що не був безпосереднім свідком подій, а визнаний потерпілим формально, оскільки на його ім`я оформлено асенізаційний автомобіль САЗ 3507, придбаний у 2000 році сином ОСОБА_12 (а.с.80).
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 , не зважаючи на її невизнання, повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою, а саме:
-показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що на курорті «Расєйка» йому належить база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де він здійснює підприємницьку діяльність. Пояснив також, що орієнтовно в середині літа 2008 року під ранок до нього прийшла адміністратор бази відпочинку ОСОБА_14 , яка повідомила, що працівники міліції цікавляться, де знаходиться асенізаційна машина. Підійшовши до місця, де на території бази стоять автомобілі, побачив, що асенізаційної машини, яка залишалася там звечора, вже не було. Співробітники міліції сказали, що цей автомобіль знаходиться біля бару «Ельдорадо» та запропонували підійти до місця його знаходження для упізнання транспортного засобу. Зазначив, що діставшись згаданого місця, побачив, що асенізаційний автомобіль САЗ стоїть в кюветі. До нього підвели ОСОБА_4 , який зізнався, що саме він угнав машину. Після цього автомобіль відтягнули назад на територію бази відпочинку «Прибой» та передали його на зберігання свідку. ОСОБА_12 пояснив також, що вказаний транспортний засіб використовувався для викачки нечистот з бази відпочинку. Зазначив, що автомобіль було оформлено на свого батька ОСОБА_7 , при цьому він знаходився на балансі ПП «Агросвіт», єдиним засновником якого є свідок. ОСОБА_12 додав, що напередодні ввечорі нечистоти було викачано лише частково, і тому він розпорядився не виганяти автомобіль з бази відпочинку, щоб зранку завершити відкачування. Крім того, свідок пояснив, що на автомобілі САЗ 3507, державний номер НОМЕР_1 , фактичним володільцем якого він був, періодично здійснювалися ремонтні роботи. Так, у 2008 році до подій, пов`язаних з угоном, на автомобілі САЗ замінювався передній бампер, який переставляли з іншої подібної машини ГАЗ-53, яка також знаходилася на території бази і не є асенізаційною, при цьому державний номер на бампері замінити не встигли. Помітивши після повернення машини від правоохоронців, що задній та передній номери автомобіля САЗ не співпадають, одразу самостійно замінив передній номер на вірний 424-91ОВ без повідомлення слідчого, оскільки не думав, що має значення для визначення угону, адже ОСОБА_4 зізнавався у цьому. Розбіжності в написанні державних номерів у розписці та заяві про угон, підписані ним 29.06.2008 року, пояснив тим, що не звернув увагу при отриманні машини на зберігання, що державний номер ще не замінено, не приділив цьому належної уваги, проте знав, що в угоні був саме асенізаційний автомобіль САЗ 3507 і вже при написанні заяви в райвідділі брав відомості про державний номер зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. ОСОБА_12 також пояснив, що територія бази була огороджена забором з воротами, які обов`язково зачинялися ним або адміністратором ОСОБА_14 після кожного заїзду машин відпочивальників чи інших машин на територію бази відпочинку. Зазначив, що не пам`ятає, яким чином на замок чи на засув зачинялися ворота в день подій. Крім того пояснив, що на той період пам`ятає, що на базі відпочинку проживала не тільки адміністратор, але і її чоловік ОСОБА_15 , який відпочивав та допомагав дружині по господарству на базі;
-показаннями свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що влітку 2008 році перебував на базі відпочинку «Прибой». Пояснив також, що вранці в середині літа його запросили у якості свідка бути присутнім під час якоїсь дії. Пам`ятає, що на територію бази відпочинку співробітники міліції привезли ОСОБА_4 , висадили біля машини ОСОБА_16 , яка стояла біля воріт у дворі бази відпочинку. Свідок зазначив, що ОСОБА_4 давав пояснення у добровільному порядку без здійснення тиску з боку правоохоронців та розповідав про те як він викрадав асенізаційний автомобіль. Крім того, свідок пояснив, що при в`їзді на територію бази були встановлені ворота шириною 4-5 метрів, які зачинялися на засув. Зазначив також, що на території бази відпочинку було два подібні автомобілі, проте лише один з них був асенізаційний;
-показаннями свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що влітку 2008 року був старшим групи співробітників міліції, що знаходилася на охороні громадського порядку на курорті «Расєйка». Під ранок одного дня разом з колегами почули ревіння машини, при цьому люди, які проїжджали повз КПП пояснили, що в кюветі навпроти бару «Чорне море» застряг автомобіль ГАЗ. Приїхавши на місце події побачили за кермом машини чоловіка у стані алкогольного сп`яніння. Свідок зазначив, що впізнав автомобіль і зрозумів, що цей автомобіль належить власнику бази відпочинку «Прибой» ОСОБА_18 , оскільки на курорті машини такого типу були лише в нього. Пояснив, що пішов до бази відпочинку «Прибой» уточнити, чи машина є з цієї бази, при цьому решта співробітників залишилися біля автомобілю. Адміністратор бази покликала ОСОБА_19 , який упізнав машину та зазначив, що не знає, хто сидить за її кермом. Свідок зазначив, що автомобіль відігнали назад на базу відпочинку та здали під охоронну розписку, а вранці її власник мав привезти документи на автомобіль до райвідділу. ОСОБА_17 пояснив також, що ОСОБА_4 передали оперативній групі, яка знаходилася на відпрацюванні курорту «Расєйка», та до складу якої на той час входили співробітники ОСОБА_20 та ОСОБА_13 . Вказана оперативна група відвезла обвинуваченого до районного відділу міліції. Свідок зазначив, що база відпочинку «Прибой» була огородженою, вхід до якої був можливий лише через ворота. Зазначив також, що приймав охоронну розписку від ОСОБА_19 , проте не звіряв, який саме номер вписував власник в неї. Крім того, свідок пояснив, що не помітив, чи відрізняються задні та передні номери, оскільки задня частина машини була в кюветі;
-показаннями свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що влітку 2008 року, працюючи у карному розшуку та знаходячись на КПП курорту «Расєйка» на відпрацюванні, разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_22 , між 03 та 04 годиною ранку почули гул машини, яка нібито пробуксовує. Підійшовши до асенізаційної машини, яка знаходилася навпроти бару «Чорне море» в обриві, побачили водія, який був п`яний, та попросили його вийти з автомобіля. Пояснив також, що покликали власника бази «Прибой» ОСОБА_19 , який прибув на місце та підтвердив, що машина належить йому. Склавши протокол огляду місця події, відвезли водія в райвідділ;
-показаннями свідка ОСОБА_23 , який пояснив, що влітку 2008 року знаходився на охороні громадського порядку на курорті «Расєйка» у складі групи, старшим якої був начальник патрульної служби Татарбунарського РВ ОСОБА_24 . Разом з ним на КПП перебували оперуповноважений ОСОБА_20 та співробітник патрульно-постової служби ОСОБА_25 . Близько 03-04 години ночі, знаходячись на КПП почули ревіння автомобіля на високих обертах. Пояснив також, що разом з нарядом підійшли до цього автомобіля марки ГАЗ, який стояв на узбіччі, задні колеса якого були у канаві. Свідок зазначив, що за кермом автомобіля був чоловік на ім`я ОСОБА_26 , від якого разило алкоголем. Зазначив також, що на місце події прибув власник транспортного засобу ОСОБА_27 , який упізнав машину, після чого викликали слідчо-оперативну групу, яка доставила ОСОБА_26 в Татарбунарський районний відділ. Крім того, свідок вказав, що пам`ятає як в подальшому приймав від водія явку з повинною, зазначивши, що ОСОБА_4 писав її власноручно, зізнавався у вчиненні злочину та з заявою про забезпечення захисника не звертався;
-показаннями свідка ОСОБА_28 , який пояснив, що влітку 2008 року працював різноробочим на курорті «Расєйка», в тому числі охоронником на базі відпочинку «Охота». Зазначив, що вночі його розбудив ОСОБА_29 , запросивши у якості понятого на місце події. Пояснив також, що на місці побачив вантажний автомобіль з бочкою, який з`їхав з обочини та стояв неподалік від бару «Ельдорадо». Свідок вказав, що на місці події були співробітники міліції та інші люди. Пояснив, що він підписав якийсь протокол, зі змісту якого, як зрозумів на той час свідок, слідувало, що було зафіксовано факт перебування автомобіля на певному місці;
-заявою ОСОБА_12 від 29.06.2008 року на ім`я начальника Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області, зареєстрованою в ЖРЗПЗ від 29.06.2008року №964, з повідомленням про те, що 29.06.2008 року приблизно о 04 годині 00 хвилин невстановлена особа здійснила угон з території бази відпочинку «Прибой» належного ОСОБА_12 асенізаційного автомобілю (а.с.102);
-протоколом огляду місця події зі схемою та фототаблицею до нього від 29.06.2008 року, з якого слідує, що неподалік від бару «Чорне море» знаходиться асенізаційний автомобіль ГАЗ-53, передня частина якого знаходиться на проїжджій частині, а задня у стічній канаві глибиною 2,5 метри (а.с.а.с.103-106);
-протоколом явки з повинною від 29.08.2008 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_4 визнає заволодіння 29.06.2008року автомобілем ГАЗ-53 та надає детальний виклад обставин заволодіння транспортним засобом та затримання працівниками міліції (а.с.108);
-протоколом відтворення обстановки та обставин подій від 14.07.2008 року з фототаблицею до нього, з яких слідує, що ОСОБА_4 добровільно розповідає, як 29.06.2008року о 04 годині 00 хвилин шляхом доступу через відкриті ворота бази відпочинку «Прибой» потрапив на територію бази та заволодів асенізаційним автомобілем (а.с.а.с.109-115);
-протоколом огляду предмету від 24.09.2014 року з фотоілюстрацією до нього, якими підтверджується, що предметом злочину є асенізаційний автомобіль САЗ 3507, державний номер НОМЕР_1 (а.с.а.с.119-124);
-договором оренди землі від 01.07.2008року, укладеного між Приморською сільською радою та ПП «Агросвіт» та статутом ПП «Агросвіт», зі змісту яких вбачається, що приватному підприємству «Агросвіт», єдиним власником якого є ОСОБА_12 , передано в оренду земельну ділянку для будівництва, розміщення, експлуатації та обслуговування бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (а.с.а.с.169-180);
-свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , з якого вбачається, що потерпілому ОСОБА_7 належить синій автомобіль марки САЗ 3507, державний номер НОМЕР_1 (а.с.107).
Показання свідка обвинувачення ОСОБА_30 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , надані ним під час досудового слідства 14.07.2008року (а.с.а.с.117, 118) суд не може визнати допустимим доказом, оскільки використання цього доказу при прийнятті рішення порушуватиме засаду безпосередності дослідження показань учасників кримінального провадження, встановлену ст.23 КПК України.
З аналогічних підстав суд визнає недопустимим доказом наданий стороною захисту протокол допиту свідка ОСОБА_31 , який давав показання 21.08.2008 року під час досудового слідства (а.с.150).
Надані стороною захисту інші документи, а саме обвинувальний висновок від 01.10.2008 року (а.с.а.с.143-147), копія рапорту співробітника Татарбунарського РВ про виконання доручення щодо приводу ОСОБА_4 (а.с.148), а також висновок експерта №97 експертного автотоварознавчого дослідження від 06.09.2008року, що містить визначення розміру матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля САЗ3507, суд, на підставі ст.85 КПК України, визнає неналежними доказами, оскільки вони не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також не впливають на кваліфікацію злочину.
Суд вважає необґрунтованими та надуманими доводи сторони захисту про недопустимість представлених прокурором письмових доказів з огляду на таке.
Відповідно до п.8 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.
Згідно з п.3 ч.1 ст.94 КПК України 1960року (в редакції, що діяла на час вчинення злочину) приводом до порушення кримінальної справи є явка з повинною, яка, за змістом ст.96 цього Кодексу, є особистим, добровільним письмовим чи усним повідомленням заявником органу дізнання, дізнавачу, слідчому, прокурору, судді або суду про злочин, вчинений чи підготовлюваний ним, до порушення проти нього кримінальної справи.
Письмова заява про явку з повинною має бути підписана заявником і посадовою особою органу дізнання, дізнавачем, слідчим або прокурором, якими прийнята заява, із зазначенням на заяві дати її прийняття (ч.4 ст.96 КПК України 1960 року).
З наведеного слідує, що, по-перше, обов`язкова присутність захисника під час надання особою письмової заяви про явку з повинною не вимагалася нормами кримінального процесуального закону, та, по-друге, подання такої заяви є правом особи, обмеження якого нормами КПК 1960 року не встановлювалися.
З огляду на те, що досліджений судом протокол явки з повинною містить підписи ОСОБА_4 та оперуповноваженого ОСОБА_23 , який в судовому засіданні підтвердив добровільність подання обвинуваченим цієї заяви, у суду немає підстав сумніватися у достовірності цього доказу. Посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на те, що вказаний документ написано іншою особою, суд не може взяти до уваги, оскільки для з`ясування обставин виконання обвинуваченим тексту заяви необхідні спеціальні знання, при цьому сторона захисту під час судового розгляду про необхідність проведення почеркознавчої експертизи не заявляла.
Суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що слідством не дотримано вимог ч.3 ст.98 КПК України 1960 року, які передбачали необхідність винесення постанови про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 , а не за фактом заволодіння транспортним засобом, оскільки на момент порушення кримінальної справи слідством була встановлена особа, яка зізналасяу вчиненні злочину. Суд також погоджується з доводами сторони захисту щодо наявності недоліків при складанні протоколів огляду місця події та відтворення обстановки та обставин подій, проте вважає, що ці недоліки не призвели до істотного порушення прав обвинуваченого, були усунуті в подальшому під час досудового розслідування та судового розгляду, і не можуть бути підставою для визнання цих доказів недопустимим.
Так, з показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 слідує, що у володінні ОСОБА_12 знаходилися подібні між собою автомобілі САЗ 3507 та ГАЗ-53, при цьому асенізаційний автомобіль був лише марки САЗ 3507. Свідками ОСОБА_17 , ОСОБА_21 та ОСОБА_23 надано показання, з яких слідує, що співробітниками міліції на місці події було виявлено саме асенізаційний автомобіль. Обставини здійснення ОСОБА_12 ремонту бамперу на автомобілі САЗ 3507 до подій незаконного заволодіння транспортним засобом, а також заміни держномеру одразу після їх настання було встановлено під час проведення додаткового розслідування та підтверджено під час судового розгляду показаннями свідка ОСОБА_12 , який зазначив, що предметом злочину був асенізаційний автомобіль САЗ 3507 з державним номером НОМЕР_3 , на якому тимчасово після ремонту на передньому бампері був інший державний номер, і свідок здійснив заміну одразу після отримання автомобіля на зберігання.
Доводи сторони захисту про відсутність кваліфікуючої ознаки злочину як проникнення у сховище спростовуються показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що напередодні подій заволодіння транспортним засобом автомобіль САЗ 3507 знаходився на території бази відпочинку «Прибой», при цьому територія є огородженою забором з воротами, які зачинялися особисто свідком чи адміністратором на засув чи замок, вільного доступу для в`їзду та виїзду автомобілів з бази відпочинку не було, а також свідка ОСОБА_15 який підтвердив, що база відпочинку «Прибой» була огородженою територією, мала ворота, які зачинялися після заїзду автомобілів відпочиваючих. Зазначені доводи сторони захисту також спростовуються письмовими доказами, а саме договором оренди землі та статутом ПП «Агросвіт», які підтверджують законність права користування ОСОБА_12 земельною ділянкою, на якій розташована база відпочинку «Прибой».
Суд зазначає, що стороною захисту не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували показання свідків обвинувачення, а також не наведено переконливих обґрунтувань причин для сумніву у правдивості показань допитаних свідків чи наявності мотивів для їхньої упередженості.
Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», згідно з яким доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Застосування зазначеного критерію при оцінці доказів узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини, висловленій у п.78 рішення ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року.
Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст.94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце суспільно небезпечне діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , це діяння містить склад злочину, яке підлягає кваліфікації за ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у сховище, обвинувачений винний у вчиненні цього злочину, і тому підлягає покаранню за його вчинення.
Обставини, що пом`якшують покарання, під час судового розгляду не встановлені.
Суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що медичний огляд ОСОБА_4 на стан алкогольного сп`яніння не здійснювався, інших допустимих та належних доказів перебування обвинуваченого у цьому стані при вчиненні злочину в матеріалах справи немає, і тому не визнає обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Інших обставин, які обтяжують покарання, під час судового розгляду, не встановлено.
При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер та ступінь вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу винного, який позитивно характеризувався за місцем проживання (а.с.142), на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.128), бере до уваги відсутність заподіяної шкоди, відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, та доходить висновків про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому мінімального покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України без конфіскації майна.
З урахуванням того, що обвинуваченого ОСОБА_4 вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 21.05.2009 року засуджено за п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.ч.1,2 ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особисто йому належного майна (а.с.а.с.131-140), суд, згідно з вимогами ч.ч.2,4 ст.70 КК України, призначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання довічним позбавленням волі з конфіскацією всього особисто йому належного майна, призначеного вказаним вироком Апеляційного суду Хмельницької області.
Відповідно до ст.100 КПК України, автомобіль САЗ 35-07, державний номер НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та переданий на зберігання ОСОБА_12 , слід повернути власнику ОСОБА_7 .
Заходи забезпечення кримінального провадження в кримінальному провадженні не застосовувалися, цивільний позов не пред`явлено, докази на підтвердження понесення сторонами провадження процесуальних витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.ч.2, 4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання довічним позбавленням волі з конфіскацією всього особисто йому належного майна, призначеним вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 21 травня 2009 року.
Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_4 з дня затримання, а саме з 24 жовтня 2008 року.
Речовий доказ автомобіль марки САЗ 3507, державний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_7
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Апеляційна скарга на вирок подається апеляційному суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя: