АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/1007/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/420/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.289 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Борщівського районного суду від 09 вересня 2015 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області, громадянин України, з освітою середньою, одружений, на утриманні троє неповнолітніх дітей, не працюючий, житель АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 12 березня 2001 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.140, ст. 45 КК України (в редакції 1960 року) на 3 (три) роки позбавлення волі з іспитовим строком терміном на 1 (один) рік, штрафу у розмірі 680 грн.;
- 20 липня 2001 року Кіцманським районним судом Чернівецької області за ст.17, ч.2 ст.140, ст.143 КК (в редакції 1960 року) на 3 (три) роки позбавлення волі, звільнений 26 грудня 2003 року від відбування покарання на підставі постанови Ізяславського районного суду Хмельницької області умовно-достроково на невідбутий термін 6 місяців 22 дня;
- 23 лютого 2005 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч.2 ст190 КК України до штрафу в розмірі 1700 грн.;
- 10 листопада 2005 року Заставнівським районним судом Чернівецької області за ч.2 ст.185 КК України на 1 (один) рік обмеження волі;
- 03 травня 2006 року Долинським районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.390, ст.71 КК України на 1 (один) рік 11 місяців позбавлення волі, звільнений 20 лютого 2008 року по відбуттю строку покарання;
- 20 листопада 2008 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч.2 ст.289, ст.69 КК України до штрафу в розмірі 1500 грн.;
- 19 червня 2012 року Заставнівським районним судом Чернівецької області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.70 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі,
засуджений за ч.2 ст.289 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк тримання під вартою з моменту затримання обвинуваченого з 16 год. 30 хв. 29 липня 2014 року.
Судом постановлено стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави 307 грн. 45 коп. судових витрат.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 21 травня 2014 року біля 15 год. 30 хв. знаходячись в господарстві, в якому проживає ОСОБА_9 , що в с.Дзвиняч Заліщицького району Тернопільської області, діючи умисно, повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, скориставшись тим, що дверки автомобіля були відчинені та, маючи доступ до залишеного водієм ключа запалювання, всупереч волі користувача автомобіля, заволодів автомобілем ВАЗ 21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який стояв на подвір`ї вказаного господарства, та, керуючи автомобілем, з місця події зник.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням кримінально-процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, що судом першої інстанції не був досліджений звукозапис судового засідання Заліщицького районного суду про обрання відносно нього запобіжного заходу, де потерпілий вказав, що дозволив йому користуватися автомобілем та позичив 120 грн., на що він залишив ОСОБА_9 в якості застави свій паспорт. Даний факт могли підтвердити свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які працюють в конвойній службі та були присутні у судовому засіданні, однак суд відмовив у задоволенні клопотання про їх виклик. Вважає, що його вина за ч.2 ст.289 КК України не доведена, а покази свідків засвідчують лише те, що він дійсно користувався автомобілем. Зазначає, що суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, тому просить застосувати до нього ст. 192 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , в судових дебатах його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просять вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, в судових дебатах прокурора, який вважає вирок суду є законним та обґрунтованим та просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Перевіркою кримінального провадження встановлено, що судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, порушень цього закону, які були б істотними та могли бути підставою скасування судового рішення у справі не допущено, а висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України суд зробив на підставі досліджених в судовому засіданні, належно оцінених та детально викладених у вироку доказів.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_9 , в ході досудового слідства і в судовому засіданні ствердив, що жодного дозволу на користування своїм автомобілем обвинуваченому не давав. Пояснив, що 21 травня 2014 року близько 15 год. 30 хв. в його господарство, що у с.Дзвиняч Заліщицького району, зайшов обвинувачений ОСОБА_7 та став просити надати йому то мотоцикл, то автомобіль та просив позичити йому гроші. Відмовивши йому у наданні транспортних засобів, залишив подвір`я і пішов за будівлі на город. Повернувшись, побачив, що його автомобіль виїхав з двору, оскільки ОСОБА_7 скористався тим, що дверки автомобіля були відкриті, а ключ був у замку запалювання. Вказав, що в міліцію не заявляв, сподівався, що ОСОБА_7 автомобіль поверне, оскільки дзвонив до нього протягом двох днів та наполягав, щоб той повернув автомобіль. На четвертий день прийшов до нього ОСОБА_12 , повідомив, що ОСОБА_7 залишив автомобіль у нього, звідти він його і забрав.
Згідно даних протоколу огляду місця події від 24 травня 2014 року, у дворі господарства потерпілого ОСОБА_9 , що у с.Дзвиняч Заліщицького району виявлено два мотоцикла та автомобіль марки ВАЗ 21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На останньому виявлені численні механічні пошкодження, які в основному сконцентровані в передній та лівій частині автомобіля (т.2, а.м.к.п.6-12).
Під час проведення слідчого експерименту, 18 серпня 2014 року обвинувачений ОСОБА_7 , на місці, показав та розповів обставини, за яких ним на дорозі між населеними пунктами Дзвиняч та Бедриківці Заліщицького району було вчинено ДТП та пошкоджено автомобіль ОСОБА_9 .. Також, обвинувачений вказав на господарства у м.Заставна Чернівецької області, в яких купляв запасні частини та ремонтував автомобіль потерпілого (т.2 а.м.к.п. 22-29).
Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що в день, коли ОСОБА_7 незаконно заволодів автомобілем ОСОБА_9 , він, ідучи по вулиці, бачив ОСОБА_14 , який керував автомобілем потерпілого. Вказав, що дійшовши до господарства потерпілого, ОСОБА_9 в розмові повідомив йому, що поки він відносив сміття, ОСОБА_7 без дозволу взяв його автомобіль і кудись поїхав.
З показів свідка ОСОБА_15 вбачається, що 24 травня 2014 року, ідучи до своєї матері, яка є сусідкою потерпілого ОСОБА_9 , зустрів матір потерпілого, яка йому повідомила, що напередодні ОСОБА_7 вкрав їхню машину, що стояла у їхньому дворі. Пояснила, що в міліцію не заявляли, оскільки чекали, що ОСОБА_7 сам поверне машину. Тому він, як голова сільської ради, на місці, переконавшись у вчиненому, повідомив звернення жительки села про злочин в міліцію.
Пояснення свідків є послідовними, логічними, належними та допустимими, вони підтверджуються іншими доказами, узгоджуються між собою, тому суд підставно послався на них у вироку.

Поряд з цим, факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину підтверджується іншими доказами дослідженими в суді першої інстанції, зокрема:
витягом з кримінального провадження № 0000166, згідно якого, 24 травня 2014 року до Заліщицького РВ УМВС України в Тернопільській області надійшло усне повідомлення про вчинення ОСОБА_7 21 травня 2014 року у с.Дзвиняч злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України (т.2, а.м.к.п.130);
заявою ОСОБА_9 на ім`я начальника Заліщицького РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_16 , згідно якого останній 24 травня 2014 року підтвердив своїм зверненням до правоохоронних органів обставини вчиненого ОСОБА_7 21 травня 2014 року у с.Дзвиняч незаконного заволодіння його транспортним засобом (т.2, а.м.к.п.4);
висновком експерта №4-93/14 від 31 травня 2014 року, про визначення ринкової вартості автомобіля марки ВАЗ 21013, державний номерний знак НОМЕР_1 , з врахуванням проценту зносу може становити 13 522,74 грн. (т.2, а.м.к.п.17-21).
Разом з тим, апелянт доводить, що злочину не вчиняв, а автомобіль взяв з дозволу потерпілого.
Однак, проаналізувавши докази у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає такі твердження обвинуваченого не відповідають фактичним обставинам справи та є такими, що спрямовані на уникнення останнього від покарання, зважаючи на те, що потерпілий під час судового розгляду категорично заперечив факт надання дозволу ОСОБА_7 на користування своїм автомобілем.
Не заслуговують на увагу посилання обвинуваченого на те, що суд не дослідив звукозапис судового засідання Заліщицького районного суду, в частині пояснень потерпілого, а також не допитав працівників міліції-конвоїрів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які були присутні у судовому засіданні при розгляді, оскільки суд, відповідно до вимог ст.ст. 350, 352, 353 КПК України вірно відмовив у задоволенні клопотань обвинуваченого.
Колегія суддів вважає, що висновки, яких дійшов суд, були зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин кримінального провадження. Його матеріали не містять обставин, що можуть викликати сумніви в правильності рішення суду чи суперечливих доказів, які б суд невмотивовано відкинув.

Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дав належну оцінку діям ОСОБА_7 і правильно кваліфікував їх за ч.2 ст.289 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується негативно, раніше неодноразово вчиняв злочини проти власності. Також, суд врахував, що обвинувачений має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, думку потерпілого, який просив його суворо не карати.
З урахуванням наведеного, з додержанням вимог ст. 65 КК України, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в мінімальному розмірі з конфіскацією майна, що є необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання.

Усе зазначене дає підстави вважати, що суд постановив законний та обґрунтований вирок, тому підстав для його скасування чи зміни колегія суддів, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Борщівського районного суду від 09 вересня 2015 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців, а засудженому, який тримається під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді - три підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2