Дата документу Справа № 314/4103/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1970/15 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №314/4103/15-к ОСОБА_1
Категорія: ст.81 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 жовтня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вербове Пологівського району Запорізької області, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 23.12.2003р. Пологівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки;

2) 28.07.2005р. Апеляційним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317, ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ст.70, ст.71 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, посилаючись на те, що він є пацієнтом туберкульозного відділення, а той факт, що адміністрація колонії не може його охарактеризувати та те, що він не приймав участі у благоустрої колонії, на що послався суд, не може слугувати підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Враховуючи, що засуджений ОСОБА_7 належним чином повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги, заяви про відкладення апеляційного розгляду від нього не надходило, апеляційний розгляд відповідно до ч.4 ст.405 КПК України здійснюється за його відсутністю.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено в ухвалі, засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд відмовив в задоволенні клопотання, мотивуючи тим, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі і умисного вбивства при обтяжуючих обставинах, при наявності непогашеної судимості за умисний тяжкий злочин, при цьому нові злочини були вчинені ним в період іспитового строку, що свідчить про його схильність до злочинної поведінки. Крім того, засуджений ОСОБА_7 протягом всього строку відбування покарання мав 7 стягнень за порушення режиму відбування покарання, останнє таке порушення ним вчинено у грудні 2013 року, а після цього він мав лише 1 заохочення, згідно характеристики засуджений не завжди сумлінно виконує вимоги персоналу установи, не приділяє уваги збереженню майна установи, також не бере участі у роботах з благоустрою колонії.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 вироком Апеляційного суду Запорізької області від 28.07.2005 року був засуджений за ч.3 ст.185, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317, ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ст.70, ст.71 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Так, відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання цих вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Так, у відповідності зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений не тільки відбув певну частину призначеного покарання, а й сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд повинен враховувати не тільки пасивну форму поводження засудженого, яка полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активну його форму, котра є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Доводи засудженого в апеляційній скарзі про те, що адміністрація колонії не може його охарактеризувати та про те, що він не приймав участі у благоустрої колонії, на що послався суд, не може слугувати підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, судом першої інстанції належним чином дослідженні в судовому засіданні характеристика на ОСОБА_7 , довідки про заохочення, стягнення, працевлаштування, про стан здоров`я.

При цьому суд обґрунтовано дійшов до висновку, що доведення свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці засуджений повинен доводити за весь час знаходження у виправних установах.

Так, матеріали справи свідчать про те, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 мав 7 стягнень за порушення режиму відбування покарання, останнє таке порушення ним вчинено у грудні 2013 року, а після цього він мав лише 1 заохочення, згідно характеристики засуджений не завжди сумлінно виконує вимоги персоналу установи, не приділяє уваги збереженню майна установи, також не бере участі у роботах з благоустрою колонії.

За наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що поведінка засудженого за час відбування покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_7 довів своє виправлення.

Крім цього, посилання засудженого на те, що він є пацієнтом туберкульозного відділення, не є підставою для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки у разі погіршення стану його здоров`я не виключена можливість застосування до нього ст.84 КК України в установленому законом порядку при наявності підтверджуючих медичних документів.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною і обґрунтованою та не підлягає зміні або скасуванню.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 жовтня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4