Справа № 1/593/4/2015
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"05" жовтня 2015 р. м. Бережани
Головуючого судді - ОСОБА_1
При секретарі ОСОБА_2
Прокурора ОСОБА_3
Обвинуваченої ОСОБА_4
Захисника( адвоката) ОСОБА_5
розглянувши у відкритому попередньому засіданні в залі суду в м. Бережани Тернопільської області кримінальну справу про обвинувачення за ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 366 КК України ОСОБА_4 , -
Органами досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що працюючи з 02 липня 2007 року по 19 березня 2008 року на посаді старшого оперуповноваженого оперативного відділення відділу податкової міліції Козівської міжрайонної державної податкової інспекції в Тернопільській області, будучи в званні лейтенанта податкової міліції, являючись в силу цього службовою особою, умисно з корисливих мотивів придбала, склала і внесла до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а також використала підроблені документи для заволодіння чужим майном, а саме державними бюджетними коштами, виділеними на оплату відряджень, шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому повторно. Всього, впродовж липня 2007-лютого 2008 року, ОСОБА_4 шляхом обману та зловживання довірою, внесення у офіційні документи неправдивих відомостей та складання неправдивих документів, які надала в бухгалтерію Козівської міжрайонної Державної податкової інспекції державної податкової адміністрації в Тернопільській області, незаконно, повторно, заволоділа державними бюджетними коштами, що виділені на відрядження на загальну суму 3043 гривні. Як зазначено в обвинувальному висновку, такими своїми діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому повторно, ОСОБА_4 скоїла злочин, передбачений ч.2 ст. 190 КК України.
Окрім цього, впродовж вересня 2007-січня 2008 року, ОСОБА_4 , придбавши у невстановлених слідством осіб бланки квитанцій до прибуткового касового ордеру та квитанції про проживання в готелях «Світлана» м Умань, «Гостинний двір» м.Одеса, «Південний Буг» м.Вінниця, «Біле озеро» м.Черкаси, ТОВ «Аметіст» м.Умань, «Предслава» м.Київ, «Дружба» м.Київ з підробленими уних відбитками печаток та штампів цих готелів, в які, разом зневстановленою досудовим слідством особою, а також сама, внесла завідомо неправдиві відомості, а саме: своє прізвище, ім`я, по батькові, порядковий номер документу, дату видачі документу, номер кімнати, в якій проживала, період проживання в готелі, вартість послуг та оплату за отримані послуги в готелі, за проживання, суму податку на додану вартість, дату видачі документів та підпис за касира, головного бухгалтера, чергового адміністратора готелю, які не відповідають дійсності, оскільки в них не проживала.
На підставі вищевказаних завідомо неправдивих квитанцій до прибуткових касових ордерів та квитанцій на проживання в готелях, ОСОБА_4 в період з вересня 2007 року по січень 2008 року, склала звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, в які внесла завідомо неправдиві відомості про понесені нею витрати за проживання в готелях: «Світлана» м.Умань в сумі 279 грн., ТОВ «Аметіст» м.Умань -98 грн., «Південний Буг» м.Вінниця 485 грн., «Гостинний двір» м.Одеса 142 грн., «Біле озеро» м.Черкаси 94 грн., «Предслава» м.Київ 625 грн., «Дружба» м.Київ 1320 грн., які не відповідають дійсності, оскільки, в них не проживала, і не проводила оплату за своє проживання в них, а в подальшому надала в бухгалтерію Козівської міжрайонної Державної податкової інспекції державної податкової адміністрації в Тернопільській області, в результаті чого заволоділа державними бюджетними коштами, що виділені на відрядження, на загальну суму 3043 грн.
Цими діями, які виразилися у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також в складанні та видачі завідомо неправдивих документів, ОСОБА_4 скоїла злочин, передбачений ч.1 ст. 366 КК України.
У попередньому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 заявила клопотання про повернення кримінальної справи зі стадії попереднього розгляду прокурору для проведення додаткового розслідування. Вважає, що справа не може бути призначена до судового розгляду оскільки пред`явлене їй обвинувачення не є конкретним, не зазначені конкретні епізоди вчинення нею злочинів і вона не знає в чому звинувачена і від чого має захищатися, вважає, що цим порушене її право на захист.
Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 у попередньому судовому засіданні клопотання своєї підзахисної підтримала і просить його задовольнити. Також подала суду письмове клопотання про направлення кримінальної справи прокурору для проведення додаткового розслідування, яке також підтримане обвинуваченою ОСОБА_4 . В обґрунтування клопотання зокрема зазначено, що в обвинувальному висновку прокурора від 27 липня 2009 року не вказані конкретні місце та обставини придбання обвинуваченою квитанцій на проживання в готелях за період відрядження з вересня 2007 року по лютий 2008 року, відсутні корисні мотиви та умисел. Також, в обвинувальному акті по всіх семи епізодах придбання та внесення завідомо неправдивих даних у квитанції на проживання у готелях не конкретизовано, не розмежовано кожен епізод, як це передбачено законом; не зазначено по кожному з 7-ми епізодів об`єктивної та суб`єктивної сторін скоєння злочину; умислу та мети вчинення злочину за ч.1 ст. 366 КК України. В інкримінованому ОСОБА_4 злочині за ч.1 ст. 366 КК України не вказано його редакції, яка була чинна на той час і це при тому, що така редакція з часу вчинення злочину і в подальшому неодноразово мінялася і обвинуваченій невідомо від якого обвинуваченняза ч.1 ст. 366 КК України їй необхідно захищатися, - чи від злочину в редакції Кримінального кодексу України 1960 року, чи від злочину в редакції 11 червня 2009 року. За таких обставин вважає, що порушено законне право обвинуваченої на захистй такі порушення кримінально-процесуального закону є істотними і унеможливлюють призначення кримінальної справи до судового розгляду й сам судовий розгляд даної кримінальної справи.
Прокурор у попередньому судовому засіданні вважає, що кримінальна справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки підсудна Бережанському районному суду Тернопільської області і підстав для повернення її на додаткове розслідування немає. Щодо клопотання обвинуваченої та її захисника вважає, що сам факт неконкретного звинувачення не є підставою для повернення справи на додаткове розслідування. Поряд з цим визнав, що в обвинуваченні ОСОБА_4 за ч.1 ст. 366 КК України не зазначено її редакції Кримінального Кодексу України.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що кримінальну справу необхідно повернути для проведення додаткового розслідування, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 63 Конституції України, підозрюваний, обвинувачений і підсудний маютьправо на захист,а забезпечення цьогоправа зазначеним особам є однією з основних засад судочинства в Україні (п.6 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 21 КПК України в редакції 1960 року).
Згідно із ч. 2 ст. 43 КПК України (в редакції 1960 року), обвинувачений має право знати, в чому його обвинувачують.
Пред`явлене особі обвинувачення, відповідно до ст. 132 КПК України ( в редакції 1960 року), має бути конкретним.Так, формулювання обвинувачення повинне містити виклад конкретних фактичних обставин події злочину, які обґрунтовують висновок про наявність злочину та його кваліфікацію, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. У випадку пред`явлення особі неконкретного обвинувачення, а саме, якщо не вказано час, місце, спосіб, мотив, характер і розмір шкоди, завданої кожним із злочинів, а також не вказані інші ознаки та обставини вчинення кожного злочину, що є порушенням права на захист, справа підлягає поверненню на додаткове розслідування з підстав істотного порушеннявимог кримінально-процесуального закону.
Такі положення випливають і з п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, згідно з якою, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Частиною 1статті 246 КПК України ( в редакції 1960 року) при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника… своєю постановою повертає справуна додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.
При попередньому розгляді справи, що надійшла від прокурора, згідност.237 КПК України в редакції 1960 року, суддя з`ясовує, в тому числі, чи не було допущено під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких порушень вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.У постанові суддя зазначає підстави повернення справи на додаткове розслідування,… а також має бути вирішене питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Як вважає суд, органами досудового слідства, в порушення вимог ст. 64 КПК України 1960 року, відповідно до якої при провадженні досудового слідства підлягають доказуванню: подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), винність обвинуваченого у вчиненні злочину, характер і розмір шкоди, завданої злочином, та ст. 132 КПК України 1960 року, ОСОБА_4 пред`явлене неконкретне обвинувачення.
У змісті пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення за ч.2 ст. 190 КК України по кожному з 7-ми епізодів вчинених злочинів органом досудового слідства, не зазначено навіть приблизного місця придбання нею бланків квитанцій до прибуткових касових ордерів та рахунків на проживання в готелі, як і не вказано місця де вона внесла у такі документи завідомо неправдиві відомості; не вказано і місця де обвинувачена складала звіти про використання бюджетних коштів наданих на відрядження в які вона також вносила неправдиві відомості. Також, в обвинувальному висновку не зазначено про те, що встановити такі обставини в ході досудового слідства не виявилось можливим.
Також, зазначаючи в обвинуваченні, ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України, - заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене повторно тавказуючи загальну суму викрадених кошів - 3043 гривні, орган досудового слідства конкретно не вказав за яким саме епізодом має місце така кваліфікуюча ознака як «вчинений повторно», чи це відноситься до всіх епізодів. Окрім цього, при повторних злочинах сума викрадених коштів не повинна складатись. У даному випадку органу досудового розслідування при пред`явленні обвинувачення та складанні відповідної постанови, слід визначитись чи це є один продовжуваний злочин, який охоплений єдиним умислом, чи це є кілька повторних злочинів і з врахуванням прийнятого рішення визначитися із розміром заподіяної злочином шкоди.
З урахуванням кримінально-правової конструкції складу злочину, передбаченогост. 190 КК України(заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою), орган досудового слідства також не визначив у який конкретний спосіб за кожним епізодом вчинення злочину обвинувачена заволоділа чужим майном, тобто способом обману чи зловживання довірою, зазначивши в обвинуваченні одночасно й той і інший.
Крім цього, враховуючи, що об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном шляхом обману чи зловживання довірою, при цьому під зловживанням довірою, як це зазначено у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розуміється недобросовісне використання довіри потерпілого, із обвинувачення не вбачається, в чому саме полягало зловживання обвинуваченою довірою при вчиненні інкримінованих злочинів. Як не визначено у всіх 7-ми епізодах злочинів у чому полягає обман з боку ОСОБА_4 , на кого він був спрямований і кого саме вона обманула. Так, в результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі, а тому безпосередня участь такої особи у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства.
Пред`являючи ОСОБА_4 обвинувачення за ч.1 ст. 366 КК України внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання та видача завідомо неправдивих документів, орган досудового слідства, всупереч вимог ст.ст.64,132 КПК України ( в редакції 1960 року), не зазначив, які конкретно дії по кожному складу злочину, передбаченому диспозицією ст. 366 КК України, вчинила ОСОБА_4 . У даному випадку слідство обмежилося лише переліком найменувань готелів та зазначенням періоду « … впродовж вересня 2007 січня 2008 року».Крім всього, в обвинуваченні за вказаною статтею не вказано навіть приблизне місце внесення ОСОБА_4 як службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання і видачу завідомо неправдивих документів, тобто географічну назву населеного пункту чи навіть країну, де вчинено злочин.
Також, зазначаючи в обвинуваченні, що ОСОБА_4 скоєно злочин, передбаченийч.1 ст.366 КК України,слідчий не вказав в якій редакції зазначеної статті їй пред`явлено обвинувачення ( редакція ст. 366 КК України з часу вчинення ОСОБА_4 інкримінованих їй злочинів неодноразово змінювалася).
Як зазначено вище, органом досудового слідства дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1ст.366 КК України, як службове підроблення.Тобто суб`єкт вказаного злочину є спеціальним, визначення якого міститься у примітці дост.364 КК України.
Однак, у пред`явленому ОСОБА_4 обвинуваченні за вказаної статтею не визначено:
- час та підставу призначення ОСОБА_4 на посаду та яку саме, внаслідок чого вона на момент вчинення злочину визнана службовою особою;
- обсяг повноважень, які мала ОСОБА_4 у зв`язку із займаною посадою, які характеризували її як службову особу та чим вони були передбачені;
- в який спосіб та чи були ОСОБА_4 використані службові повноваження при вчиненні злочину.
Таке обвинувачення істотно порушує вимоги ст.ст.47,132 КПК України в редакції 1960 року та право на захист ОСОБА_4 від інкримінованих їй таким обвинуваченням злочинів за ч.2 ст. 190 та ч.1 ст. 366 КК України, оскільки у ньому не викладено обов`язкові ознаки складу зазначених злочинів.
На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що таке обвинувачення ОСОБА_7 є неконкретним і порушує її право на захист, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та перешкоджає суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок.
Окрім цього, органу досудового слідства необхідно звернути увагу на те, що складений у справі обвинувальний висновок не відповідає вимогамкримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року, оскільки у ньому не викладено зміст показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які зазначені слідчим у списку осіб, які підлягають виклику як свідки в судове засідання. Також в обвинувальному висновку зазначено характеризуючі відомості щодо ОСОБА_11 , яка не має жодного процесуального статусу даній кримінальній справі, натомість, як щодо обвинуваченої ОСОБА_4 такі відомості не вказані. (обв. в. стор. 41, т.7 а.с. 43). Також вказано, що цивільний позов по даній кримінальній справі знаходиться в томі 6, а.с.271, натомість як том 6 містить лише 190 аркушів.
Як вважає суд, таке неконкретно пред`явлене обвинувачення позбавляє обвинувачену ОСОБА_4 можливості повноцінно скористатись своїм правом на захист, оскільки за таких обставин вона фактично не знає від чого їй слід захищатись висуваючи відповідні доводи на свій захист по кожному обвинуваченню й за кожним епізодом інкримінованих їй злочинів.
А тому суд приходить до висновку, що під час провадження досудового слідства були допущені такі порушення вимог кримінально процесуального закону України (в ред. 1960 року), які істотно обмежили права і свободи обвинуваченої ОСОБА_4 та перешкоджають суду правильно оцінити обставини справи й встановити істину.
Вказане порушення вимог КПК Українисуд розцінює як істотне і таке, що позбавляє суд можливості прийняти законне рішення, і вважає, що його неможливо усунути в ході судового розгляду справи, оскільки обвинувачення формулюється слідчим та підтримується в судовому засіданні прокурором, зміна ж обвинувачення у судовому засіданні не обов`язком, а лише правом прокурора.
Враховуючи характер порушень вимог КПК України 1960 року органом досудового слідства під час провадження розслідування даної кримінальної справи, вона підлягає поверненню на додаткове розслідування, під час якого відповідно до встановлених обставин необхідно дати належну юридичну кваліфікацію ОСОБА_12 , сформулювати і пред`явити їй конкретне, чітке та мотивоване обвинувачення, яке б відповідало вищезгаданим нормам та положенням кримінально-процесуального закону.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.22,64, 246 КПК України 1960 року, п.11розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України( чинна редакція), суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Кримінальну справу щодо ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст. 366 КК України, повернути прокурору Тернопільської області для проведення додаткового розслідування.
Запобіжний захід ОСОБА_4 - підписку про невиїзд залишити без змін.
Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляції, яка подається протягом семи діб з моменту її проголошення.
Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_1