Справа № 159/3273/15-к
Провадження № 1-кп/159/12/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року м. Ковель Волинської області

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засіідання ОСОБА_2 ,.

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі Волинської обл. кримінальне провадження № 120 150 300 000 001 05 про обвинувачення

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ковелі Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, з освітою вищою, одруженого, громадянина України, утриманців не має, раніше не притягався до кримінальної відповідальності,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України,
встановив:
22.06.15 р. до Ковельського міськрайсуду Волинської області надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України (а. с. 1 5).

У підготовчому судовому засіданні 15.07.15 р. кримінальне провадження було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України (а. с. 24 - 26).

Однак, ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20.08.15 р. вищевказана ухвала суду першої інстанції була скасована (а. с. 51, 52).

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що, він, будучи як лейтенант міліції згідно з наказом т. в. о. начальника У МВС України на Львівській залізниці № 69 о/с від 10.08.10 р. призначеним на посаду слідчого СВ Волинського ЛВ У МВС України на Львівській залізниці, як працівник міліції повинен був у своїй діяльності керуватись Законом України «Про міліцію» від 20.12.90 р., ст. 2 якого передбачено, що основним завдання міліції є: запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; ст. 3 якого передбачено, що діяльність міліції будується на принципах законності; ст. 4 якого передбачено, що правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, Закон України «Про міліцію», інші законодавчі акти України, … нормативні акти МВС України, під час здійснення повноважень слідчого при провадженні досудового слідства у кримінальній справі, повинен був керуватись КПК України (в ред. 1960 р.), зокрема, ст. 22, згідно з якою прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання; як працівник міліції, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», являючись службовою особою, так як постійно виконував функції представника влади, був працівником правоохоронного органу, на якого, відповідно до функціональних обов`язків слідчого СВ Волинського ЛВ У МВС України на Львівській залізниці, затверджених 03.01.11 р. начальником СВ Волинського ЛВ У МВС України на Львівській залізниці, було покладено такі обов`язки: п. 1 при розслідуванні кримінальних справ, перевірці заяв та повідомлень про злочини дотримуватись вимог Конституції та законів України; п. 2 забезпечувати повне, всебічне та об`єктивне розслідування кримінальних справ у межах встановлених законом строків; п. 3 забезпечувати реалізацію у повному обсязі прав і законних інтересів всіх учасників кримінального судочинства; п. 5 не допускати вчинків та будь - яких дій, що ганьблять звання слідчого і можуть викликати сумнів у його об`єктивності та неупередженості; п. 8 при провадженні досудового слідства самостійно приймати всі рішення про спрямування слідства і про провадження слідчих дій за винятком випадків, коли законом передбачено одержання вмотивованого рішення суду або згоди прокурора, і несе повну відповідальність за їх своєчасне виконання; будучи представником влади та службовою особою, яка займає відповідальне становище, грубо порушив вищезгадані положення діючого законодавства, використавши своє службове становище в корисливих цілях та всупереч інтересам служби. Так, маючи у своєму провадженні кримінальну справу, порушену ним же 15.02.11 р. щодо ОСОБА_5 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 при її розслідуванні у лютому 2011 р. у своєму службовому кабінеті № 9, знаходячись у приміщенні Волинського ЛВ У МВС України на Львівській залізниці, розташованому у м. Ковелі Волинської області, по вул. Драгоманова, 17, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті єдиний умисел шляхом обману заволодіти грошовими коштами ОСОБА_5 на загальну суму 1 000 доларів США, що у еквіваленті до національної валюти України за станом на 21.02.11 р. складало 7 940 грн., усвідомлюючи, що він не має можливості будь - яким чином вплинути на подальший рух кримінальної справи, оскільки з 26.02.11 р. вона вибула з його провадження, а також вплинути на призначення судом покарання, шляхом обману створював у ОСОБА_5 враження, що може допомогти у вирішенні даного питання, звернувся до останнього із пропозицією сприяти у розслідуванні справи, а саме: зібранні матеріалів, що позитивно характеризують ОСОБА_5 , долученні до матеріалів документів, що пом`якшують відповідальність, що у подальшому могло сприяти у призначенні судом ОСОБА_5 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. ОСОБА_5 , не усвідомлюючи протиправних дії обвинуваченого ОСОБА_4 , прийняв від останнього пропозицію та добровільно погодився (зобов`язався) сплатити вищевказану суму коштів частинами: 1 000, 4 000 та 3 000 гривень. У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, о 16 год. 15.03.11 р. у центральному парку м. Ковеля Волинської області обвинувачений ОСОБА_4 , являючись службовою особою, яка займає відповідальне становище, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 у розмірі 1 000 грн.. У продовження свого єдиного умислу на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 о 12 год. 21.03.11 р. поблизу магазину «Ажур», розташованого на привокзальній площі м. Ковеля Волинської області, обвинувачений ОСОБА_4 , являючись службовою особою, яка займає відповідальне становище, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 у розмірі 4 000 грн.. Отримавши вказані кошти, діючи умисно, з корисливих мотивів, у продовження свого єдиного умислу на заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_5 загальною сумою 8 000 грн., обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 з приводу передачі йому останньої частини грошових коштів в сумі 3 000 грн.. Після отримання від ОСОБА_5 суми 4 000 грн., обвинувачений ОСОБА_4 був затриманий працівниками У СБ України у Волинській області. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи шляхом обману, намагався заволодіти грошовими коштами ОСОБА_5 у загальні сумі 8 000 грн., однак, не довів до кінця свої дії з причин, що не залежали від його волі.

Тобто, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, а саме у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману, що, відповідно до ст. 477 КПК України, належить до категорії злочинів приватного обвинувачення.

Згідно ст. 477 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення це провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, зазначених у вказаній статті, у т. ч. щодо кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 190 КК України КК України.

У судове засідання 25.01.16 р. потерпілий для участі у судовому засіданні по розгляду справи не з`явився повторно, будучи належно повідомленим, свого представника до суду не скерував.

З огляду на встановлений судом порядок та обсяг дослідження доказів у справі, відмову обвинуваченого від давання показань, неодноразову неявки у судове засідання належно повідомленого потерпілого, який про причини неявки суду не повідомив та свого представника до суду не скерував, за ініціативою суду вирішується питання про доцільність закриття даного кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення

Прокурор - вважає за недоцільне.

Обвинувачений - покликається на розсуд суду.

Заслухавши думки учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, докази повідомлення потерпілого, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно ч. 6 ст. 340 КПК України повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, який був викликаний у встановленому цим Кодексом порядку (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом у інший спосіб), без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після настання обставин, передбачених у ч. ч. 1 і 3 цієї статті, прирівнюється до його відмови від обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами п. п. 4 - 8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема, потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (п. 7).

Згідно ч. ч. 7, 8 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені п. п. 5 - 9 ч. 1 цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому п. п. 2, 3 ч. 2 цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження. Закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Та обставина, що потерпілий є належно повідомленим, однак, настійно не виявляє бажання прибувати до суду для участі у розгляді справи, що є справою приватного обвинувачення; про причини неявки суд не повідомляє, на думку суду, стверджується наявними у справі документами.

Так, будучи неодноразово викликаним у підготовче судове засідання у справі у передбаченому законом порядку судовою повісткою та іншими повідомленнями, належно повідомленим, про що свідчать матеріали справи, потерпілий у підготовче судове засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, свого представника до суду для участі у розгляді справи не скерував.

Будучи неодноразово викликаним у судове засідання у справі у передбаченому законом порядку - судовою повісткою та іншими повідомленнями - належно повідомленим, про що свідчать: матеріали, що надійшли до суду електронним зв`язком за вх. № 2 101 від 30.11.15 р., з додатками; матеріали, що надійшли до суду електронним зв`язком за вх. № 2 282 від 29.12.15 р. з Прокуратури Волинської області, з додатками; лист № 451 від 28.12.15 р. Турійського ВП Ковельського ВП ГУ НП України у Волинській області з додатками; лист Турійського ВП Ковельського ВП ГУ НП України у Волинській області № 452 від 28.12.15 р. з додатками, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, потерпілий у судове засідання також жодного разу не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, свого представника до суду для участі у розгляді справи не скерував.

Як свідчить копія пояснення дорослого члена сім`ї потерпілого його матері ОСОБА_6 , відібраного як за клопотанням суду, так і за дорученням прокурора працівниками Турійського ВП Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області, зокрема, 28.12.15 р., останній відомо, що її син потерпілий у справі перебуває на заробітках поза межами України тривалий час; їй зрозуміло, що вона отримала виклики на його ім`я до суду із супутньою інформацією про наслідки неявки потерпілого та його процесуальні права та обов`язки, однак, на її повідомлення синові про надходження таких викликів, останній повідомив, що він до суду не з`явиться у зв`язку із зайнятістю по роботі.

Останнє, на думку суду, не можна розцінювати як таку причину неявки потерпілого до суду, що може бути визнана поважною; це - є свідченням байдужості потерпілого до ходу кримінального провадження та виявом небажання підтримувати обвинувачення стосовно обвинуваченого.

Суд, враховуючи позицію прокурора, яка полягає у тому, що шляхом вручення дорослому членові сім`ї потерпілого судової повістки (виклику до суду) для потерпілого, останній, тим самим, належно повідомлявся про явку до суду у кримінальному провадженні; прокурором, крім того, надано суду відомості про те, що, незважаючи на те, що вищезазначеним чином потерпілий повідомлений, він за період часу з першого виклику у даній справі аж по виклик на 25.01.16 р., не виявив бажання вжити заходів до явки до суду чи скерування до суду свого представника, право на що йому також було належно роз`яснено, вважає, що тим самим потерпілий виявив свою позицію, яка полягає у тому, що він обвинувачення у справі підтримувати не бажає.

Посилання прокурора на ту обставину, що потерпілому відомо про кримінальне провадження, але він перебуває на роботі за межами України, що перешкоджає його явці до суду, на думку суду, до уваги приймати не слід, так як чинним законодавством потерплому надано право забезпечити явку у судове засідання свого представника.

Крім того, незважаючи на ту обставину, що відповідно до ст. 477 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, згаданих у цій статті, у наявному у розпорядженні суду кримінальному провадженні відсутні докази того, що воно було розпочате за відповідною заявою потерпілого, останній органами досудового розслідування допитаним у межах розглядуваного кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України не був.

Суд приймає до уваги, що підготовче судове засідання з врахуванням певних обставин у справі, було можливо провести без участі потерпілого, однак, з вищезазначених підстав суд не вбачає можливості для розгляду справи надалі і вбачає підстави для її закриття у судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до переконання про доцільність закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, проти чого сам обвинувачений не заперечив в суді.

На підставі наведеного, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 284, ч. 4 ст. 286, ст. ст. 477, 340 КПК України, суд

у х в а л и в:
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 120 150 300 000 001 05 від 30.04.15 р. щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, закрити, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Головуючий:ОСОБА_1