Справа № 199/8872/14-к
ВИРОК
іменем України
2015 року вересня місяця 03 дня м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000534 від 08.03.2014, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, із вищою-економічною освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утримані малолітню доньку: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не маючого на утриманні непрацездатних осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 194 КК України, -

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 (позивача),

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (представників відповідача),

обвинуваченого ОСОБА_3 (відповідача),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань вказане кримінальне провадження,-

ВСТАНОВИВ:
08.03.2013 ОСОБА_3 розірвав відносини із ОСОБА_9 , з якою раніше сумісно проживав та має спільну дитину, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого ОСОБА_9 стала сумісно проживати з ОСОБА_6 . На ґрунті цього у ОСОБА_3 стали неодноразово виникати конфлікти із ОСОБА_9 , в ході яких ОСОБА_3 погрожував Шк ОСОБА_10 та її співмешканцю ОСОБА_6 фізичною розправою.

07.03.2014 у вечірню пору доби, більш точного часу встановити не надалось можливим, ОСОБА_3 , маючи злочинний умисел, спрямований на знищення майна ОСОБА_6 , а саме: автомобілю марки «Volkswagen Touareg», легковий-універсал- НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , д/н НОМЕР_3 , чорного кольору, який, на той час знаходився в гаражному кооперативі «Воронцовський», за адресою: вул. Радистів, 3-А в місті Дніпропетровську, прибув за вказаною адресою, при цьому взявши із собою знаряддя злочину - каністру, всередині якої знаходилась невстановлена легкозаймиста речовина, сірники та палицю. 08.03.2014 в 00.10 годину ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на навмисне знищення чужого майна шляхом підпалу, а саме: автомобілю марки «Volkswagen Touareg», який в той час знаходився біля гаража № НОМЕР_4 в гаражному кооперативі ОСОБА_11 », що належить ОСОБА_6 , діючи умисно, використовуючи знаряддя злочину - каністру, всередині якої знаходилась невстановлена легкозаймиста речовина, яку він заготовив заздалегідь, сірники, палицю, переліз через паркан і опинившись на території вищевказаного гаражного кооперативу, підійшов до автомобіля марки «Volkswagen Touareg», після чого облив автомобіль невстановленою легкозаймистою речовиною із каністри, після чого палицею розбив праве переднє пасажирське вікно автомобіля та з каністри налив невстановлену легкозаймисту речовину у салон, запалив сірники і кинув їх у салон автомобіля, передбачаючи можливість настання пожежі та бажаючи цього, після цього з місця скоєння злочину зник.

Згідно висновку експерта судової пожежно-технічної експертизи № 70/30-17 від 08.04.2014, на місці пожежі було два не пов`язаних один із одним осередки пожежі, а саме: на передній лівій зовнішній частині автомобілю та охоплював: переднє ліве крило, примикаючи до нього частину кришки капоту, ліву частину радіаторної решітки та частину бамперу, а також у салоні автомобілю на передньому пасажирському сидінні.

Відповідно до висновку експерта судової авто-товарознавчої експертизи №70/05-20 від 10.04.2014, сума матеріального збитку завдана злочинними діями ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 , складає 319269,10 гривень, що є великим розміром (у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину та позовні вимоги потерпілого ОСОБА_6 не визнав в повному обсязі та на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань.

За час судового розгляду справи обвинувачений намагався перекласти вину на ОСОБА_12 , та показав суду про те, що злочин у якому його обвинувачують сфальсифіковано проти нього потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , з метою позбавити його квартири, що перебуває у спільній власності з останньою.

З врахуванням не визнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, яка повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні про те, що у ніч з 07.03.2014 на 08.03.2014 його машина марки «Volkswagen Touareg», 2008 року випуску, стояла всередині гаражного кооперативу по АДРЕСА_3 . З приводу стоянки він звертався до чоловіка, якого називав « ОСОБА_13 », точного його імені він не пам`ятає, а також до інших сторожів, які були на зміні. В даному випадку було саме спланований злочин, а саме: цілеспрямовані дії саме на підпал його автомобіля. Після того, як машину загасили, йому зателефонував сторож ОСОБА_14 і сказав, що машину спалили, він відразу зрозумів, хто це зробив. У його оточенні немає таких людей, які могли вчинити подібний злочин, крім того він нікому не винен і нічого поганого не робив. Коли він прийшов на стоянку, слідчий у нього запитав: "Чи знає він, хто це зробив", на що він відповів, що здогадується, що це зробив ОСОБА_3 , йому сказали, що потрібно проїхати до підозрюваного. Він знав, де можна знайти ОСОБА_3 , всі адреси, за якими він може перебувати, але не хотів це робити, так як міг помилятися. Після того, як співробітники міліції виїхали, він подивився відеозаписи, на яких все побачив і відразу сказав, що зрозумів, хто це зробив, але прізвища співробітникам міліції не озвучував. Мотив скоєння цього злочину такий: у березні 2012 року до нього звернулася ОСОБА_15 і попрохала допомогти її сестрі ОСОБА_16 , яку ОСОБА_3 вигнав з квартири і залишив на вулиці без засобів на існування. ОСОБА_9 жила на той момент у якихось родичів, після чого вона почала знімати квартиру, так як в місті Дніпропетровську у неї немає ні знайомих, ні родичів, вона уродженка міста Херсона. ОСОБА_9 хотіла закрити своє приватне підприємство і виїхати в місто Херсон. ОСОБА_3 виганяв ОСОБА_9 не один раз, але вона змушена була повертатися, оскільки їй не було куди йти. У підсумку вона зняла квартиру на АДРЕСА_4 і жила там. Після цього ОСОБА_3 неодноразово погрожував йому та ОСОБА_9 фізичною розправою, так як бачив у ньому джерело «неповернення» ОСОБА_9 до нього, але він, ОСОБА_6 не сприймав загрози ОСОБА_3 реальними. З приводу погроз ОСОБА_3 , ОСОБА_9 зверталася в міліцію 2 рази, проте ніяких заходів співробітниками міліції прийнято не було. Також потерпілий пояснив, що після того, як він побачив відеозапис підпалу автомобіля, відразу визначив хто це зробив, після цього ОСОБА_9 подивилася цей відеозапис і вони впізнавши на цьому відео ОСОБА_3 , подали заяву в міліцію. Після події, у них із ОСОБА_3 було кілька розмов, в ході яких, він пропонував ОСОБА_3 відшкодувати заподіяну шкоду, а він обіцяв ОСОБА_3 , що напише заяву про закриття кримінальної справи, в свою чергу ОСОБА_17 пропонував йому 5000 доларів США, але цього не вистачало для повного ремонту автомобіля. Завдані збитки встановлені в сумі 320000 гривень, але при теперішньому курсі долару США, так як після пожежі в його автомобілі знищені: салон, кузов і повністю передня частина автомобіля, вартість відновлювальних робіт буде коштувати значно дорожче. Заявлену позовну заяву він підтримує в повному обсязі та просить суд її задовольнити і стягнути як матеріальну шкоду так і моральну саме із ОСОБА_3 , оскільки його автомобіль не застрахований;

- показами свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні про те, що він на момент скоєння злочину працював охоронцем в гаражному кооперативі «Воронцовський». 07.03.2014 він перебував на нічному чергуванні. Того дня, близько 23:00-23:30 годин потерпілий приїхав на територію кооперативу, де поставив свій автомобіль «Volkswagen Touareg», в цей момент він перебував на своєму робочому місці. З приводу стоянки ніяких договорів з ОСОБА_6 він не укладав і грошових коштів від нього не отримував. На території кооперативу встановлено 4 відеокамери: 1-а камера знаходиться в кінці кооперативу, 2-а камера захоплює місце, де стояла машина потерпілого, 3-я камера встановлена ??біля кочегарки, а 4-я камера знаходиться біля воріт. Коли він здійснює обхід території, то потрапляє в об`єктиви всіх камер. Вночі, в одній з камер, він побачив обвинуваченого, який стояв у кутку і спостерігав, щоб нікого не було біля автомобіля потерпілого, переконавшись, що нікого немає, обвинувачений підійшов до машини і почав обливати її рідиною з каністри, після чого розбив скло і кинув в салон пляшку з якоюсь сумішшю та кинув сірник, внаслідок чого автомобіль «Volkswagen Touareg» загорівся. Після цього він зі своєї будки вибіг на вулицю та почав кричати обвинуваченому: "Що ти робиш?", але останній віддалявся в бік гаражів, так як там можна перелізти через паркан. Хлопець, який підпалив автомобіль потерпілого був одягнений в курточку з капюшоном. В місці, де стояв автомобіль потерпілого, освітлення хороше, горіли ліхтарі. Коли він підбіг до машини, вона горіла. Потім він відразу ж повернувся в будку, взяв вогнегасник і побіг гасити машину. Для того, щоб загасити машину йому знадобилось 4 вогнегасника. Внаслідок підпалу у автомобіля пошкоджено праве крило, радіаторна решітка і повністю спалений салон.

Також свідок ОСОБА_14 пояснив, що у нього немає сумнівів, що підпал автомобіля ОСОБА_6 вчинив ОСОБА_3 , так як після події до нього приїжджав обвинувачений і просив дати свідчення, що начебто він не бачив, хто спалив автомобіль потерпілого, в подальшому приїжджав батько ОСОБА_3 і просив його поміняти свідчення, пропонував йому гроші за відмову від показань, але він йому відмовив.

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , в присутності всіх учасників процесу заявив, що в обвинуваченому ОСОБА_3 він впізнав хлопця, який скоїв підпав автомобіля потерпілого ОСОБА_6 , за рисами обличчя;

- показами свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні про те, що в ніч з 07.03.2014 на 08.03.2014 спалили автомобіль, належний ОСОБА_6 , та який знаходився на стоянці. Після цього, 08.03.2014 вона переглядала відеозапис з камер відеоспостереження, на якому впізнала хлопця, який підпалював автомобіль - це був обвинувачений ОСОБА_3 , якого вона впізнала по манері ходьби. З обвинуваченим вона проживала в цивільному шлюбі, в якому у них народилася спільна дитина ОСОБА_4 . Останні два роки ОСОБА_3 часто виганяли з роботи, та згодом відносини між ними стали неприязними. Обвинувачений по відношенню до інших людей не постійна людина. Останнім часом він погрожував їй, а також бив на очах у дитини. За фактом побиття вона зверталася до міліції, але ніяких заходів вжито не було. У 2013 році вона прийшла з роботи додому, а ОСОБА_3 змінив дверні замки і сказав, щоб вона йшла жити на вулицю. До цього він її сильно побив і вона пішла жити до його брата. Після цього, ОСОБА_3 попросив свого брата, щоб її вигнали від себе на вулицю. Через деякий час обвинувачений просив її повернутися, а коли розумів що цього не відбудеться, то почав погрожувати, що її разом із ОСОБА_6 вивезе в ліс і розкидає по шматках. Після цих слів, вона поїхала з Дніпропетровська, так як не могла так більше жити. Вона ніколи не перешкоджала спілкуванню ОСОБА_3 з дитиною, але він ніколи не допомагав їм матеріально. Відразу після підпалу автомобіля вона була присутня на місці скоєння злочину, у автомобіля «Volkswagen Touareg» було вибито пасажирське переднє скло, згоріла передня і бокова частина автомобіля. Після підпалу ОСОБА_3 продовжував їй дзвонити і висловлювати погрози. Після висловлення погроз в її сторону, вона заборонила ОСОБА_3 забирати дитину з садка, а з часом ОСОБА_3 почав переслідувати її, що і послужило остаточному переїзду в місто Херсон, для подальшого проживання.

Також свідок ОСОБА_9 пояснила, що в ході перегляду відеозапису підпалу автомобіля вона впізнала ОСОБА_3 по його жестах і звичках, а після того, як було збільшено кадри зображення на відеозаписі, то були чітко видні риси обличчя обвинуваченого ОСОБА_3 . В ході проведення впізнання вона участі не брала, вона брала участь тільки при перегляді відеозапису з камер відеоспостереження, які зафіксували факт підпалу автомобіля, що належить потерпілому ОСОБА_6 ;

- показами свідка ОСОБА_18 в судовому засіданні про те, що він на момент скоєння злочину працював охоронцем в гаражному кооперативі «Воронцовський». Він не був свідком підпалу автомобіля «Volkswagen Touareg», належного потерпілому ОСОБА_6 , так як в ніч з 07.03.2014 по 08.03.2014 була зміна його напарника - ОСОБА_14 . Так, 09.03.2014 він прийшов приймати зміну і побачив згорілий автомобіль «Volkswagen Touareg», у якого був обгорілий салон та повністю його передня частина. Також він звернув увагу, що на паркані кооперативу було зірвано колючий дріт. Місце, де стояв автомобіль «Volkswagen Touareg»", висвітлюється дуже добре. Також по всьому периметру кооперативу знаходяться 4-ри камери відеоспостереження. Автомобіль потерпілого знаходився приблизно в 100 метрах від сторожки, де знаходиться охоронець.

- показами свідка ОСОБА_19 в судовому засіданні про те, що в ніч з 07.03.2014 на 08.03.2014 їй зателефонував охоронець гаражного кооперативу «Воронцовський» і попросив викликати пожежників. Вона одразу викликала пожежників, після чого взяла 2 вогнегасника і винесла охоронцеві гаражного кооперативу, який її чекав на вулиці. Від свого робочого місця до місця, де її чекав охоронець, близько 5 метрів. Після того, як приїхала пожежна машина, вона викликала співробітників міліції. Теплопункт, в якому вона працює, знаходиться на території гаражного кооперативу, на відстані приблизно 100-150 метрів від сторожки, де знаходиться охоронець, але ніякого відношення до гаражного кооперативу «Воронцовський» не має. Автомобіль потерпілого знаходився на відстані близько 300 метрів від воріт гаражного кооперативу. Після цієї події вона не ходила на місце скоєння злочину;

- показами свідка ОСОБА_20 в судовому засіданні про те, що близько 01:00 години 08.03.2014 йому зателефонував сторож гаражного кооперативу ОСОБА_14 і повідомив про підпал автомобіля «Volkswagen Touareg». Він відразу зібрався і поїхав в гаражний кооператив. Коли він приїхав, то на території кооперативу побачив погашений автомобіль «Volkswagen Touareg». ОСОБА_14 сказав, що на моніторі побачив рух, потім вийшов подивитися, що відбувається і побачив, що горить автомобіль. Після цього він повернувся в сторожку за вогнегасниками і почав гасити машину. У сторожці кооперативу знаходилося два вогнегасники. Через деякий час на місце події приїхала пожежна машина, потім співробітники міліція, а потім вже він приїхав і побачив спалений автомобіль «Volkswagen Touareg». В автомобілі було розбите переднє пасажирське скло, пошкоджена передня частина, а також повністю спалений салон автомобіля. Після обходу території кооперативу було виявлено пошкодження огорожі паркану, а також зігнутий колючий дріт. З боку вулиці висота паркану становить 3 метри, а з боку двору кооперативу - 2 метри. По всій території гаражного кооперативу встановлено 4 камери відеоспостереження. Після події він переглядав відеозапис з камери № 3, яка спрямована на місце, де стояв автомобіль потерпілого, на записі було видно, як чоловік, одягнений в темний одяг, вийшов з тіні, підійшов до машини, облив її горючою сумішшю, розбив пасажирське скло, облив салон і підпалив. Після підпала був спалах, після якого цей чоловік відскочив від машини і втік з місця скоєння злочину;

- показами свідка ОСОБА_21 в судовому засіданні про те, що з потерпілим ОСОБА_6 він знайомий на протязі багатьох років. Якось під час особистої зустрічі ОСОБА_6 йому сказав, що у його знайомої ОСОБА_9 виник конфлікт в поділі житлової площі з її співмешканцем. Всього з ОСОБА_6 у них було близько п`яти зустрічей, під час яких вони обговорювали питання щодо суми виплати за частину майна ОСОБА_9 . Одного разу на зустрічі була присутня ОСОБА_9 разом з ОСОБА_3 , як він зрозумів між ними були неприязні стосунки. У ході розмов він не погрожував ОСОБА_3 і ніяких грошових коштів у нього не вимагав. Про вирішення питання ОСОБА_9 з ОСОБА_3 з приводу поділу майна в судовому порядку, йому нічого відомо не було. Про підпал автомобіля «Volkswagen Touareg» він дізнався зі слів ОСОБА_6 , який підозрював у цьому ОСОБА_3 .

Також свідок ОСОБА_21 пояснив, що йому був пред`явлений ??відеозапис підпалу автомобіля, в ході перегляду якого він побачив, як з-за рогу вибіг чоловік, який облив машину горючою сумішшю і підпалив її. За контуром обличчя, формою тіла і манерою поведінки, в чоловікові, який підпалював автомобіль належний ОСОБА_6 , він впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 ;

- показами свідка ОСОБА_22 в судовому засіданні про те, що раніше вони з обвинуваченим ОСОБА_3 дружили, між ними були хороші відносини, а потім перестали спілкуватися через розбіжності по роботі, але неприязних відносин між ними не було і немає. У день підпалу автомобіля потерпілого, ОСОБА_3 зателефонував йому на мобільний телефон, вони поспілкувалися. У цей момент він знаходився у себе вдома. Через кілька днів ОСОБА_3 прийшов до нього до дому та пояснив, що його підозрюють у підпалі автомобіля і попросив дати свідчення слідчому, що начебто він був в його квартирі під час підпалу автомобіля, на що він погодився і дав неправдиві свідчення. Якщо ОСОБА_3 приходив до нього до дому, то на тривалий час ніколи не залишався. У подальшому ОСОБА_3 не пояснював, з якої причини він повинен давати саме такі свідчення. Про підпал автомобіля він дізнався після того, як обвинувачений прийшов до нього з проханням дати потрібні йому свідчення, але саму машину він не бачив. Обвинувачений ОСОБА_3 з подібними проханнями приходив до нього близько 5 разів. Дату підпалу автомобіля потерпілого він не пам`ятає. Насправді обвинуваченого ОСОБА_3 в момент підпалу автомобіля в його квартирі не було, в ході досудового слідства він дав неправдиві свідчення.

Також свідок ОСОБА_22 заявив про те, що правдивими свідченнями є свідчення, які він дав в судовому засіданні, та наполягав на тому, що у час підпалу автомобіля, обвинуваченого ОСОБА_3 у нього вдома не було;
- протоколом прийняття заяви про вчинене правопорушення, згідно якого громадянин ОСОБА_6 просить органи міліції вжити заходів до невідомої особи, яка з 21:00 години 07.03.2014 до 00:10 години 08.03.2014 шляхом підпалу, пошкодила його автомобіль марки «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_3 за адресою: вул. Радистів, 3 в місті Дніпропетровську (том № 1 а.с. 33);

- протоколом огляду від 08.03.2014 з фото-таблицею, згідно якого встановлено та оглянуто місце злочину: територія автостоянки за адресою: вул. Радистів, 3 в місті Дніпропетровську, площею 4 м2, на якій розташований спалений кузов автомобіля марки «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_5 , біля якої знаходилась велика кількість води (том № 1 а.с. 34-36);

- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Volkswagen Touareg» № НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_6 (том №1 а.с. 38);

- протоколом огляду від 09.03.2014, згідно якого був оглянутий добровільно наданий потерпілим ОСОБА_6 диск, який на собі має помаранчеве покриття із надписами «VIDEX Exell ENT» та «CD-R 700 mb 80 Min». В ході огляду вищезазначений диск опечатаний в конверт та вилучений для долучення до матеріалів провадження (том № 1 а.с. 40);

- протоколом огляду від 13.03.2014 з фото-таблицею, згідно якого був оглянутий автомобіль марки «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_3 чорного кольору, в салоні якого маються численні сліди горіння, а саме: на стелі салону, правому передньому сидінні, внутрішньої частини правої передньої двері, над переднім сидінням, зі стелі, видніються частини обгорілих приладів. На момент огляду, в частині салону автомобіля мається білий пил, схожий на порошок вогнегасника. Також в ході огляду було виявлено та вилучено: фрагмент оплавленого пластмасу, соскоб із зовнішньої поверхні криши та лобового скла (том № 1 а.с. 48-54);

- висновком судової експертизи дослідження нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів № 70/19-653 від 17.04.2014, відповідно до якого, на поверхні наданого на експертизу 18.03.2014 фрагменту оплавленого виробу з полімерного матеріалу білого кольору, дзеркала з нашаруванням речовини сірого кольору виявлено сліди нафтопродукту, до складу якого входять вуглеводні ароматичного ряду. На поверхні фрагменту оплавленого виробу з полімерного матеріалу білого кольору з нашаруванням речовини сірого кольору, пожежного сміття чорного кольору без будь-яких конкретних ознак, фрагмента бинту з нашаруванням речовини сірого кольору сліди нафтопродуктів не виявлені в межах чутливості застосованого методу дослідження (том № 1 а.с. 60-65);

- висновком судової авто-товарознавчої експертизи № 70/05-20 від 10.04.2014, відповідно до якого, середня ринкова вартість автомобіля, аналогічного КТЗ марки Volkswagen Touareg 3.0 V6 TDi (7L), д/н НОМЕР_5 , 2008 року випуску, чорного кольору, який належить ОСОБА_6 (свідоцтва № НОМЕР_6 ) станом на 08.03.2014, складає 319269, 10 гривень. Сума матеріального збитку, завдана власнику автомобіля марки Volkswagen Touareg 3.0 V6 TDi (7L), д/н НОМЕР_5 , 2008 року випуску, чорного кольору, який належить ОСОБА_6 складає 319 269,10 гривень (том № 1 а.с. 69-84);

- висновком судової пожежно-технічної експертизи № 70/30-17 від 08.04.2014, відповідно до якого, на місці пожежі, яка сталася 08.03.2014 на території гаражного кооперативу «Воронцовський» по вул. Радистів, 3-А в місті Дніпропетровську було два не пов`язаних один з одним осередки виникнення пожежі, які розташовувалися: 1) на передній лівій зовнішній частині автомобілю та охоплював: переднє ліве крило, примикаючи до нього частину кришки капоту, ліву частину радіаторної решітки та частина бамперу; 2) у салоні автомобілю на передньому пасажирському сидінні. Причиною виникнення пожежі послугувало занесення джерел запалювання до осередків виникнення пожежі. Найбільш ймовірно був використаний інтенсифікатор горіння у вигляді горючої рідини, а джерелом запалювання послугувало відкрите полум`я (том № 1 а.с. 88-92);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.09.2014, згідно якого свідок ОСОБА_14 в присутності підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_6 та понятих показав дане місце, коли на моніторі побачив, як раніше не знайомий йому чоловік обливає автомобіль. Потім свідок ОСОБА_14 показав як і куди він побіг, а також місце, де знаходився підозрюваний в момент підпалу автомобіля. Також ОСОБА_14 пояснив, що з урахуванням освітлення місця, де стояв автомобіль, він розглянув обличчя підозрюваного (том № 1 а.с. 134-136); Під час проведення даної слідчої дії, ані захисник ОСОБА_8 , ані підозрюваний ОСОБА_3 жодних зауважень та доповнень не мали.
- відеозаписом слідчого експерименту від 17.09.2014, що безпосередньо оглядався у судовому засіданні 10.03.2015, відповідно до якого зафіксовано як свідок ОСОБА_23 в присутності підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_6 та понятих показав місце де він перебував, коли на моніторі побачив, як раніше не знайомий йому чоловік обливає автомобіль. Потім свідок ОСОБА_14 показав як і куди він побіг, а також місце, де знаходився підозрюваний в момент підпалу автомобіля. Також ОСОБА_14 пояснив,, що з урахуванням освітлення місця, де стояв автомобіль, він розглянув обличчя підозрюваного (том № 1 а.с. 137); на даному відеозапису не зафіксовано жодних зауважень та доповнень з боку захисника ОСОБА_8 , та підозрюваного ОСОБА_3
- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.10.2014, згідно якого свідок ОСОБА_14 в присутності потерпілого ОСОБА_6 та понятих показав, що коли на моніторі побачив раніше не знайомого чоловіка та одразу ж пішов до гаражу № НОМЕР_4 , де чітко побачив, при світлі ліхтаря, обличчя чоловіка, який підпалював автомобіль. Крім того, в ході проведення слідчого експерименту понятим надана можливість розглядіти обличчя статиста, який знаходиться на місці, де перебував автомобіль потерпілого, з відстані, на яку вказав ОСОБА_14 в ході проведення слідчого експерименту та при світлі ліхтарів, на що поняті ОСОБА_24 та ОСОБА_18 відповіли, що їм чітко видно обличчя статиста (том № 1 а.с. 146-148);

- відеозаписом слідчого експерименту від 02.10.2014, що безпосередньо оглядався у судовому засіданні 10.03.2015, відповідно до якого зафіксовано як свідок ОСОБА_23 в присутності потерпілого ОСОБА_6 та понятих показав, що коли на моніторі побачив раніше не знайомого чоловіка та одразу ж пішов до гаражу № НОМЕР_4 , де чітко побачив, при світлі ліхтаря, обличчя чоловіка, який підпалював автомобіль. Крім того, в ході проведення слідчого експерименту понятим надана можливість розглядіти обличчя статиста, який знаходиться на місці, де перебував автомобіль потерпілого, з відстані, на яку вказав ОСОБА_14 в ході проведення слідчого експерименту та при світлі ліхтарів, на що поняті ОСОБА_24 та ОСОБА_18 відповіли, що їм чітко видно обличчя статиста (том № 1 а.с. 149);

- речовими доказами, якими визнано: фрагмент полімерного матеріалу, дзеркало з нашаруванням сировини сірого кольору, пожежне сміття з автомобіля марки «Volkswagen Touareg», конверт з двома тампонами, одноразовий станок для гоління, кофта синього кольору та вельветові брюки чорного кольору (том № 1 а.с. 44, 55, 56);

- протоколом перегляду відеозапису від 09.03.2014 за участі свідка ОСОБА_21 в частині його показів про належність номерів мобільних телефонів № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 ОСОБА_25 ( том №1 а.с.41)

- Довідкою щодо аналітичного оцінювання інформації за результатами отриманої інформації у оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», встановлено, що абонентський номер НОМЕР_7 у нічний час з 07.03.2014 по 08.03.2014 реєструвався в зоні дії БС , тобто в районі місця вчинення злочину ( том №1 а.с.95-107)

Судово-медичний експерт ОСОБА_26 , роз`яснюючи в судовому засіданні складений нею висновок судово-медичної експертизи № 791е від 14.03.2014, з приводу відсутності у ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, суду пояснила, що від спалаху, який утворився внаслідок підпалу автомобіля, людина взагалі, як могла так і не могла отримати опіки відкритих ділянок тіла, могли бути пошкоджені, а могли бути і не пошкоджені - брови та віки, а на момент огляду у ОСОБА_3 ніяких тілесних ушкоджень виявлено не було, його брови та віки не були обгорілими. В ході огляду у ОСОБА_3 був тільки виявлений на тулубі рубець, який може бути наслідком загоєння післяопераційної рани.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 194 КК України, як такі, що виразилися в умисному знищенні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, що заподіяло шкоду у великих розмірах.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні, в яких він не визнав свою вину у вчиненні даного злочину. Ці покази обвинуваченого спростовані як вищевикладеними показами потерпілого ОСОБА_6 так і свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , які в судовому засіданні послідовно і впевнено дали свої покази, відповівши на всі питання сторони захисту, так і письмовими матеріалами кримінального провадження, які були дослідженні в судовому засіданні за участі всіх учасників процесу. Свідок ОСОБА_14 без будь-яких сумнівів вказав безпосередньо в судовому засіданні на ОСОБА_3 , як особу, яка умисно підпалила автомобіль марки «Volkswagen Touareg», належний потерпілому, що він добре бачив і ніщо не заважало і не перешкоджало йому усвідомити саме протиправний характер дій ОСОБА_3 .
Свідок ОСОБА_22 суду також зазначив, що в день підпалу автомобіля обвинувачений ОСОБА_3 не приїздив до нього, а лише телефонував йому на мобільний телефон, вони спілкувались приблизно 10 хвилин, а через декілька днів ОСОБА_3 прийшов до нього до дому та пояснив, що його підозрюють у підпалі автомобіля і попросив дати свідчення слідчому, що він був в його квартирі під час підпалу автомобіля.

При цьому, свідок ОСОБА_14 раніше особисто ОСОБА_3 не знав і відносин з ним не мав, про що останній підтвердив в суді. Тому суд вважає, що будь-яких підстав для обмови обвинуваченого свідком ОСОБА_14 та іншими свідками, допитаними в судовому засіданні не має, відповідно і не має жодних підстав ставити під сумнів їх покази в суді.

Крім цього, показання свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 узгоджувалися як між собою, так із іншими доказами, зміст яких докладно наведений у вироку.

За таких обставин суд вважає, що всі дії обвинуваченого ОСОБА_3 були добре сплановані, мали активний і послідовний характер, спрямований на умисне знищення належного потерпілому ОСОБА_6 автомобіля марки «Volkswagen Touareg» шляхом підпалу.
Аналізуючи обрану обвинуваченим ОСОБА_3 позицію захисту, суд знаходить її такою, що продиктована його бажанням уникнути персональної відповідальності за вчинення тяжкого злочину.
Досліджені судом і покладені в основу вироку докази у своїй сукупності і взаємозв`язку є допустимими, достовірними і достатніми для визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Свідок ОСОБА_27 , яка є колишньою співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_3 , в судовому засіданні вказала про те, що на той час з обвинуваченим ОСОБА_3 вона перебувала у відносинах, періодично вони разом проживали. ОСОБА_3 їй розповідав про те, що до відносин з нею він перебував у цивільному шлюбі зі ОСОБА_9 , але вони розійшлися, так як ОСОБА_9 зустріла нового чоловіка і тепер з ним спільно проживає. Після їхнього розлучення ОСОБА_9 намагалася відібрати квартиру у ОСОБА_3 08.03.2014 обвинувачений приїхав до неї додому близько 01:00 години, точного часу вона не пам`ятає, від нього не пахло ні бензином, ні гаром. Він був одягнений в темний светр і темні брюки, які співробітники міліції в ході проведення обшуку вилучили для проведення експертизи. ОСОБА_3 говорив їй, що перед тим, як приїхати до неї, він був у свого знайомого ОСОБА_28 , з яким вона пару раз бачилася. Через кілька днів після події їй на мобільний телефон зателефонував чоловік, представився співробітником міліції, який говорив, що ОСОБА_3 майже засуджений і потрібно тільки її допитати в судовому засіданні. Через пару днів після цієї розмови, їй знову подзвонили з того ж номера, тільки на цей раз чоловік представився ОСОБА_6 і просив з ним зустрітися, на що вона погодилася. Коли вони зустрілися ОСОБА_6 вмовляв її дати в судовому засіданні потрібні йому свідчення, а також намагався її переконати, що ОСОБА_3 є деспотом і тираном, щоб вона дала проти нього свідчення, але вона відмовилася. При зустрічі ОСОБА_6 не чинив щодо неї будь якого тиску.
Аналізуючи покази свідка ОСОБА_27 , суд критично їх оцінює і знаходить такими, що не можуть бути прийняті судом як достовірні в частині часу перебування у неї обвинуваченого ОСОБА_3 під час вчинення злочину, оскільки злочин було вчинено близько 00.10 годин 08.03.2014 у той час, як свідок вказала проте, що ОСОБА_3 08.03.2014 до неї приїхав близько 01.00 години. Крім вказаного, свідок стверджувала, що ОСОБА_3 приїхав до неї 08.03.2014 близько 01:00 години та до цього часу перебував у свого знайомого ОСОБА_22 , однак свідок ОСОБА_22 зазначив суду, що в день скоєння злочину, ОСОБА_3 не було у нього вдома, а вони лише зв`язувались по мобільному телефону, в подальшому обвинувачений прохав його дати свідчення про те, що в момент скоєння злочину, він перебував у нього вдома, тобто у період вчинення злочину ОСОБА_3 в квартирі ОСОБА_22 не було.

Крім вказаного, покази свідка ОСОБА_27 спростовуються і показами свідка ОСОБА_14 , який прямо вказав на ОСОБА_3 , як на особу, яка вночі 08.03.2014 облила машину ОСОБА_6 горючою сумішшю, після чого підпалила її і втекла.

Свідок ОСОБА_29 , суду показала про те, що вона була свідком того, як на автостоянці біля її будинку горів автомобіль. Вона вночі розмовляла по телефону і бачила у вікно як на автостоянці біля якогось автомобіля ходив чоловік, а потім спихнув автомобіль, чоловік який крутився біля автомобіля побіг у бік проходу гаражів, вона вийшла на балкон і почала кричати, але ніхто тривалий час не виходив, і тому вона через деякий час викликала пожежну охорону, і лише після цього вийшов якийсь чоловік і почав гасити полум`я. У цей час паралельно вона бачила, як до автостоянки під`їхав автомобіль «Жигулі», з якого із пасажирського сидіння вийшов чоловік подивився у дірку в заборі на полум`я, повернувся до автомобіля і уїхав. Свідок припустила, що це був той чоловік який підпалив машину, та який міг отримати опіки.

Аналізуючи покази свідка ОСОБА_29 , які мають деякі розбіжності із показами свідка ОСОБА_14 щодо викладення характеру розвитку подій та послідовності дій ОСОБА_14 , суд приходить до висновку що покази цих свідків зумовлені особистим сприйняттям кожним із них тих моментів, які вони спостерігали, з урахуванням їх різного один до одного місцезнаходження під час спалаху та у подальшому горінні автомобіля, а тому немає підстав для визнання показань свідка ОСОБА_14 недостовірними.
Що стосується показів свідка ОСОБА_29 в частині того, що особа яка здійснила підпал автомобіля могла отримати опіки, то показі в цій частині є її суб`єктивним судженням, оскільки даний свідок не є фахівцем у медичній галузі, безпосередньо особу яка здійснила підпал вона не розгледіла, тому її твердження про те, що особа, яка приїхала на автомобілі «Жигулі» і є тією особою, що підпалила автомобіль є не чим іншим як припущенням.
За вимогами ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За нормами КПК України в редакції 2012 року, явка з повинною становить собою непрямий доказ, який не може лежати в основі визнання людини винною.
Обвинувачений ОСОБА_3 з метою уникнути персональної відповідальності за вчинений злочин, та захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_7 намагалися перекласти вину у вчиненому кримінальному правопорушенні на іншу особу, а саме на ОСОБА_12 , який начебто під час досудового розслідування надавав явку з повинною.

З метою перевірки даної версії судом було з`ясовано, що ОСОБА_12 , 1992 р.н. був заарештований 01.03.2014 СВ Синельниківського ГРВ, під вартою за ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.03.2014 ( том №2 а.с.122)

Таким чином, враховуючи що підпал автомобіля «Volkswagen Touareg»належний потерпілому ОСОБА_6 , стався 08.03.2014, у той час коли ОСОБА_12 вже тиждень перебував під вартою, версія обвинуваченого та його захисників є надуманою, а обраний ними спосіб захисту спрямований на затягування розгляду кримінального провадження та уникнення ОСОБА_3 кримінальної відповідальності.

Системне тлумачення норм КПК України , насамперед, норм загальних засад кримінального судочинства та засад європейських стандартів у цій сфері дає підстави для висновку про те, що докази мають подаватися сторонами, а отже, кримінальна справа формуватися під час судового провадження.

Правила ст. 291 КПК стосуються заключного етапу стадії досудового розслідування, і зводяться до того, що до обвинувального акту під час направлення його до суду додається лише реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільний позов і документи, пов`язані з їх врученням відповідним учасникам кримінального провадження (п. 1-4 ч. 4 ст. 291 КПК України).

Цей об`єм матеріалів є вичерпним і розширеному тлумаченні не підлягає. Більше того, надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється (абз. 6 ч. 4 ст. 291 КПК України).

Поняття «інші документи» в контексті припису ч. 4 ст. 291 КПК України це не тільки документи, однорідні з реєстром матеріалів досудового розслідування, цивільним позовом тощо, але й «доказові матеріали» (ст. 99 КПК України). Докази ж є складовими поняття «матеріалів досудового розслідування», про які йдеться у ст. 290 КПК України.

Тобто, документи, інші матеріали, надані суду під час судового провадження його учасниками, судові рішення, що мають значення для цього кримінального провадження, долучаються і поряд з обвинувальним актом та документами, які вже існують є матеріалами кримінального провадження (кримінальною справою)» (ч. 1 ст. 317 КПК України).

Поряд з цим, не підлягають долучення до справи документи, які не мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд не повинен долучати всі без виключення підшиті в справу досудового розслідування документи, оскільки таке захаращує справу, спонукає суд самостійно вибирати із цього обсягу докази та дані які він буде оцінювати. Таке завдання є непритаманне неупередженому суду.

Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними посилання сторони захисту про поручення вимог чинного КПК України та не долучення до матеріалів кримінального провадження органом досудового розслідування та прокурором: Явки з повинною ОСОБА_12 , доручення керівника досудового розслідування на проведення розслідування та інших документів.

Разом з викладеним, є слушними доводи захисника про допущення органом дізнання порушення норм КПК України щодо вилучення та долучення до матеріалів кримінального провадження компакт диска з відеозаписом камер відеоспостереження наданих потерпілим ОСОБА_6 , який був проведений за відсутності ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів.

Свідки ОСОБА_30 та ОСОБА_31 в судовому засіданні, кожен окремо, вказали про те, що вони працюють продавцями в продуктовому магазині, який знаходиться на вулиці Новоселівський в місті Дніпропетровську, недалеко від Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. У той день була їхня зміна та на протязі дня до приміщення магазину зайшов співробітник Амур-Нижньодніпровського РВ ОСОБА_32 з незнайомим їм чоловіком та в їх присутності опечатали диск з відеозаписом в конверт. Що за відеозапис перебував на диску їм відомо зі слів співробітника міліції ОСОБА_33 , але особисто вони його не переглядали. Дату та час коли це відбувалося вони не пам`ятають.

У зв`язку з чим компакт диск з відеозаписом камер відеоспостереження наданий потерпілим ОСОБА_6 , який був переглянутий у судовому засіданні, з огляду на вимоги ст. 87 КПК України належить визнати недопустимим доказом.

Одночасно у суду відсутні правові підстави для визнання недопустимим доказом протоколу огляду від 09.03.2014, згідно якого був оглянутий добровільно наданий потерпілим ОСОБА_6 диск, який на собі має помаранчеве покриття із надписами «VIDEX Exell ENT» та «CD-R 700 mb 80 Min». В ході огляду вищезазначений диск опечатаний в конверт та вилучений для долучення до матеріалів провадження (том № 1 а.с. 40);

Крім вказаного, з огляду на вимоги ст. ст. 87,89, ч.7 ст. 228 КПК України, є недопустимими доказами: протоколи перегляду відеозапису від 09.03.2014, за участю свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_9 , саме лише в частині впізнання ОСОБА_3 , відповідно до якого на відеозапису зафіксовано факт умисного знищення автомобіля марки «Volkswagen Touareg» шляхом підпалу невідомим чоловіком. Після перегляду вищезазначеного відеозапису свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_9 в чоловікові, який здійснив підпал автомобіля марки «Volkswagen Touareg», належного потерпілому за зовнішньою ознаками статури, а свідок ОСОБА_9 ще за ходою та одягом, який вона бачила в період спільного проживання, впізнали обвинуваченого ОСОБА_3 .

Одночасно суд приходить до висновку про допустимість як доказу протоколу перегляду відеозапису від 09.03.2014, за участю свідка ОСОБА_21 в частині його показів про належність номерів мобільних телефонів № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 ОСОБА_25 (том № 1 а.с. 41, 42);

Також, суд приходить до висновку, з огляду на вимоги ст. ст. 87,89 КПК України, про недопустимість протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.08.2013 за участі свідка ОСОБА_14 ( том № 1 а.с.109-110), оскільки як вказав у судовому засіданні свідок він не пам`ятає проведення за його участі даної слідчої дії та підпис, що міститься у даному протоколі йому не належить. У свою чергу учасники процесу не заявляли суду клопотань про призначення почеркознавчої експертизи, з метою з`ясування належності підпису у протоколі свідкові ОСОБА_14 .

Крім вказаного, суд вважає недопустимим протокол пред`явлення особи для впізнання від 11.09.2014 за участі ОСОБА_14 , оскільки за вимогами ч.6 ст. 228 КПК України, проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Крім вказаного, особи які брали участь у проведенні даної слідчої дії разом із підозрюваним ОСОБА_34 , мали різкі відмінності у віці із віком підозрюваного ( том №1 а. с. 123-124)

Вказане підтверджується показами свідка ОСОБА_35 , який в судовому засіданні вказав про те, що він приймав участь у якості понятого в ході проведення впізнання особи, разом з ним також був присутній другий понятий. В ході проведення впізнання в кабінет слідчого зайшов чоловік похилого віку і впізнав обвинуваченого, як хлопця, якого він бачив на моніторі під час свого чергування в ніч підпала автомобіля. Після даної заяви обвинувачений ОСОБА_3 почав обурюватися. Також в кабінеті слідчого крім обвинуваченого знаходилися двоє чоловіків віком приблизно 50 років і хлопець віком приблизно 18 років. Обвинувачений ОСОБА_3 відрізнявся від решти чоловіків, так як він середнього віку і був одягнений в спортивний костюм.

Суд, з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, знаходить неспроможними доводи захисників про недопустимість інших доказів, як то протоколу проведення слідчого експерименту з метою перевірки показів свідка ОСОБА_14 щодо можливості бачити обличчя, особи, яка вчинила підпал; отримання роздруківки з телефону НОМЕР_7 ( том №2 а.с. 94-105; а.с.134-137);

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав в повному обсязі, позовну заяву потерпілого не визнав повністю, офіційно ніде не працює, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має малолітню доньку: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має хворобливий стан здоров`я, а саме: страждає хронічним гастродуоденітом середнього ступеню тяжкості та реактивним панкреатитом.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити обвинуваченому покарання у виді 8 років позбавлення волі та позовну заяву потерпілого задовольнити в повному обсязі, потерпілого, який підтримав думку прокурора, думку захисників та обвинуваченого, які просили відносно обвинуваченого ОСОБА_3 винести виправдувальний вирок, суд вважає, що враховуючи вчинення ОСОБА_3 злочину загальнонебезпечним способом який міг призвести до знищення всіх автотранспортних засобів, які перебували на території гаражного кооперативу «Воронцовський», - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливо виключно в умовах ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі мінімально наближеного до санкції ч. 2 ст. 194 КК України.

Це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним злочинів.

Розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 заявлений ним в межах кримінального провадження, про стягнення 319269,10 гривень матеріальної шкоди, завданої знищенням автомобіля марки «Volkswagen Touareg», д/н НОМЕР_3 та моральної шкоди в розмірі 100000 гривень суд зазначає наступне.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, поряд з іншим, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 129 КПК України визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що саме внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 спричинена шкода, розмір якої підтверджується висновком експерта № 70/05-20 від 10.04.2015, та становить 319 269, 10 гривень.

Таким чином, стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 підлягає 319269, 10 гривень.

Крім цього, згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної, інших цивільних прав тощо).

Враховуючи характер вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення та інші обставини, суд вважає, що позовні вимоги з приводу стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000.00 гривень підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 50 000.00 гривень.

По даному кримінальному провадженню проведені: судова експертиза нафтопродуктів та поливно-мастильних матеріалів, судова авто-товарознавча та пожежно-технічна експертизи у Науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі при ГУМВС України в Дніпропетровської області, загальна вартість яких складає 3443,44 гривень.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 належить стягнути на користь держави (рахунок № 0004 ГУДКСУ в Дніпропетровській області, МФО 805012 , висновки експертів: № 70/19-653 від 17.04.2014 в сумі 737,88 гривень, № 70/05-20 від 10.04.2014 в сумі 1475,76 гривень та № 70/30-17 від 08.04.2014 в сумі 1229,80 гривень), на загальну суму 3443,44 гривень.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до п. 9) ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 377 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотри) роки.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь потерпілого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 319 269.10 гривень.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь потерпілого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000.00 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави (рахунок № 0004 ГУДКСУ в Дніпропетровській області, МФО 805012 , висновки експертів: № 70/19-653 від 17.04.2014 в сумі 737,88 гривень, № 70/05-20 від 10.04.2014 в сумі 1475,76 гривень та № 70/30-17 від 08.04.2014 в сумі 1229,80 гривень), на загальну суму 3443,44 гривень.

Речові докази:

- фрагмент полімерного матеріалу, дзеркало з нашаруванням сировини сірого кольору, пожежне сміття з автомобіля марки «Volkswagen Touareg», конверт з двома тампонами, одноразовий станок для гоління знищити;

- кофта синього кольору та вельветові брюки чорного кольору повернути за належністю ОСОБА_3 (том № 1 а.с. 44, 55, 56).

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_36