АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/101/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №621/1240/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
законного представника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області апеляційні скарги прокурора та захисника на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 09 липня 2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Зміїва Харківської області , громадянина України, такого що не має судимості
засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України Піддубного звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки. На нього покладені обов`язки, передбачені ст.76 КК України ;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, із базовою середньою освітою, раніше судимого:
-вироком Зміївського районного суду Харківської області від 30.01.2015 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки засуджено:
- за ч.3 ст. 185 КК України до трьох років волі;
- за ч.2 ст.186 КК України до трьох років і шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, за сукупності злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_10 визначено три роки та шість місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднано частину не відбутого покарання шість місяців позбавлення волі, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 30 січня 2015 року і остаточне покарання Таранусі визначено чотири роки і шість місяців позбавлення волі,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Борова Зміївського району Харківської області, громадянина України, раніше судимого
засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.
Як встановлено вироком,на початку березня 2015 року близько 21 години , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 за пропозицією останнього і попередньою змовою групою осіб , діючи з умислом на таємне викрадення чужого майна,шляхом зриву навісного замку проникли до господарських приміщень ТОВ АПК « Україна» в м. Зміїв Харківської області, звідки таємно викрали майно вказаного підприємства загальною вартістю 930 грн. Викрадено майно здали в металобрухт, а гроші отримані за реалізацію викраденого майна розділили між собою.
27.03.2015 року, близько 23 години, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 повторно, за попередньою змовою групою осіб, діючи з умислом на таємне викрадення чужого майна знов шляхом зриву навісного замка проникли до господарських приміщень вищезазначеного підприємства звідки таємно викрали зварювальний кабель вартістю 3825 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.
Викраденим майном вони розпорядились на власний розсуд - обпалили обмотку, дріт здали на прийомному пункті металів, гроші від реалізації розділили.
Зазначені дії обвинувачених кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України.
26.05.2015 року, близько 21 години, ОСОБА_10 , знаходячись поблизу залізничної станції «Геніївка» в с. Черемушне Зміївського району Харківської області з метою відкритого викрадення чужого майна зірвав з шиї ОСОБА_12 , ланцюг із золота вагою 4,36 г вартістю 2038,21 грн. та втік з місця події, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.
Зазначені дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України.
В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок суду змінити і застосувати до ОСОБА_10 положення ст. 69 КК України в частині засудження за ч.2. ст. 186 КК України.
В обґрунтування апеляції прокурор погоджується з висновком суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.186 КК України, проте вказує на відсутність посилання у вироку на положення ст. 69 КК України.
- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду змінити і пом`якшити призначене ОСОБА_10 покарання і застосувати до нього положення ст. 75 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає що суд першої інстанції припустився арифметичної помилки, призначаючи покарання за сукупністю вироків, в наслідок чого ОСОБА_13 призначено більш суворе покарання.
Крім цього, захисник посилаючись на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: неповнолітній вік обвинуваченого, фактичне позбавлення батьківського піклування й належного матеріального забезпечення, наявність щирого каяття, активне сприяння розкриттю правопорушень, а також часткове відшкодування шкоди, заподіяної злочином , просив застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України.
Вирок в щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та захисника, які підтримали свої апеляції з наведених підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає вирок щодо ОСОБА_10 в межах поданих апеляційних скарг.

Як убачається з матеріалів справи, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих злочинів, правова кваліфікація його дій ґрунтуються на наведених у вироку доказах, які були досліджені у встановленому кримінально-процесуальному порядку і їм дана належна оцінка, з якою погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляції прокурора є обґрунтованими.
Так, ОСОБА_10 за ч.2 ст. 186 КК України призначено покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі, в той час як санкція ч.2 ст. 186 КК України передбачає покарання на строк від 4 до 6 років позбавлення волі. Тобто судом, при призначенні покарання за цій злочин, без застосування положень ст.69 КК України, порушено вимоги п.1 ч.1 ст. 65 КК України.
Обґрунтованими є і доводи апеляції захисника в той частині, що призначаючи ОСОБА_10 покарання за сукупністю вироків, суд допустив арифметичну помилку. Так, суд призначаючи покарання за сукупністю вироків, зазначив про приєднання до покарання, призначеного за сукупністю злочинів, частину невідбутого покарання шість місяців позбавлення волі, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 30 січня 2015 року, але фактично приєднав один рік позбавлення воля.
За таких обставин, вирок , в цій частині, на підставі п.1 ч.1 ст.413 КПК України підлягає зміни, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Суд обґрунтовано у вироку зазначив в якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім, відсутність батьківського піклування, відшкодування шкоди, заподіяної злочином.
При наявності вищенаведених обставин, які пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого, у суду були підстави для призначення ОСОБА_10 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цього закону. Однак, ані у мотивувальній, ані в резолютивній частині вироку суд при цьому не послався на положення ст. 69 КК України.
З урахуванням цього, керуючись ч.1 ст. 413 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, про необхідність зміни вироку, в зв`язку з неправильністю призначення ОСОБА_10 покарання та про наявність підстав для застосування до нього положень ст. 69 КК України при призначенні покарання за ч.2 ст.186 КК України ,і пом`якшення покарання за сукупністю вироків
Що ж стосується доводів захисника в частині застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, то вони є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 вчинив тяжкі злочини під час випробувального строку, що свідчить про його стійку антисоціальну направленість. Обставини, що пом`якшують покарання, у тому числі зазначені в апеляції, належним чином враховані судом першої інстанції. Про що свідчить призначення покарання за ч. 2 ст.186 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, дотримався вимог ст. 65 КК України і в повному обсязі врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, у тому числі і ті на які посилається захисник в апеляції.
За таких обставин покарання, що призначено обвинуваченому ОСОБА_10 , є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому апеляційна скарга захисника в цій частині задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, ч.1 ст. 413, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.
Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 9 липня 2015 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 змінити.
Застосувати до ОСОБА_10 положення ст. 69 КК України і вважати його засудженим за ч.2 ст. 186 КК України до покарання призначеного судом першої інстанції три роки і шість місяців позбавлення волі.
За сукупністю вироків, відповідно до положень ст. 71 КК України, до призначеного покарання приєднати частину покарання шість місяців позбавлення волі, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 30 січня 2015 року і остаточне покарання ОСОБА_10 визначити чотири роки позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Головуючий суддя:
Судді: