Номер провадження 11-кп/788/49/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2015 року, якою відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України в Сумській області ОСОБА_8 та заступника голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця м. Суми, раніше не судимого, засудженого вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.03.2014 року за ст.ст.119 ч.1, 296 ч.4, 70 ч.1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 липня 2014 року на підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скорочено наполовину невідбуту частину покарання, -

ВСТАНОВИЛА:
До Ковпаківського районного суду м. Суми зі спільним поданням звернулися начальник Сумської виправної колонії управління ДПтС України в Сумській області (№116) ОСОБА_8 та заступник голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , мотивуючи тим, що останній відбув більше 2/3 строку покарання та сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2015 року було відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, оскільки змінив свою поведінку лише після відбуття 2/3 строку покарання, що дало йому право на отримання пільги, передбаченої ст.81 КК України. Також, суд вказав, що засуджений не вжив жодних заходів для відшкодування потерпілим майнової та моральної шкоди.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вказує, що викладені в характеристиці від 14 січня 2015 року обставини, на які послався суд в своїй ухвалі, не підтверджені будь-якими матеріалами. Крім того, апелянт вказує, що приймає участь благоустрої відділення, в програмах «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення», дотримується порядку відбування покарання, про що свідчить відсутність стягнень. Також засуджений ОСОБА_7 вказує, що частково відшкодував потерпілій стороні завдану шкоду, про що в матеріалах особової справи мають бути відповідні квитанції. Просить ухвалу суду скасувати частково та постановити нову, якою його умовно-достроково звільнити з місць позбавлення волі на невідбутий строк покарання.

Заслухавши доповідь судді про обставини справи і зміст апеляційної скарги, думку засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу і просив звільнити його з місць позбавлення волі на невідбутий строк покарання, прокурора , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у кримінально-виконавчій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч. 3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

Як було встановлено судом першої інстанції, згідно першої характеристики Сумської ВК №116 від 14 січня 2015 року (а.с.24 особової справи), складеної до відбуття ОСОБА_7 2/3 строку покарання, засуджений ОСОБА_7 не довів, що став на шлях виправлення, на виробництві не працевлаштований, працевлаштовуватись бажання не виявляє, участь у суспільно-корисному житті відділення то його благоустрою не приймає, заохочень не має, участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає. Лише після відбуття 2/3 строку покарання ОСОБА_7 змінив свою поведінку, почав брати участь у програмах виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення», отримав заохочення.

Колегія суддів вважає, що наведені дані про особу засудженого ОСОБА_7 не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 81 КК України.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції, про те що засуджений ОСОБА_7 лише напередодні настання формального права застосування ст.81 КК України змінив свою поведінку, почавши брати участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених та отримав заохочення, що як вірно вказано судом, свідчить про його ситуативну поведінку. Крім того, за вироком суду ОСОБА_7 має позов в сумі 49356 грн. 40 коп., який ним не відшкодований.

Доводи засудженого ОСОБА_7 , що викладені в характеристиці від 14 січня 2015 року обставини, на які послався суд в своїй ухвалі, не підтверджені будь-якими матеріалами, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки основну інформацію про поведінку засудженого під час відбування покарання суд отримує від адміністрації кримінально-виконавчої установи, та в даному випадку, поставити під сумнів висновки, які викладені у вказаній характеристиці, у колегії суддів немає підстав.

Що стосується доводів засудженого ОСОБА_7 про сплату ним грошових коштів потерпілим в рахунок відшкодування завданої шкоди, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки жодних доказів про таке відшкодування не міститься в матеріалах особової справи і засудженим також не надано.

Таким чином, оскільки ОСОБА_7 не довів своє виправлення, до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Враховуючи наведене, висновок місцевого суду є обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи, оскільки умовно-дострокове звільнення може бути застосоване до засудженого лише за умови, що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці доведе своє виправлення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду законна та обґрунтована, а апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407,409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2015 року, якою відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України в Сумській області ОСОБА_8 та заступника голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала є остаточною і касаційному перегляду не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно