Справа № 481/1513/15-к
Провадж.№ 1-кп/481/115/2015
В И Р О К
іменем України

04.12.2015 рокуНовобузький районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні про вчинення кримінального правопорушення, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000529 відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Станіславівка Ратнівського району Волинської області, громадянки України, українки, з неповною загальною освітою, не заміжньої, раніше не судимої, пенсіонерки, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,-
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачена ОСОБА_3 обвинувачується органом досудового розслідування у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я за наступних обставин.

02.07.2015 року близько 19:00 години обвинувачена ОСОБА_3 прийшла до домоволодіння своєї сусідки, потерпілої по справі ОСОБА_6 . В цей час потерпіла знаходилась на драбині та рвала вишні. Обвинувачена почала пред`являти потерпілій претензії з приводу зниклого відра. Між ними виникла сварка під час якої обвинувачена ОСОБА_3 , маючи намір на заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, діючи умисно, підійшла до драбини та умисно штовхнула її. В цей час на п`ятій сходинці даної драбини знаходилась потерпіла ОСОБА_5 .. Від поштовху спричиненого обвинуваченою ОСОБА_3 драбина почала падати і потерпіла ОСОБА_5 також упала на землю внаслідок чого отримала тілесні ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину не визнала, та пояснила, що між нею та потерпілою по справі довгий час неприязні відносини, оскільки вона підозрювала потерпілу у здійснені крадіжок із її домоволодіння, а саме посуду, відер для напування козенят. Потерпіла із донькою ОСОБА_7 також намагались викрасти в травні місяці 2015 року курей обвинуваченої, вона бачила це особисто, однак до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину не зверталась. 02.07.2015 року обвинувачена ОСОБА_3 двічі ходила до сусідки ОСОБА_8 поскаржитися, що в неї знову вчинили крадіжку. Коли поверталася від ОСОБА_8 то бачила, що потерпіла рвала вишні, стояла на драбині, однак до неї обвинувачена не підходила. Про те, що потерпіла впала з драбини обвинувачена дізналася наступного дня від ОСОБА_9 , який порався у неї по господарству.

Не дивлячись на не визнання своєї вини обвинуваченою, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеною вину обвинуваченої в інкримінованому їй діянні. Це підтверджується сукупністю наступних доказів:

Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 02.07.2015 року, вранці обвинувачена, через город зайшла до неї у двір та почала пред`являти їй претензії, що нібито потерпіла викрала в неї відро. Потерпіла заперечила такі звинувачення і обвинувачена пішла від неї.

Протягом дня потерпіла бачила, як обвинувачена двічі ходила до сусідки ОСОБА_10 . У вечірній час, коли потерпіла рвала вишні, стоячи на драбині, до неї знову підійшла обвинувачена, яка в цей час йшла від ОСОБА_8 вдруге, та зупинилась біля драбини. Між ними вкотре виникла суперечка під час якої обвинувачена штовхну драбину, на якій стояла потерпіла. Остання втратила рівновагу і впала на землю. Окрім обвинуваченої ОСОБА_3 біля драбини більше нікого не було.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона особисто бачила як 02.07.2015 року у вечірній час, обвинувачена ОСОБА_3 штовхнула драбину, на якій стояла потерпіла та рвала вишні. Після поштовху драбини обвинувачена ОСОБА_3 почала швидко йти від потерпілої, а потерпіла ОСОБА_5 не втрималась і впала на землю. Також свідок чула, що того дня 02.07.2015 року, протягом всього дня були сварки між потерпілою та обвинуваченою.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона не була очевидцем події, однак підтвердила факт лікування потерпілої ОСОБА_5 , починаючи з 03.07.2015 року. Про те, звідки та при яких обставинах у потерпілої ОСОБА_5 з`явились тілесні ушкодження вона дізналась від самої матері.

В суду відсутні підстави сумніватись в правдивості та об`єктивності показів потерпілої та свідків, які є послідовними, детальними та такими, що співпадають одні з одними та доповнюють одні одних.

Окрім того, відповідно до висновку експерта № 165/39 від 20.08.2015 року, ( а.с.29-31), у потерпілої ОСОБА_5 мались ушкодження у виді закритого перелому шийки та голівки лівого плеча зі зміщенням, яке по критерію тривалого розладу здоров`я відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Найбільш вірогідним механізмом появи ушкодження є падіння на руку, на відведену руку. Вказаний висновок експерта є повними, із наданням чітких відповідей на поставлені запитання, науково обґрунтованими та узгоджуються по змісту із іншими доказами по справі, тому суд бере їх до уваги, як доказ доведеності вини обвинуваченої.

Покази обвинуваченої про те, що вона навмисно драбину не штовхала, а свідки її оговорюють, т.я. неприязно до неї відносяться, суд оцінює критично, як спробу уникнути відповідальності, оскільки протилежний факт повністю підтверджуються сукупністю всіх вищенаведених доказів по справі.

Суд, також критично відноситься до показань свідка ОСОБА_9 , який суду пояснив, що він не був безпосереднім свідком того, при яких обставинах потерпіла ОСОБА_5 упала з драбини. Але він підтвердив, що між обвинуваченою та потерпілою неприязні відносини. Свідок бачив, як обвинувачена до обіднього часу, ходила до сусідки ОСОБА_8 та поверталась від неї додому, однак до потерпілої ОСОБА_5 вона не підходила. Крім того свідок стверджував, що більше обвинувачена ОСОБА_3 із дому нікуди не виходила. Однак, і потерпіла ОСОБА_5 , і обвинувачена ОСОБА_3 підтвердили той факт, що обвинувачена ОСОБА_3 ходила до сусідки ОСОБА_13 двічі протягом дня. А потерпіла ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_11 пояснили, що обвинувачена ОСОБА_14 підійшла до драбини, на якій стояла потерпіла, саме коли вдруге поверталась від ОСОБА_10 . Також, суд бере до уваги, що свідок ОСОБА_9 є найманим працівником обвинуваченої ОСОБА_3 , він все літо в неї працював по господарству за що отримував кошти та харчування, а тому має зацікавленість в її захисті.

Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового провадження.

За таких обставин суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України, приймає до уваги те, що вона вчинила злочин середньої тяжкості, особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Суд бере до уваги характеризуючі матеріали обвинуваченої ОСОБА_3 (а.с.32-37), з яких вбачається, що остання раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, проживає одиноко, негативно характеризується за місцем проживання.

Окрім того, відповідно до ст.57, 61 КК України до обвинуваченої не можуть бути застосовані такі види покарання як виправні роботи чи обмеження волі, у зв`язку із досягненням нею пенсійного віку, а тому суд приходить до переконання про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, враховуючи особу обвинуваченої, яка раніше не судима, є особою похилого віку суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без відбування призначеного судом покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбуття призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк . Окрім того, покласти на ОСОБА_3 обов`язки, відповідно до вимог п.п. 2,3 ст. 76 КК України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нею нових злочинів.

Розглядаючи заявлений потерпілою цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З огляду на вищевикладене, суд, керуючись принципом диспозитивності і розглядаючи позов в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що цивільний позов в частині відшкодування матеріальних збитків підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки витрати, понесені потерпілою на лікування підтверджені оригіналами фіскальних чеків, які наявні в матеріалах справи і дані документи можуть бути прийняті судом як докази в обґрунтування понесених ОСОБА_5 матеріальних збитків на суму 3027грн.74коп.

При визначенні розміру моральної шкоди, зважаючи на засади виваженості, розумності та справедливості, враховуючи характер моральних страждань, їх тривалість, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, суд приходить до висновку, що цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню і з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 необхідно стягнути 1000 грн.

Під час вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України обвинувачена ОСОБА_3 була осудна у розумінні до ст. 19 КК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі, алюмінієву драбину, відповідно до постанови від 20.08.2015 року про визнання речовим доказом ( а.с.38) - залишити потерпілій по справі.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України і призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 01 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_3 відповідно до п.2,3 ч.1 ст. 76 КК України обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 - 3027 (три тисячі двадцять сім) гривень 74 копійок витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілої, та 1000 (одну тисячу ) гривень в рахунок відшкодування спричиненої злочином моральної шкоди

Речові докази по справі залишити ОСОБА_5 як власнику.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Суддя: