Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 21 січня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0004018, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 20 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Самбору Львівської області, жителя

АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За вироком районного суду, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 350 КК України

до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Згідно з вироком районного суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 29 жовтня 2014 року приблизно о 14.30 год. у службовому кабінеті начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_7 (на вул. Чорновола, буд. 39 у м. Львові), усвідомлюючи, що ОСОБА_7 є службовою особою та пов`язуючи свої дії з його професійною діяльністю, один раз кулаком ударив його в обличчя, завдавши цим легкого тілесного ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку

з істотними порушеннями кримінального процесуального закону. Засуджений наполягає на тому, що не вчиняв протиправних дій щодо службової особи, а також стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, який підтримав свою касаційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, яка заперечила проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, а неповнота досудового розслідування чи судового розгляду, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
При цьому з оскаржуваних судових рішень убачається, що згідно

з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності,

а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні. Такий висновок суд належним чином детально обґрунтував у прийнятому рішенні.

З урахуванням фактичних обставин справи, встановлених судом, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 350 КК України є правильною.

При цьому доводи засудженого про те, що його дії не були пов`язані з виконанням ОСОБА_7 своїх службових обов`язків, а тому в його діях відсутній предмет кримінального правопорушення, передбачений ч. 2

ст. 350 КК України, є неспроможними, оскільки ОСОБА_6 прийшов до службового кабінету потерпілого, знаючи його тільки як начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, у встановлені години прийому громадян з приводу ситуації, що склалася за результатами закриття виконавчого провадження за рішенням суду щодо усунення перешкод у спілкуванні з його дочкою й саме під час такого прийому вдарив потерпілого.

Неспроможними є і доводи засудженого про те, що істотним порушенням процесуального закону є відмова суду першої інстанції в задоволенні клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження за його обвинуваченням копії ухвали Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року, що відноситься до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 про заподіяння йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, оскільки задоволення судом заявлених сторонами кримінального провадження клопотань є правом, а не обов`язком суду і відмова в їх задоволенні не є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Крім того, згідно з інформацією, наявною в матеріалах кримінального провадження, у тому числі й отриманою внаслідок прослуховування аудіозапису технічного носія інформації, захисник засудженого перед дослідженням матеріалів кримінального провадження заявляв клопотання про долучення копії зазначеної ухвали апеляційного суду від 26 грудня

2014 року. Суд відмовив у задоволенні цього клопотання, попередньо заслухавши думки учасників процесу щодо нього. Однак одразу після дослідження матеріалів кримінального провадження засуджений заявив клопотання, яке по суті було поясненням позиції сторони захисту щодо важливості зазначеної ухвали апеляційного суду, в долученні якої було відмовлено.

З огляду на наведене, а також з урахуванням того, що клопотання сторони захисту щодо необхідності долучення до матеріалів кримінального провадження зазначеної ухвали апеляційного суду, було розглянуто судом, відсутність належної процедури розгляду судом аналогічного клопотання засудженого, яке за зістом було поясненням, не є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

До того ж факт наявності кримінального провадження за заявою ОСОБА_6 щодо ОСОБА_8 не спростовує винуватості засудженого в інкримінованому йому протиправному діянні, а можливе пред`явлення ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні протиправного діяння у випадку встановлення для цього достатніх підстав не виключає наявності складу кримінального правопорушення у діях ОСОБА_6 .

Крім того, аналогічні доводи про незаконність вироку суду першої інстанції засуджений та його захисник наводили у своїх апеляційних скаргах, вони перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Ухвала цього суду належним чином мотивована згідно з вимогами ст. 419 КПК України.
Отже, у задоволенні касаційної скарги засудженого необхідно відмовити.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Галицького районного суду м. Львова від 20 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2016 року щодо
ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ОСОБА_1 ___________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3