Справа № 183/5410/15
№ 1-кп/183/115/16
В И Р О К
іменем України
01 лютого 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,

провівши в залі Новомосковського міськрайонного суду судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, що має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в:

31 липня 2014 року наказом № 157 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду кулеметника - розвідника 1 відділення роти глибинної розвідки 1 взводу глибинної розвідки роти глибинної розвідки військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, Конституції України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій службовий обов`язок, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, а у відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.

В період з 21 квітня 2015 року по 22 травня 2015 року солдат ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в Павлоградській стоматологічній поліклініці, та після лікування повинен був повернутися до військової частини 23 травня 2015 року.

Між тим, 23 травня 2015 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не з`явився вчасно на військову службу без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

08 червня 2015 року солдат ОСОБА_5 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Крім того, після звернення 08 червня 2015 року до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, солдат ОСОБА_5 повинен був наступного дня, тобто 09 червня 2015 року прибути для подальшого проходження до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , однак 09 червня 2015 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не з`явився вчасно на військову службу без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

11 серпня 2015 року місцезнаходження солдата ОСОБА_5 було встановлено та доставлено до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі, обставини вчинення ним кримінального правопорушення не оспорювалися, при цьому обвинувачений надав суду показання про те, що перебуваючи в квітні 2015 року в черговій відпустці він отримав травму щелепи, внаслідок чого з 21.04.2015 року по 22 травня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в Павлоградській стоматологічній поліклініці та не мав змоги повідомити командування військової частини про такий випадок. В свою чергу, командування військової частини з 12 травня 2015 року оголосило його таким, що самовільно залишив військову частини без поважних причин. Після лікування він прибув до військової частини НОМЕР_1 , однак повідомити командира військової частини чи будь-якого іншого безпосереднього керівника про причини своєї тимчасової відсутності та про своє прибуття він не мав змоги, через їх відсутність в частині та перебування в зоні проведення антитерористичної операції. Таким чином, він повернувся до м.Павлограда, де в той час його дружина потрапила до лікарні через загрозу переривання вагітності. 08 червня 2015 року йому стало відомо про порушене кримінальне провадження за фактом самовільного залишення військової частини, внаслідок чого він дійсно прибув до прокуратури Дніпропетровського гарнізону, де надав показання, після чого повернувся до м.Павлограда. При цьому обвинувачений не заперечував того факту, що не подав у встановленому порядку рапорту про надання йому відпустки, в зв`язку зі складними сімейними обставинами, та внаслідок збігу таких обставин, він вчинив злочин, який кваліфіковано органами досудового розслідування за ч.4 ст. 407 КК України.

На підтвердження встановлених в судовому засіданні обставин судом були досліджені докази, а саме:

-показання свідків ОСОБА_6 про те, що він був безпосереднім керівником солдата ОСОБА_5 , однак про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини в травні 2015 року йому відомо лише з матеріалів службового розслідування, оскільки був призначений на посаду після цих подій, між тим свідок підтвердив той факт, що ОСОБА_5 після прибуття до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, вчасно не з`явився на службу у військову частину, у встановленому порядку солдат ОСОБА_5 не писав рапорт про надання йому відпустки за сімейними обставинами;

-показання свідка ОСОБА_7 про те, що він проводив службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем, на момент проведення службового розслідування місцеперебування солдата ОСОБА_5 не було встановлено;

-показання свідка ОСОБА_8 про те, що протягом травня 2015 року на ранковому шикуванні постійно оголошувалася відсутність солдата ОСОБА_5 ;

-акт проведення службового розслідування, затверджений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2015 року № 274, у відповідності до якого станом на 23.05.2015 року солдат ОСОБА_5 був відсутнім у розташуванні військової частини;

-довідка, видана КЗ «Павлоградська стоматологічна поліклініка», у відповідності до якої в період з 21.04.2015 року по 22.05.2013 року ОСОБА_5 знаходився на лікуванні в зазначеній установі та з 23.05.2013 року повинен був приступити до виконання своїх службових обов`язків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше не був судимим, за місцем служби характеризується посередньо, приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання визнаються щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини з самого початку досудового розслідування, добровільним та самостійним поверненням до військової частини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

Активне сприяння розкриттю злочину характеризується тим, що саме, виходячи з показань обвинуваченого, орган досудового розслідування, а в подальшому суд дійшов до переконання, що в діях ОСОБА_5 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України. Досліджені в судовому засіданні докази, зібрані на стадії досудового розслідування, лише підтверджують факт відсутності ОСОБА_5 в розташуванні військової частини 23 травня 2015 року, а в сукупності з показаннями обвинуваченого доповнюють суб`єктивну частину кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.

У відповідності до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, реальне позбавлення волі обвинуваченого на певний термін буде достатнім для його виправлення, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.4 ст. 407 КК України.

Між тим, з урахуванням характеру скоєного злочину та його наслідків, з урахуванням обставин, при яких сталося самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, який проходив військову службу в особливий період, що діє на території України, з урахуванням особи винного, його ставлення до скоєного та реального усвідомлення про наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов до переконання, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, ОСОБА_9 , у відповідності до вимог ст. 75 КК України, може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

У відповідності до ч.2 ст. 76 КК України контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця ОСОБА_10 покласти на командира військової частини НОМЕР_2 .

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1