Дата документу Справа № 336/3557/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 336/3557/15-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/1647/15 ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 15, Доповідач в 2 інстанції
ч.2 ст. 186 КК України ОСОБА_2
УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 2 ст. 15- ч.2 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:
потерпіла ОСОБА_10 ,
обвинувачений ОСОБА_6 в режимі відео конференції з СІЗО-10 УДПтС України в Запорізькій області,
захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 .
Встановлені вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08 липня 2015 року обставини:
19 березня 2015 року приблизно о 14 годині 00 хв., ОСОБА_6 маючи умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Іванова» по вул. 8 Березня, 64 в м. Запоріжжя, підійшовши до ОСОБА_11 , та скориставшись необачністю потерпілої, шляхом ривка, лівою рукою вирвав з лівого вуха ОСОБА_11 сережку, яка згідно висновку експерта НДЕКЦ №155 від 27 березня 2015 року виготовлена ймовірно із сплаву системи золото-мідь-срібло, загальною вагою 2,1919 г. вартість якої згідно з висновком експерта НДЕКЦ №694 від 31 березня 2015 року складає 1384 грн. 47 коп., чим міг спричинити ОСОБА_11 майновий збиток на вищевказану суму.
ОСОБА_6 виконав усі необхідні дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його злочинні дії були присічені свідком ОСОБА_12 .
Вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08 липня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15- ч.2 ст. 186 КК України і йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК україни, за сукупністю злочинів, шляхом приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Строк покарання постановлено обчислювати з моменту затримання, а саме з 19 березня 2015 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судово-хімічної експертизи № 155 від 27 березня 2015 року в сумі 614 грн.40 коп.,судово-товарознавчої експертизи № 694 від 31 березня 2015 року в сумі 306 грн. 90 коп.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного ним злочину внаслідок суворості, звертаючи увагу суду на положення ст. 69 КК України, просить вирок суду змінити і призначити йому більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого вказує на невідповідповідність призначеного покарання ступнею тяжкості скоєного злочину та собі обвинуваченого, внаслідок суворості. Посилається на неповне врахування судом всіх фактичних обставин справи, відсутність обставин обтяжуючих покарання, обставин пом`якшуючих покарання, даних про особу обвинуваченого та стану здоров`я останнього. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч.2 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали вимоги апеляційних скарг, прокурора, який висловився про необхідність часткового задоволення апеляцій з підстав неправильності призначення покарання та його зменшення до 4 років позбавлення волі з ухваленням про самостійне виконання попереднього вироку стосовно ОСОБА_6 , заслухавши позицію потерпілої, яка прохала про розгляд апеляцій на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторін, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Матеріали провадження засвідчують, що вирок суду ухвалений за процедурою розгляду кримінального провадження, передбаченою ч.3 ст. 349 КПК України.

Підставою для застосування положень ст. 349 КПК України є наявність неоспорених жодним з учасників кримінального провадження обставин вчинення кримінального правопорушення та відсутність заперечень з їх боку щодо дослідження пов`язаних з ними доказів. При цьому суд в обов`язковому порядку зобов`язаний з`ясувати правильність розуміння вказаними особами змісту зазначених обставин та відсутність сумнівів у добровільності позицій учасників провадження і роз`яснити неможливість в подальшому оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Натомість, суд першої інстанції не роз`яснив наслідків скороченої процедури судового розгляду, про що свідчить технічний запис судового засідання.

Отже, недотримання зазначеного порядку, в контексті передбачених ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження щодо верховенства права, забезпечення права особи на захист та змагальності сторін, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад ( німі, глухі, сліпі, тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 24 жовтня 2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 перебував на обліку з діагнозом «психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів з негативними наслідками» (а.п.54), що може вказувати на нездатність обвинуваченого повною мірою реалізовувати свої права та зумовлює обов`язкову участь захисника.

Проте суд першої інстанції на зазначені відомості уваги не звернув, судове засідання 08.07.2015 року з ухваленням вироку провів без участі захисника обвинуваченого. При цьому суд не забезпечив гарантій судової процедури, не перевірив, чи був ОСОБА_6 здатний через свої психічні вади самостійно реалізовувати своє право на захист.

Крім того, матеріали справи засвідчують, що районний суд, вирішуючи питання про можливість розгляду провадження за відсутності захисника, порушив положення ч. 3 ст. 54 КПК України, відповідно до якої відмова від захисника, у випадку обов`язковості його участі, не приймається.

Наведені обставини вказують на порушення права обвинуваченого на захист, що унеможливлює визнання розгляду даного кримінального провадження законним та справедливим.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України про порядок заповнення прогалин і врегулювання колізій у правовому регулюванні кримінально-процесуальних відносин шляхом застосування загальних засад кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування загальних засад кримінального провадження.

З метою додержання принципу, передбаченого ст. 20 КПК України щодо забезпечення права обвинуваченого на захист, оскаржуване рішення, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 409, ч.1 ст. 412, ст. 415 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого місцевому суду необхідно вирішити поставленні перед ним питання з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства.

Доводи прокурора про порушення правил призначення покарання, що призвело до погіршення правового становища обвинуваченого заслуговують на увагу, натомість, з урахуванням вказаних вище підстав скасування вироку та вимог ч. 2 ст.415 КПК України, підлягають перевірці при новому розгляді провадження.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 колегія суддів, взявши до уваги відомості стосовно особистості обвинуваченого та продовження існування ризиків щодо негативної поведінки останнього, продовжує на строк 30 днів, а саме до 13 жовтня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Продовжити строк тримання ОСОБА_6 під вартою строком на 30 днів до 13 жовтня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4