Справа № 127/113/14-к
Провадження №11-кп/772/882/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянула 27 жовтня 2015 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0003107 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2014 року, яким

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

раніше не судимого;

засуджено за ч.3 ст.345 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора задоволено та стягнуто на користь Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги витрати на лікування потерпілого в сумі 4 844,16грн.

Вирішено питання із речовими доказами.

За участю прокурора: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В :
В апеляційній скарзі обвинуваченого ставиться питання про зміну вироку суду в частині призначеного покарання, зменшення строку та його пом`якшення шляхом застосування ст.75 КК України, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного і особі винного внаслідок суворості.
Потерпілий ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі також просив змінити надто суворий вирок суду та обрати обвинуваченого покарання без позбавлення волі.
При цьому потерпілий просив врахувати повне відшкодування винним заподіяної йому шкоди як моральної так і матеріальної, молодий вік ОСОБА_6 та його щире розкаяння в скоєному.
Згідно вироку 02.08.2013 року приблизно о 23: 40 год. по вул. Келецька, 78 а в м. Вінниці співробітниками ВДАІ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, а саме, інспектором ВДАІ ВМВ ОСОБА_10 та інспектором ВДАІ ВМВ ОСОБА_8 , в ході несення служби по нагляду за дорожнім рухом, виявлено групу із семи чоловік, які вчинили бійку на трамвайній зупинці «вул. Юності». З метою припинення протиправний дій працівниками ВДАІ ВМВ зроблено зауваження зазначеній групі осіб, однак, останні не реагували на зауваження. Після цього, інспектор ВДАІ ВМВ ОСОБА_8 спробував розборонити вищевказаних осіб. В цей час ОСОБА_11 , який приймав участь в бійці, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, який перебуває при виконанні службових обов`язків, розуміючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, умисно наніс ОСОБА_8 удар рукою в тім`яну область голови справа. Своїми діями ОСОБА_11 завдав ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому внутрішньої пластинки тім`яної кістки справа, забою головного мозку легкого ступеню, гематоми м`яких тканин в тімяно-потиличній ділянці голови справа, які, згідно висновку експерта за № 1744 від 27.09.2013 року, належать до тяжких тілесних ушкоджень. Надалі ОСОБА_11 , продовжуючи свій злочинний умисел, наніс ОСОБА_8 удар кулаком в обличчя справа, чим завдав потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани верхньої губи справа які, згідно висновку експерта № 1744 від 27.09.2013 року, належать до легких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення обвинуваченого і його адвоката в підтримання доводів поданої апеляції; заперечення прокурора проти її задоволення; виступи їх всіх в судових дебатах в підтримання висловлених позицій та останнє слово ОСОБА_6 стосовно залишення його на волі; дослідивши доводи поданих апеляційних скарг обвинуваченого і потерпілого в інтересах ОСОБА_6 ; перевіривши матеріали кримінального провадження суд вважає, що обидві скарги підлягають до задоволення, а вирок суду в частині визначеного ОСОБА_6 покарання зміні із наступних підстав.

Потерпілий ОСОБА_12 на апеляційний розгляд не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату і час його проведення та висловив прохання розглянути апеляційну скаргу у його відсутність, врахувавши викладені в ній доводи (а.с.87), що не перешкодило апеляційному розгляду.

Прокурор відмовився від поданої ним апеляційної скарги, в зв`язку з чим апеляційне провадження по ній слід закрити.

В жодній поданій апеляційній скарзі не оскаржується доведеність вини ОСОБА_6 та юридична кваліфікація скоєного.

Тому апеляційний суд відповідно норм ст.404 КПК України переглянув апеляційні скарги в межах доводів, зазначених в них та визнав вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання надто суворим.

Санкція закону, за яким ОСОБА_6 визнаний винним, передбачає мінімальний строк покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Враховуючи ступінь тяжкості скоєного, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, суд вправі призначити таке покарання, що на думку суду, місцевим судом помилково не було зроблено.

Мета покарання передбачає не лише покарати винного, а і виправити засуджених і запобігти вчиненню нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 вчинив дане кримінальне правопорушення у віці 18 років вперше, будучи студентом ВКІ під час з`ясування стосунків між однолітками, де він не визнавався винним.

Згідно вироку, судом було враховано, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання позитивно характеризується, на обліку ні в наркологічному, ні у психіатричному диспансері не перебував, щиро каявся та добровільно і повністю ще на досудовому слідстві відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, чим намагався залагодити свою провину. Зважаючи на що потерпілий, користуючись своїм правом передбаченим п.5 ч.3 ст.56 КПК України висловив думку про призначення ОСОБА_6 умовного покарання, без позбавлення волі.

При цьому потерпілий виходив не лише із обставин зазначених в ст.65 КК України, що впливають на призначення покарання, а із тих наслідків, які наступили безпосередньо для нього.

На його думку, таке покарання буде відповідати не лише його меті, а і буде справедливим і законним.

Суд при не одностайні позиції суддів в своєму рішенні на навів аргументів чому неможливо було згодитися із думкою потерпілого стосовно призначення такого покарання.

Проте, дані про особу винного, його поведінка під час та після вчинення злочину засвідчують про випадковість скоєного, а не систематичність такої поведінки обвинуваченого.

Із часу вчинення пройшло більше 2-х років, за цей час ОСОБА_6 продовжує добровільно матеріально і фізично допомагати потерпілому, добросовісно відбуває покарання, призначене за судовим рішенням (а.с.193). Зазначене свідчить, що він діє не з метою уникнення чи пом`якшення відповідальності, а з тим, щоб усунути заподіяну шкоду.

За цей період він одружився, утримує вагітну дружину.

Більш того, перебування ОСОБА_6 на волі дає можливість його рідному брату закінчити школу, оскільки останній за станом здоров`я, після хірургічної операції обмежений у пересуванні і не взмозі самостійно добиратися до школи.

Обвинувачений також є помічником для своєї бабусі, з якою він проживає (а.с.80).

За таких обставин суд дійшов висновку, що він не є особою суспільно небезпечною, до якої неможливо застосувати умовне покарання.

А тому у суддів немає підстав не задовільняти прохання потерпілого щодо застосування саме такого покарання, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого слід визнати обґрунтованими, із застосуванням максимального випробувального строку.

На переконання суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження скоєння нових злочинів як ним самим так і іншими особами.

Невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість та підставою для зміни вироку суду.

Зважаючи на вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 задовольнити.
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора закрити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17.07.2014 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінити та вважати його засудженим за ч. 3 ст. 345 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Відповідно до п.п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом вірно: