Справа №470/1057/15-к 02.12.2015 02.12.2015 02.12.2015

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
Підозрюваний
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Павло-Мар`янівка Снігурівського району Миколаївської області, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 в цьому населеному пункті, не працюючий, раніше не судимий.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Поновити строк на апеляційне оскарження. Скасувати ухвалу слідчого судді.
Короткий зміст судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.11.2015 р. продовжено строк тримання під домашнім арештом підозрюваного ОСОБА_6 до 24.12.2015 р. із _____________________________________________________________________________
провадження № 11-сс/784/513/15 слідчий суддя ОСОБА_8
категорія: оскарження доповідач апеляційного суду
продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_1
зобов`язанням виконувати обов`язки, покладені на нього ухвалою суду апеляційної інстанції від 30.10.2015 р.
Узагальнені доводи захисника ОСОБА_5 ..
Стверджує, що йому не було повідомлено про дату і час розгляду клопотання слідчого про продовження строку тримання під домашнім арештом підозрюваного ОСОБА_6 , якого про це було повідомлено лише за годину до судового засідання і він заперечував проти участі в розгляді клопотання захисника за призначенням ОСОБА_9 . Наводить, що судове засідання почалося о 20 год., тоді як було призначено на 11 год.
Вважає, що таким чином в порушення вимог Конституції України, КПК України, Загальної декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод здійснювався психологічний тиск на підозрюваного з метою зміни їм показань в суді.
Наводить положення ст.ст. 59, 129 Конституції України, ст. 193 ч.3 КПК України та зазначає, що про його виклик для участі в розгляді клопотання слідчого заявляв в судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 для надання повноцінного захисту, що судом було проігноровано, чим порушена ст. 6 вище зазначеної Конвенції.
Вказує, що копію оскаржуваної ухвали від 17.11.2015 р. отримав рекомендованим поштовим відправленням 20.11.2015 р. Посилаючись на положення абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, зазначає, що строк оскарження цієї ухвали закінчується 25.11.2015 р., оскільки ухвалу суду було постановлено без його виклику.
Зазначає, що зібрані у кримінальному провадженні докази не доводять винуватості підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні злочину. Вказує, що єдиним доказом його провини є його власні показання, а також результати інших проведених за його участі процесуальних дій, що підозрюваний заперечував в судовому засіданні як надані внаслідок психологічного тиску з боку працівників міліції.
Наводить зміст клопотання слідчого стосовно застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу в частині доказів, якими обґрунтована підозра.
Посилається на рішення Європейського Суду з прав людини «Яременко проти України» від 12.06.2008 р., на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та на ст. 62 ч. 3 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У цьому сенсі посилається й на зміст п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. № 9.
На цій підставі робить висновок про відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які враховуються при застосуванні запобіжних заходів через те, що ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину не вчиняв.
Також наводить положення ст. 407 КПК України щодо повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, ст. 178 КПК України щодо обставин, які враховуються при обранні запобіжного заходу.
Встановлені судом 1 інстанції обставини.
ОСОБА_6 підозрюється в тому, що 12.02.2013 р., приблизно о 23 год., за попередньою змовою з ОСОБА_10 проникли в житловий будинку АДРЕСА_2 , де, застосовуючи обрізи мисливських рушниць та фізичне насильство до подружжя ОСОБА_11 , яке є небезпечним для їх життя та здоров`я, відкрито заволоділи золотими прикрасами суму 50 тис. грн., грошовими коштами в сумі 400 доларів США та мобільним телефоном марки «Самсунг» із сім картою.
Про підозру у вчиненні даного злочину ОСОБА_6 повідомлено 25.09.2015 р. Його діям надана правова кваліфікація за ст. 187 ч. 3 КК України.
Відомості за вказаним фактом були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2013 р.
Рішення слідчого судді про продовження строку тримання під домашнім арештом ОСОБА_6 умотивовано тим, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та наявністю обставин, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування домашнього арешту ОСОБА_6 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про залишення без зміни ухвали слідчого судді, вивчивши матеріали кримінального, судового провадження та додатково отримані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З оскаржуваної ухвали та матеріалів судового провадження вбачається, що захисник ОСОБА_5 не брав участі в судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого про продовження строку тримання під домашнім арештом підозрюваного ОСОБА_6 . Разом з тим, він здійснює захист підозрюваного ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні на підставі укладеного договору про надання юридичної допомоги від 01.10.2015 р. Таким чином, захисник ОСОБА_5 відповідно до п.3 ч.2 ст. 393 КПК України має право подати апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді від 17.11.2015 р.

Згідно з вимогами п.3 ч.2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відомості, які отримані з офіційного Сайту Укрпошти щодо відстеження пересилання поштових відправлень, підтверджують доводи апелянта стосовно вручення йому копії оскаржуваної ухвали 20.11.2015 р. та стосовно надсилання ним апеляційної скарги 24.11.2015 р. Таким чином, апелянтом не пропущено 5-ти денний строк апеляційного оскарження зазначеної ухвали. За такого, відсутні підстави обговорювати питання про поновлення строку апеляційного оскарження, про що просить апелянт.

З тексту апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 вбачається, що більшість наведених ним доводів стосується застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 і в ній міститься вимога стосовно скасування запобіжного заходу. Однак, ухвалене слідчим суддею 17.11.2015 року рішення стосується не застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 , а продовження строку його тримання під домашнім арештом.

Тому предметом апеляційного розгляду є лише ті доводи, які пов`язані із сутністю ухваленого рішення.

Апелянт посилається на відсутність у кримінальному провадженні доказів, які б доводили винуватість підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України.

Відповідно до положень ст. 181 ч.6 КПК України у разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України, тобто, в такому ж порядку, як і продовження строку тримання під вартою.

Обґрунтованість вимог для клопотання слідчого про продовження строку застосування запобіжного заходу, які передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, і становить по суті предмет судового розгляду, яким не є оцінка доказів обвинувачення за правилами ст. 94 КПК України - з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що здійснюється при розгляді кримінального провадження по суті.

Обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

В матеріалах кримінального провадження містяться докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України.

Зокрема, з протоколу слідчого експерименту з підозрюваним від 25.09.2015 р. за участі захисника ОСОБА_12 вбачається, що були перевірені та уточнені на місці події показання ОСОБА_6 про вчинення ним та ОСОБА_10 у 2013 році розбійного нападу на подружжя ОСОБА_11 із застосуванням обрізів мисливських рушниць. Згідно з протоколом обшуку від 23.09.2015 р. за місцем проживання ОСОБА_10 вилучено предмет, який за висновками експерта № 1281 від 23.09.2015 р. є ручною середньо ствольною вогнепальною зброєю обрізом. Відповідно до протоколів огляду місця події від 14.02.2013 р. в домоволодінні подружжя ОСОБА_11 виявлені предмети, які за висновком експерта № 147 від 18.02.2013 р. є видами метального снаряду боєприпасів і могли бути відстріляні з мисливської гладкоствольної зброї (рушниці та їх обрізи). Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на допитах підтвердили обставини розбійного нападу на них двома чоловіками, які були озброєними обрізами рушниць.

Міститься в матеріалах кримінального провадження і протокол від 22.05.2013 р. про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж в порядку ст. 263 КПК України щодо певних розмов ОСОБА_6 .

З урахуванням викладеного, апеляційний суд визнає безпідставними доводи захисника ОСОБА_5 в цій частині. Його посилання на рішення Європейського Суду з прав людини «Яременко проти України» від 12.06.2008 р., на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», на ст. 62 ч. 3 Конституції України, п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. № 9. не можна визнати прийнятними в цьому провадженні, оскільки вони стосуються оцінки доказів в стадії судового розгляду.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_6 слідчим суддею розглянуто з додержанням вимог ст.ст. 181, 199 КПК України. Зокрема, враховано, що не зменшилися заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування домашнього арешту.

Матеріали кримінального провадження містять відомості про те, що копія клопотання прокурора від 16.11.2015 р. про продовження строку тримання ОСОБА_15 під домашнім арештом вручена підозрюваному та захиснику ОСОБА_5 цього ж дня о 12 год. 30 хв.

Згідно з довідкою секретаря судового засідання про розгляд слідчим суддею зазначеного клопотання 17.11.2015 р. об 11 год. був повідомлений 16.11.2015 р. підозрюваний через його захисника ОСОБА_5 по мобільному телефону. Відтак, про це був повідомлений і сам захисник.

З журналу судового засіданні та носія технічної інформації вбачається, що захисник ОСОБА_5 в судове засіданні не з`явився. Заяви про відкладення розгляду клопотання та доказів про його зайнятість суду не надав. Підозрюваний ОСОБА_6 зі слів захисника ОСОБА_5 повідомив суду про зайнятість захисника в іншій справі.

За таких обставин, враховуючи також вимоги ст. 52 ч.1 КПК України стосовно обов`язкової участі захисника в кримінальному провадження щодо особливо тяжких злочинів, яким є інкримінований підозрюваному ОСОБА_6 злочин, передбачений ст. 187 ч.3 КК України, ухвалене слідчим суддею рішення про залучення захисника для проведення окремої процесуальної дії (розгляду зазначеного клопотання прокурора) в порядку, передбаченому ст. 49 КПК України, відповідає положенням ст. 53 КПК України. Недовіри захиснику ОСОБА_9 , залученої до участі в розгляді клопотання прокурора, підозрюваний ОСОБА_6 не висловлював.

Залучення захисника для проведення окремої процесуальної дії відносно ОСОБА_6 ніяк не пов`язано з характером показань підозрюваного по суті справи та не може розцінюватися як психологічний тиск на підозрюваного, про що голослівно стверджує апелянт.

Журнал судового засідання та технічній носій інформації також свідчать, що судове засідання з розгляду клопотання прокурора було розпочато 17.11.2015 р., об 11 год. 03 хв., тобто фактично у призначений час.

За такого, є безпідставними доводи апелянта і в цій частині.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу слідчого судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2015 р. про продовження строку тримання під домашнім арештом підозрюваного ОСОБА_6 до 24 грудня 2015 р. залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча:

Судді: