Справа № 696/95/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2016 року м. Кам`янка
Кам`янський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Унегетей Заіграєвського району Бурятської республіки РФ, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, раніше судимого 11.01.2014 року Кам`янським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України, -
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим 11.01.2014 року Кам`янським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за умисні злочини, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин за таких обставин : 05 грудня 2015 року близько 12 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку за адресою по АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність власних дій, таємно, з особистих корисливих спонукань, маючи умисел на заволодіння чужого майна, шляхом вільного доступу, скоїв крадіжку телевізора марки «Rainford TVF 5583 ТС» вартістю 300 грн., що належить ОСОБА_6 , спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що він 05 грудня 2015 року близько 12 години, перебуваючи у домоволодінні ОСОБА_6 , що за адресою по АДРЕСА_1 , вчинив крадіжку телевізора останнього. Був у стані алкогольного сп`яніння. У вчиненому каявся та просив суворо не карати.
Суд вважав можливим, відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечували прокурор та обвинувачений, при цьому правильно розуміючи зміст даних обставин і в них не було сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу було роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Оцінюючи зібрані докази по кримінальному провадженні в їх сукупності в результаті повного, всебічного та об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що вина обвинуваченого є доведеною.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України як як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
При призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання негативно.
Обставиною, що обтяжує відповідальність обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України суд вбачає рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
В якості обставин, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує, що обвинувачений щиро кається у вчиненому.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує те, що він вже притягувався до кримінальної відповідальності і знову в період випробувального строку скоїв умисний злочин (рецидив злочинів), що є обтяжуючою покарання обставиною та свідчить про те, що належних висновків він не зробив і на шлях виправлення не став, а тому покарання він повинен відбувати в місцях позбавлення волі.
Крім цього, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 після його засудження 11.01.2014 року Кам`янським районним судом Черкаської області, під час відбування призначеного йому покарання вчинив новий злочин, то суд вважає за необхідне до покарання за інкримінований злочин частково приєднати невідбуте покарання за вказаним вироком за правилами статті 71 КК України.
При вирішенні питання про можливість зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання як це передбачено ст. 72 КК України суд виходить з наступного.
У відповідності до внесених змін до ст. 72 КК України згідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за № 838-VIII від 26.11.2015 року, викладено новий зміст цієї статті, а саме визначено у ч.5 ст. 72 КК України, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Водночас у п. 2 Прикінцевих положень Закону України за № 838-VIII від 26.11.2015 року зазначено, що цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Таким чином, що у зв`язку з тим, що зміст статті 72 КК України викладено у новому сформованому змісті, як того вимагає ЗаконУкраїни за № 838-VIII від 26.11.2015 року, проте Прикінцеві положення самого Закону мають посилання, які викликають неоднозначне тлумачення можливості застосування статті 72 КК України до осіб, по яким ще не набрав законної сили обвинувальний вирок, суд має констатувати наявність протиріч у законодавстві України щодо правового визначення з даного питання.
В даному випадку суд вважає за необхідне застосувати норми Конституції України та практику Європейського суду з прав людини, так як у ст.ст. 8, 58 Основного Закону визначено, що він являється нормативним актом прямої дії, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а практика Європейського суду з прав людини є обов`язковою для застосування національними судами.
Європейська Комісія за демократію через право у Доповіді щодо верховенства права зазначала, що однією з складових верховенства права є правова визначеність, вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуації правовідносин, що виникають.
Так, у справі «Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства» (рішення від 25 листопада 1999 році) Суд вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення «встановлений законом» є передбачуваність. Норму не можна вважати «законом», якщо вона не сформована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватись цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також від кількості та статусу тих, кому він адресований.
Про це ж йдеться і у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2004 року по справі «Пукх проти Естонії», згідно якого кримінальне право не повинно надмірно тлумачитись на шкоду обвинуваченому.
У рішенні ЕСПЛ від 06 листопада 2008 року «Єлоєв проти України» також зазначено, що практика, яка виникала у зв`язку із законодавчою прогалиною і яка зумовлює тримання особи під вартою протягом необмеженого і непередбачуваного строку за обставин, коли таке тримання не передбачається конкретними положеннями законодавства, ні будь-яким судовим рішенням, сама по собі суперечить принципу юридичної визначеності, який імплікований Конвенцією і який становить один з основних елементів верховенства права. Аналогічні положення викладені у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України».
Власне бачення правової визначеності Конституційний Суд України сформував у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, в якому зазначається, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі». Цим Конституційний Суд України наголосив, що невизначеність, нечіткість правової норми призводить до її неоднакового розуміння та тлумачення, що в практичній площині призводить до різного застосування. Така неврегульованість чи відсутність визначеності в діяльності органів державної влади щодо особи може мати негативні наслідки та привести до сваволі.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_4 положення ч. 5 ст. 72 КК України та зарахувати йомув строк відбування основного покарання час попереднього ув`язнення та перебування під вартою в період з 25 грудня 2015 року по 18 лютого 2016 року з розрахунку відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі, оскільки юридична невизначеність та нечіткість Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за № 838-VIII від 26.11.2015 року не може тлумачитись на погіршення його становища.
Цивільний позов не заявлявся. Відповідно до статті 100 КПК України необхідно вирішити долю речових доказів.
Керуючись статтями 349, 366 368, 395 КПК України, суд -
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднати не відбуте покарання, призначене вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 11 січня 2014 року, та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків 3 (три) роки 1 (один) місяці позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою. Строк рахувати з 25 грудня 2015 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за № 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування основного покарання час його попереднього ув`язнення та перебування під вартою в період з 25 грудня 2015 року по 18 лютого 2016 року з розрахунку відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.
Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме телевізор «Rainford TVF 5583 ТС» повернути ОСОБА_6 , тобто у відповідності до його розписки залишити йому за належністю.
Копію вироку після проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.
На вирок може бути подана апеляційна скарга учасниками процесу до судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області протягом 30 діб з моменту його проголошення, через Кам`янський районний суд Черкаської області.
Суддя :