Справа № 750/7713/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/906/2015
Категорія - ч.1 ст.111 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 04 вересня 2015 року,

З участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2015 року до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 81 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 не погодилась з ухвалою суду першої інстанції та звернулась з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_7 , в якій просить ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 04 вересня 2015 року по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях останньої складу злочину. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що фактично висновки суду базуються на показах підозрюваної та матеріалах, які саме вона надала органам досудового розслідування. При цьому, ОСОБА_7 добровільно з`явилась до органів СБУ і повідомила їх про свої дії, надала пояснення про намір надавати допомогу українським прикордонникам. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок, що ОСОБА_7 співпрацювала з ФСБ РФ. Такі висновки суд першої інстанції зробив на підставі показів обвинуваченої, а враховуючи висновки судово-психіатричної експертизи про те, що ОСОБА_7 позбавлена здатності правильно сприймати обставини, то її покази і заяви взагалі неможливо брати до уваги. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 є звичайною громадянкою України, не перебуває на службі в державних органах, не має доступу до інформації, яка б могла зашкодити суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України. Наголошує на тому, що суд безпідставно дійшов висновку, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України.

Прокурор не погодився з доводами апеляційної скарги захисника та подав на неї заперечення , в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення а ухвалу суду першої інстанції без змін. Так, прокурор зазначає що окрім свідчень самої обвинуваченої щодо обставин інкримінованого їй кримінального правопорушення, її вина доводиться зібраними органом досудового розслідування доказами , які суд належним чином дослідив, та обгрунтованно визнав допустимими та належними. При цьому, проаналізувавши їх, прийшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 111 КК України.

Як встановив суд, ОСОБА_7 , у червні-липні 2012 року, знаходячись на території Російської Федерації, в районі населених пунктів Нові Юрковичі, Хоромне Брянської області, з метою виявлення шляхів в Україну в обхід пунктів пропуску та прикордонних заслонів, була затримана російськими прикордонниками та доставлена у Чуровську прикордонну заставу Російської Федерації.

При проведенні бесіди, з`ясувавши, що ОСОБА_7 є жителькою населеного пункту Гірськ Щорського району Чернігівської області, знайома з місцевістю та мешканцями українського прикордоння, отримала від невстановленого співробітника Федеральної Служби безпеки Російської Федерації пропозицію про негласне співробітництво з ними.

Тоді ж, у ході спілкування ОСОБА_7 було запропоновано надавати їм, як співробітникам Федеральної Служби безпеки Російської Федерації інформацію щодо оперативно-службової діяльності підрозділів Держприкордонслужби України, розвитку соціально-політичної ситуації в українському прикордонні, діяльності політичних партій та громадських об`єднань патріотичної спрямованості, релігійних установ тощо, тобто надавати їм допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, на що вона погодилась під псевдонімом « ОСОБА_9 ».

При цьому, ОСОБА_7 отримала завдання про збір інформації щодо виявлення фактів контрабанди та нелегальної міграції.

У подальшому, у 2014 році, після початку антитерористичної операції на сході України, ОСОБА_7 контактувала зі співробітниками Федеральної Служби безпеки Російської Федерації, який представився як « ОСОБА_10 ».

Упродовж літа 2014 року « ОСОБА_10 » ознайомлював та навчав ОСОБА_7 методам негласної роботи по збору інформації. Також, між ними були обумовлені методи конспірації щодо місць зустрічі та передачі інформації.

Для виконання поставлених співробітниками Федеральної Служби безпеки Російської Федерації завдань ОСОБА_7 було надано диктофон для фіксування розмов та бінокль для спостереження, окрім того їй було надано sim-карту російської компанії мобільного зв`язку «МТС» з номером НОМЕР_1 .

Для зв`язку з « ОСОБА_11 » ОСОБА_7 отримала його номер мобільного телефону НОМЕР_2 та номер телефону російських прикордонників НОМЕР_3 .

Таким чином ОСОБА_7 біла підготовлена співробітниками Федеральної Служби безпеки Російської Федерації « ОСОБА_11 » та виконувала завдання розвідувального характеру, які полягали у зборі інформації про оперативно-службову діяльність підрозділів Держприкордонслужби України, інформації щодо розвитку соціально-політичної ситуації в українському прикордонні, діяльності політичних партій та громадських об`єднань патріотичної спрямованості, релігійних установ тощо.

З метою чергової зустрічі з співробітником Федеральної Служби безпеки Російської Федерації, ОСОБА_7 04.11.2014 року пішим порядком перетнула державний кордон України через пункт пропуску « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 та прибула на територію Російської Федерації.

Далі, у лісному масиві між с.Нові Юрковичі та Старі Юрковичі Брянської області Російської Федерації, під час зустрічі співробітник Федеральної Служби безпеки Російської Федерації « ОСОБА_10 » повідомив ОСОБА_7 про те, що на територію України з Російської Федерації під виглядом українського прикордонного наряду, буде перенаправлена група у кількості 3-4 осіб. На ОСОБА_7 покладаються обов`язки по розробці маршруту перетину державного кордону України в обхід пунктів пропуску і прикордонних заслонів та супровід групи в глиб території України, на що вона погодилась.

Після повернення на територію України ОСОБА_7 добровільно з`явилася у відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_2 та розповіла про свій контакт з співробітниками Федеральної Служби безпеки та отримане завдання.

05.12.2014 року, з метою чергової зустрічі з співробітником Федеральної Служби безпеки Російської Федерації « ОСОБА_11 », ОСОБА_7 у пішому порядку перетнула державний кордон України в пункті пропуску «Сеньківка» ІНФОРМАЦІЯ_2 та прибула на територію Російської Федерації.

У ході запланованої зустрічі, у лісному масиві між с. Нові Юрковичі та Старі Юрковичі Брянської області Російської Федерації, після передачі інформації щодо розвитку соціально-політичної ситуації в українському прикордонні, діяльності політичних партій та громадських об`єднань патріотичної спрямованості, релігійних установ, співробітник Федеральної Служби безпеки Російської Федерації «Семен Андрійович» деталізував ОСОБА_7 завдання по збору відомостей в українському прикордонні, зокрема було необхідно: сфотографувати з прив`язкою до місцевості пам`ятники радянської епохи на території Щорського району; штучно створити умови для приїзду проросійськи налаштованого священнослужителя у м. Брянськ Російської Федерації; дестабілізувати ситуацію у Щорському прикордонні, для чого з`ясувати напрямки роботи ГО «Правий сектор» та створити умови, які приведуть до конфлікту жителів прикордоння з представниками ГО «Правий сектор»; встановити релігійні секти та церкви, які діють у м. Щорсі та Щорському районі Чернігівської області та інше.

В якості винагороди за збір вищезазначеної інформації співробітник Федеральної Служби безпеки Російської Федерації «Семен Андрійович» передав ОСОБА_7 грошову винагороду в сумі 5 тис.руб. Російської Федерації, відібравши у неї відповідну письмову розписку.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 та просила ухвалу суду першої інстанції про застосування щодо останньої примусових заходів медичного характеру скасувати, а провадження закрити, прокурора, який не погодився з апеляційною скаргою захисника, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 513 КПК України та пункту 14 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» при розгляді справи про застосування примусових заходів медичного характеру суд повинен з`ясувати: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

При цьому, ухвала суду має відповідати вимогам вищевказаної статті КПК України і містити в собі, як формулювання суспільно-небезпечного діяння, визнаного судом встановленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, передбаченого частиною 1 статті 111 КК України, у стані неосудності, за обставин, встановлених судом, є правильними, оскільки відповідають фактичним обставинам у кримінальному провадженні, обґрунтовані сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені в ухвалі.

Так, свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що проходив службу на посаді начальника відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 . У період жовтень-листопад 2014 року безпосередньо до нього звернулась ОСОБА_7 , яку знали всі прикордонники, оскільки вона періодично з`являлась, вела себе досить неадекватно, повідомляла якусь несуттєву інформацію, а також просила поїсти. Цього разу, ОСОБА_7 повідомила, що у 2012 році була завербована ФСБ РФ та виконувала їх завдання, зокрема, фотографувала пам`ятники радянської епохи, збирала інформацію про військовослужбовців, прикордонників, пости, ГО «Правий сектор», телефонні довідники прикордонних міст, встановлювала зв`язки зі священиками. Крім того, їй було поставлено завдання вступити в одну з політичних партій. ОСОБА_7 вказала, що всю зібрану нею інформацію вона передавала своєму куратору з ФСБ РФ. Коли вона до нього звернулась, то сказала, що їй поставили завдання провести групу з 3-5 чоловік через державний кордон, а оскільки вона цього завдання злякалась, то звернулась до нього. При цьому, ОСОБА_7 надала йому для прослуховування звукозаписи своїх розмов з куратором та написала відповідну заяву, про що він повідомив службу безпеки України.

Окрім показань свідка, фактичні обставини кримінального провадження підтверджуються іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою ОСОБА_7 від 07 квітня 2015 року, в якій вона викладає обставини своєї співпраці з ФСБ РФ.

Витягом з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», з якого вбачається, що ОСОБА_7 регулярно перетинала державний кордон України у напрямку Російської Федерації, в тому числі у тій дні, в які, за її словами, у неї відбувались зустрічі з куратором зі служби ФСБ РФ.

Протоколом огляду журналу запису відвідувачів ГО «Правий сектор північ» від 14 травня 2015 року та копіює даного журналу, з яких вбачається, що ОСОБА_7 відвідувала дану організацію 09 липня 2014 року, 10 липня 2014 року та 14 липня 2014 року.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 08 травня 2015 року, відповідно до даних якого свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_7 як особу, що приїздила до офісу ГО «Правий сектор».

Протоколом огляду флеш накопичувача від 15 квітня 2015 року, на якому містяться записи розмов ОСОБА_7 з чоловіком, що називає себе « ОСОБА_10 », та під час яких надає завдання зі збору інформації, отримує дані з флеш накопичувача.

Протоколом за результатами проведення негласного розшукового заходу від 20 лютого 2015 року та звукозаписом до нього, згідно якого підозрювана під час розмови зі співробітником СБУ розповідає йому подробиці збору та передачі інформації співробітникам ФСБ Російської Федерації, а також отримання нею за це плати.

Протоколом огляду мобільних телефонів, бінокля та велосипеда підозрюваної від 23 квітня 2015 року, з якого вбачається, що у списку контактів маються номери операторів з кодом Російської Федерації.

Протоколом огляду від 18 травня 2015 року, відповідно до якого предметом огляду були аркуші паперу, вилучені у ОСОБА_7 , на яких виявлені схематичні плани виконання поставлених завдань.

Протоколом огляду від 26 травня 2015 року, яким було оглянуто файли з інформацією про з`єднання телефонних номерів ОСОБА_7 з абонентами у Російській Федерації, що підтверджує її показання в частині підтримання телефонного зв`язку з куратором служби ФСБ РФ.

Протоколом огляду від 02 червня 2015 року, яким були оглянуті файли з інформацією про з`єднання телефонних номерів ОСОБА_7 з абонентом за номером телефону, що був їй наданий чоловіком, що називав себе « ОСОБА_10 ».

На ряду з вищевикладеним, згідно довідки Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні від 15 квітня 2015 року, ОСОБА_7 періодично зверталась за допомогою психіатра з 1981 року та неодноразово проходила лікування в умовах стаціонару.

Відповідно до довідки Щорської центральної районної лікарні від 23 квітня 2015 року, ОСОБА_7 перебуває під наглядом лікаря психіатра з діагнозом: «Шизофренія, простий тип».

Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 415 від 02 липня 2015 року, у ОСОБА_7 мали та мають місце клінічні ознаки розладів психічної діяльності у вигляді простої шизофренії (F 20.06 за Міжнародною Класифікацією хвороб 10 перегляду), у зв`язку з чим вона не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється.

На теперішній час, за своїм психічним станом, ОСОБА_7 відносно позбавлена здатності правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати про них правильні свідчення, і їй показані примусові заходи медичного характеру з госпіталізацією до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Під час апеляційного перегляду, колегія суддів прийшла до висновку, що клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 у повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, його законність та обґрунтованість була предметом детальної перевірки суду першої інстанції та не викликає жодних сумнівів у колегії суддів. При цьому, сформульоване обвинувачення відповідає встановленим у судовому засіданні обставинам кримінального провадження, є досить логічним та повністю узгоджується з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_7 .

У відповідності з вимогами статей 511, 512 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складенням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Отже, враховуючи, що на час вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_7 перебувала у стані неосудності, що згідно з вимогами частини третьої статті 19 КК України виключає застосування до неї покарання.

Беручи до уваги, що ОСОБА_7 потребує застосування відносно неї примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню та прийняв правильне рішення про необхідність застосування відносно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Тобто, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 особою, яка у стані неосудності вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене частиною першою статті 111 КК України, а саме державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Доводи апеляційної скарги захисника в тій частині, що висновки суду фактично базуються на показах обвинуваченої та тих матеріалах, що були надані нею представникам прикордонної служби не протирічать встановленим фактичним обставинам у кримінальному провадженні, показанням свідка, а також даним, що містяться, як у обвинувальному акті, так і підтверджені у судовому засіданні. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 самостійно звернулась до прикордонної служби та повідомила їх про те, що вона була завербована представниками ФСБ Російської Федерації та певний час надавала їм інформаційні послуги, виконувала поставлені перед нею завдання. При цьому, органами досудового слідства достеменно встановлено, чого не заперечує і захисник у своїй апеляційній скарзі, що ОСОБА_14 , злякавшись завдання щодо надання допомоги у переправленні з території Російської Федерації на територію України в обхід прикордонним постам групи у кількості 3-5 чоловік, звернулась до прикордонної служби та повідомила їх про свою діяльність.

На думку колегії суддів, дані факти та доводи апеляційної скарги захисника саме в цій частині жодним чином не спростовують вини ОСОБА_7 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. Крім того, з`явлення із зізнанням також не може бути визнано фактом, який свідчить про невинуватість особи, оскільки відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, такий факт, в разі визначенні міри покарання, може бути визнаний судом, як пом`якшуюча покарання обставина.

Твердження апеляційної скарги захисника про те, що надані стороною обвинувачення записи розмов ОСОБА_7 не містять інформації, яка б могла зашкодити державним інтересам України не заслуговують на увагу колегії суддів, як такі, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Зокрема, ОСОБА_7 збирала та передавала представникам Федеральної Служби безпеки Російської Федерації інформацію щодо розвитку соціально-політичної ситуації в українському прикордонні, діяльності політичних партій та громадських об`єднань патріотичної спрямованості, релігійних установ. При цьому, достеменно встановлено, що перед ОСОБА_7 були поставлені ряд задач направлених на те, щоб створити умови для дестабілізації ситуації у Щорському прикордонні.

Вказівка захисника на те, що показання ОСОБА_7 необхідно поставити під сумнів та взагалі не брати до уваги, враховуючи, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи встановлено, що остання позбавлена здатності правильно сприймати обставини, є необґрунтованою та не може бути прийнята до уваги під час апеляційного перегляду.

Відповідно до наявних матеріалів кримінального провадження та змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції взагалі не брав до уваги показання ОСОБА_7 , а висновки викладені в ухвалі ґрунтуються на зібраних під час досудового слідства доказах та показаннях свідка.

Більш того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 з 1981 року неодноразово зверталась за допомогою психіатра та проходила курси лікування в умовах стаціонару, однак, це не позбавляло її можливості жити нормальним життям, вести господарство, працювати, надавати оцінку своїм діям та не завдавати шкоди суспільству.

Висновком судово-психіатричної експертизи встановлено, що на теперішній час ОСОБА_7 відносно позбавлена здатності правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження. При цьому, тими ж матеріалами кримінального провадження беззаперечно встановлено, що для отримання інформації, яку підозрювана надавала співробітникам ФСБ РФ не було необхідності володіти якимись спеціальними знаннями чи навиками. Разом з тим, є невідомими наслідки діяльності підозрюваної, якби остання, внаслідок свого психічного захворювання, мала б здатність надавати реальну оцінку своїм діям, не злякалась та не прийшла до начальника відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 із зізнанням.

При цьому, у вину ОСОБА_7 не ставиться той факт, що вона володіла якоюсь таємною інформацією, яка в разі розголошення могла б нашкодити державним інтересам, як про це у своїй апеляційній скарзі зазначає захисник.

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що до ОСОБА_7 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом, а тому, доводи захисника про недоведеність вини підозрюваної та необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 376, 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2015 року про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17