Справа № 750/4691/15-к Головуючий у І інстанції
Провадження № 11-кп/795/781/2015
Категорія - ст. 286 ч. 2 КК України. Доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 .

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 11 березня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001642, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньо технічною освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, працюючого водієм ПАТ «Базис», раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2015 року ОСОБА_8 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на її користь 4 197,35 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 5 000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави 491,04 грн. процесуальних витрат.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок суду з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, пом`якшити покарання та звільнити його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням без позбавлення права керувати транспортними засобами. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не було враховано ряд обставин, які значно пом`якшують його відповідальність, що свідчить про те, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а саме: він проживає з батьками, які потребують його допомоги; одружений, має на утриманні неповнолітню дитину; його батько хворіє; стан його здоров`я, що підтверджується копіями медичних довідок. Крім того, зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції частково відшкодовував завдану шкоду потерпілій, на даний час, також, додатково відшкодував моральну шкоду, і остання просить застосувати до нього міру покарання, не пов`язану з реальним позбавленням волі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 , 11 березня 2015 року, о 16.00, керуючи вантажним автомобілем марки ГАЗ-3309, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався заднім ходом по дворовій території між будинками №35 та №35-Б по пр. Миру м. Чернігова.

Рухаючись у вказаному напрямку, заднім ходом по дворовій території будинків №35 та №35-Б по пр. Миру, ОСОБА_8 , проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, перед початком руху не переконався, що його маневр не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху та для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, у результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалася позаду вантажного автомобіля ГАЗ-3309, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала смертельні ушкодження, від яких померла на місці пригоди.

Згідно висновку судово-медичного експерта №220 від 27.03.2015 року, смерть ОСОБА_10 настала від травматичного шоку, що розвинувся внаслідок політравми: травми органів грудної клітки у комбінації з травмами органів черевної порожнини і тазу.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п.2.3 б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, що стало причиною настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурора щодо необхідності залишення вироку без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів і є обґрунтованим. Дані обставини та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду першої інстанції не переглядається.

У відповідності до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання по ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до положень ст.65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення та наслідки, що настали, особу обвинуваченого - його вік, освіту, стан його здоров`я, сімейний стан, зокрема, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина, відношення обвинуваченого до скоєного, що він працює, матеріальний стан обвинуваченого, його позитивну характеристику за місцем роботи та формально позитивну за місцем проживання, перше притягнення до кримінальної відповідальності, думку потерпілої та її представника щодо призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі та ту обставину, що шкода, заподіяна злочином, відшкодована частково.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом визнано його щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Разом з тим, в судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що обвинувачений повністю відшкодував заподіяну кримінальним правопорушенням моральну та матеріальну шкоду, і, зважаючи на це, наполягала на обранні йому покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства без позбавлення права керувати транспортними засобами. Дана обставина, на думку колегії суддів, свідчить про намагання ОСОБА_8 залагодити шкоду завдану його діями та усвідомлення вини у вчиненні протиправних дій.

Зважаючи на вище вказані обставини, встановлені в судовому засіданні апеляційного суду, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року зі змінами, «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.

На думку колегії суддів, вищенаведені обставини, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що злочин вчинений ОСОБА_8 є не умисним, його наслідки, повне відшкодування обвинуваченим моральної та матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_6 , її думку щодо необхідності призначення обвинуваченому міри покарання, не пов`язаної з реальним позбавленням волі, особу обвинуваченого - його вік, освіту, стан його здоров`я, сімейний стан, зокрема, що на його утриманні перебуває малолітня дитина, відношення обвинуваченого до скоєного, що він працює, його матеріальний стан, позитивну характеристику за місцем роботи та формально позитивну за місцем проживання і є такими, що свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а тому дають підстави застосувати до нього ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання, призначеного судом першої інстанції покарання, з випробуванням та встановленням іспитового строку.

Що стосується додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то колегія суддів бере до уваги ту обставину, що ОСОБА_8 тривалий час, близько 11 років, працює лише на посаді водія, а позбавлення права керування транспортними засобами поставить його сім`ю на тривалий термін в скрутне матеріальне становище, враховуючи думку потерпілої, яка наполягала не застосовувати додаткового покарання та конкретні обставини вчинення ДТП, з наслідками, які настали, в зв`язку з чим вважає за можливе не застосовувати до останнього таке покарання. Крім того, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України позбавлення права керування транспортними засобами, згідно ст. 55 КК України є факультативним додатковим покаранням і питання про його призначення є правом суду, а не обов`язком.

За наведених обставин, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити9.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 289 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Керуючись ст.. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В решті вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3