Ухвала іменем україни 23 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2015 року стосовно ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Водяне К-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 11 серпня 2013 року приблизно о 22.00 год., керуючи автомобілем марки «MitsubishiPajero», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Енергодарське шосе у м. Енергодарі Запорізької області в напрямку с. Дніпровка, порушуючи вимоги пунктів 2.9 а), 10.1, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння перевищуючи допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги в районі АЗС «Укрнафта» не переконався в безпечності свого маневру, змінив напрямок свого руху ліворуч, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з автомобілем «DewooNexia» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 .

У результаті зіткнення водій ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, а його пасажири: ОСОБА_7 і малолітній ОСОБА_8 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2015 року цей вирок в частині відшкодування процесуальних витрат на користь ОСОБА_7 змінено. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 5000 грн. в рахунок відшкодування понесених нею витрат на правову допомогу. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник просить змінити судові рішення у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок суворості та пом`якшити призначене покарання, застосувавши положення ст. 69 КК і на підставі ст. 75 КК звільнити засудженого від його відбування.

Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник стверджує про те, що судами не дотримано вимог статей 50, 65 КК, при призначенні покарання належним чином не враховано дані про особу засудженого та всі обставини, що пом`якшують покарання. Крім того зазначає, що місцевий суд призначаючи покарання ОСОБА_5 не обґрунтував незастосування до нього положень статей 69, 75 КК, а суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту, у порушення вимог ст. 419 КПК не навів достатніх мотиви прийнятого рішення.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши наведені у скарзі доводи і дослідивши долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, немає з огляду на таке.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та кваліфікацію дій засудженого захисник у касаційній скарзі не оскаржує.
Доводи захисника про неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого через суворість є безпідставними.

Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як вбачається з наданих копій судових рішень, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції із дотриманням зазначених вимог цього Кодексу врахував ступінь тяжкості скоєного засудженим злочину, який згідно зі ст. 12 КК є тяжким, дані про його особу (визнав вину, позитивно характеризується, раніше не судимий), обставини, що пом`якшують покарання (частково відшкодував збитки, завдані потерпілим), обставину, що обтяжує покарання (вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння), обставини скоєння злочину та дійшов висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, а тому призначив йому покарання у виді позбавлення волі, визначивши розмір основного покарання в наближених до мінімальних меж санкції ч. 2 ст. 286 КК 4 роки із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Крім того, рішення місцевого суду про залишення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_11 не суперечать положенням ст. 128 КПК, про що зазначає захисник, оскільки ці учасники кримінального провадження відмовилися від своїх позовів під час судового розгляду.
Доводи сторони захисту, аналогічні за своїм змістом доводам касаційної скарги захисника, належним чином перевірив суд апеляційної інстанції та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарг, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК мотиви свого рішення: засуджений перебував за кермом у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив Правила дорожнього руху, що призвело до вкрай тяжких наслідків, у повному обсязі не відшкодував потерпілим заподіяної шкоди.
Обґрунтування застосування статей 69, 75 КК є обов`язком суду лише за умови застосування згаданих норм при призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, або уразі звільнення особи від відбування призначеного покарання і лише у випадках, коли судом буде встановлено наявність відповідних умов, передбачених зазначеними положеннями цього Кодексу.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхіднім та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів, і не вбачає підстав для застосування положень ч. 1 ст. 69, ст. 75 КК.
Отже, з огляду на наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2015 року стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

__________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3