АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/266/16 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.ч.1,2 ст. 263 КК України
Іменем України
1 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Київського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2015 року, у відповідності з яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Лозова Харківської області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, раніше не судимий,
засуджений: за ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 263 КК України на 1 рік позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України шляхом повного складання покарань призначено остаточне покарання 4 роки позбавлення волі
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 від відбуття покарання звільнено з випробуванням, якщо протягом 2 років іспитового строку він не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
09 травня 2015 року, приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_8 взяв із собою вищевказаний пістолет, який поклав у нагрудний карман куртки, а також вищевказані гранати, які поклав до сумки. Взявши сумку з собою, ОСОБА_8 , електропотягом сполученням «Харків - Казача Лопань» з зупинки «смт. Слатине» доїхав до м. Харкова до зупинки «Південний вокзал», звідки пішком пройшов до станції метро «Південний вокзал». Після чого, електропотягом метрополітену доїхав до станції метро «Академіка Павлова» в м. Харкові.
В подальшому, в період часу з 22 год. 45 хв. 09 травня 2015 року до 00 год. 40 хв. 10 травня 2015 року, при проведенні огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_8 за вказаною вище адресою, у кімнаті останнього виявлено та вилучено вказану реактивну протитанкову гранату РПГ-18, яка, відповідно до висновку судової комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу за №129/2015 від 24.06.2015, відноситься до категорії зброї одноразового використання та яка споряджена боєприпасам - реактивною гранатою ПГ-18, бойова частина якої споряджається бризантною вибуховою речовиною нормальної потужності марки «окфол» масою 340 грам.
Крім того, у жовтні місяці 2014 року, ОСОБА_8 отримав від невстановленої особи у подарунок ніж. Внаслідок чого у ОСОБА_8 , який усвідомлював, що вказаний предмет є холодною зброєю, та достовірно знаючи про необхідність отримання передбаченого законом дозволу на носіння вказаного ножу, за відсутністю зазначеного дозволу, виник умисел, направлений на незаконне носіння ножу без передбаченого законом дозволу з метою самозахисту. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_8 переніс та зберігав вказаний ніж за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
09 травня 2015 року в обідній час, продовжуючи злочинний умисел ОСОБА_8 , покинув домоволодіння за місцем свого мешкання з вищевказаним ножем, помістивши його у сумку, яка знаходилась при ньому та, використовуючи електричку, в особистих справах направився з зупинки «смт. Слатине» до зупинки «Південний вокзал», звідки пішком пройшов до станції метро «Південний вокзал» в м. Харкові, після чого за допомогою метро доїхав до станції метро «Академіка Павлова» в м. Харкові. Того ж дня о 15 год. 10 хв. ОСОБА_8 у вестибюлі станції метро «Академіка Павлова» було зупинено співробітниками міліції, які здійснювали чергування на вказаній станції метро та оглянуто його особисті речі. В ході огляду сумки ОСОБА_8 було виявлено вищевказаний ніж, який відповідно до висновку судової експертизи холодної зброї за №163 від 15.05.2015 року є різновидом короткоклинкової холодної зброї колючо - ріжучої дії.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України -5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 263 КК України 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_8 покарання 6 років позбавлення волі. На обґрунтування такої просьби прокурор у кримінальному провадженні зазначає, що суд недостатньо врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , існування реальної загрози щодо заподіяння фізичної, майнової та моральної шкоди великій кількості людей в місцях їх масового скупчення, суспільно-небезпечний характер дій обвинуваченого, які мали місце на День Перемоги 9 травня, коли в країні та м. Харкові склалася напружена ситуація. Крім того, суд першої інстанції не мотивував рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 просить відмовити в її задоволенні, а вирок залишити без змін як законний, обґрунтований та вмотивований, посилаючись на те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_8 враховані всі обставини злочину, відсутність його наслідків, а також дані про особу обвинуваченого, який є патріотом України, не поділяє поглядів батька та брата, які перебувають на боці терористів на території проведення АТО, свою вину визнав повністю, в частині зберігання гранатомету вважав, що тут мала місце добровільна видача зброї, а зброя, яку ОСОБА_8 мав при собі, була у нього з метою самозахисту. При цьому обвинувачений є дуже молодою людиною, раніше не судимий, не перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері, має позитивні характеристики за місцем проживання та навчання, є єдиною підтримкою матері та сестри. Тому, на думку захисника, призначене вироком Київського районного суду м. Харкова покарання є справедливим., відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні частково, вважаючи, що покарання обвинуваченому повинно бути призначене менш суворе, ніж запропоновано в апеляційній скарзі, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Суд, призначивши ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі за кожний зі злочинів за який його засуджено, за сукупністю цих злочинів застосувавши принцип повного складання призначених покарань, а звільняючи обвинуваченого від відбування покарання, не навів у вироку переконливих мотивів цього рішення, безпідставно і суперечливо зазначивши, що суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки його перевиховання та виправлення можливо без ізоляції від суспільства, в межах санкції статті , передбаченої Кримінальним Кодексом України у розмірі достатньому для виправлення та перевиховання з застосуванням ст. 75 КК України.
Як зазначено у вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого молодий вік обвинуваченого, який навчається в університеті, раніше не судимий, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, живе однією родиною з матір`ю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати за висновками медиків має слабий зір, батько з родиною не проживає, матеріально не допомагає. ОСОБА_8 є єдиною підтримкою у сім ї.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 суд відніс щире каяття обвинуваченого і активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що його обтяжують не встановив.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, щодо неправильності призначення судом покарання ОСОБА_8 з точки зору відповідності цього покарання вимогам ст. 65 КК України та обґрунтованості звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає про наступне.
Положення ч.ч.1,2 ст. 65 КК України передбачають, що суд, призначаючи покарання, поряд з іншим, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вважаючи обґрунтованим визнання судом першої інстанції більшість обставин, які характеризують особу обвинуваченого, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів, разом з тим зазначає, що формально пославшись на ці обставини, суд не надав їм належної оцінки та не врахував відповідним чином ступінь тяжкості вчинених злочинів приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, у зв`язку з чим, судова колегія, дійшла висновку про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, без відбування ним покарання.
З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку з постановленням нового, з погіршенням положення засудженого, колегія суддів в порядку п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України скасовує вирок у відношенні ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання, від відбування якого суд звільнив в силу ст. 75 КК України з випробуванням, належно не мотивувавши таке рішення, і постановляє в цій частині свій вирок, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції не врахував належним чином ступінь тяжкості злочин від вчинених ОСОБА_8 дій, внаслідок яких, у святковий день День Перемоги 9 травня, виникла реальна загроза заподіяння шкоди (фізичної, майнової та моральної) великої кількості людей під час перебування ОСОБА_8 з двома ручним наступальними гранатами, пістолетом, який визнано вогнепальної зброєю та ножем, який визнано холодною зброєю, в місцях масового скупчення людей у вагоні електропотягу, на залізничному вокзалі, у вагонах і на станціях метрополітену. Не настання наслідків вчинених злочинів, не є обставиною у сукупності з наведеним вище для звільнення обвинуваченого від відбування покарання, що на думку захисника було враховано судом першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_11 повідомив, що після затримання за вчинені злочини його з університету відрахували і до теперішнього часу він ніде не навчається і офіційно не працює. Батько з сім`єю не проживає, матеріальної допомоги не надає.
Матеріали провадження, що характеризують особу ОСОБА_8 та матеріали, долучені під час розгляду апеляційної скарги, свідчать про те, що він раніше не судимий, злочини вчинив вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання в смт. Слатине Дергачівського району Харківської області, за місцем попереднього навчання у Харківському національному університеті ім. В.Н.Каразіна характеризується позитивно.
У 2011 році ОСОБА_8 закінчив Харківський автомобільно-дорожний технікум за спеціальністю «Економіка підприємств». Сім`я ОСОБА_12 є багатодітною. Але неповнолітня дитина лише одна ОСОБА_13 , 2003 року народження. У минулому родина заохочувалась районною владою за виховання дітей у дусі любові до спорту. Мати обвинуваченого - ОСОБА_9 страждає на хворобу очей та працюючи тренером у ДЮСШ, отримує маленьку заробітну платню. Молодша сестра ОСОБА_14 1996 року народження є студенткою академії фізичної культури та отримує невелику стипендію.
Обвинувачений ОСОБА_8 , повністю визнавши себе винним і щиро каючись, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив не позбавляти його волі, пояснивши, що під час перебування у слідчому ізоляторі він переглянув своє ставлення до вчинених дій, запевнив, що нічого протиправного більше вчинять не буде.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 404 КПК України щодо меж перегляду судових рішень апеляційним судом та права вийти за межі апеляційних вимог, ступінь тяжкості вчинених злочинів, конкретні обставини справи та вищевикладені дані про особу обвинуваченого, його молодий вік, пом`якшуючі покарання обставини, та відсутність обставин, що його обтяжують, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі санкцій ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 263 КК України, а за сукупністю злочинів, які є тотожними, застосувати остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Вищевикладені обставини правопорушення та дані, що характеризують особу обвинуваченого, підвищена ступінь тяжкості злочину, яка визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію виду і розміру покарання, а і фактичними обставинами, при яких було скоєно злочин, не дають колегії суддів підстав прийти до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, як він про це просить.
До того ж доводи обвинуваченого та його захисника про те, що необхідність носіння і зберігання вогнепальної та холодної зброї, а також боєприпасів з метою самооборони, свідчать про високу ймовірність їх застосування
За наведених обставин апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні в період з 9 травня по 27 жовтня 2015 року перебував у місці попереднього ув`язнення, то цей строк на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховується у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392, 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 414, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів,-

П Р И С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання скасувати і призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 263 КК України 1 рік позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_8 3 роки позбавлення волі, взявши його під варту у залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 1 лютого 2016 року (з дня його фактичного затримання).

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 9 травня по 27 жовтня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий -

Судді: