Справа №486/1317/15-к 06.01.2016
Провадження №11-кп/784/67/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 січня 2016 року м.Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 листопада 2015 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця ст. Мурлиткіно Тогучинського району Новосибірської області Росія, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ст. 122 ч.1 КК України,

за участю:
секретаря ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В:

1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України та призначити більш суворе покарання, а також повністю задовольнити його позовні вимоги про відшкодування матеріальної

Провадження № 11-кп/784/67/16 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_10
Категорія: ст.122 ч.1 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

та моральної шкоди.

Вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим за ст.122 ч.1 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до п.3 ч.1 ст.76 КК України на нього покладено обов`язок повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 12 222 грн.35 коп в рахунок відшкодування майнової шкоди, 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 5000 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою допомоги представника потерпілого.

2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_4 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування кримінального закону, а також на невірне вирішення питання щодо стягнення з нього витрат, пов`язаних з оплатою допомоги представника потерпілого.
Обвинувачений зазначає, що біля під`їзду будинку у нього виникла конфліктна ситуація з дружиною ОСОБА_5 . Однак, згодом до нього додому прийшов ОСОБА_5 з дружиною і саме він почав з`ясовувати з ним відносини. Потім вдарив його в обличчя, розбив ніс та, схопивши за шию, заштовхнув до квартири. Дружина ОСОБА_5 допомагала чоловіку, штовхаючи його ззаду. Захищаючись від нападу та незаконного проникнення до його квартири, він схопив скалку, яка лежала на тумбочці в коридорі, та можливо вдарив нею по руці і голові ОСОБА_5 , однак умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому у нього не було. Вказує, що діяв в межах необхідної оборони. Зазначає, що забійна рана голови у ОСОБА_5 могла виникнути внаслідок падіння з положення стоячи і удару головою об ребро настильниці кухонного столу. Однак, суд на це уваги не звернув, а також не взяв до уваги показання працівників міліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які вказували, що прибувши на місце події, бачили сліди крові та боротьби саме в коридорі квартири і біля входу до кухні, а не на сходовому майданчику, що спростовує показання потерпілого про те, що він бив його біля тамбурних дверей. Також посилається на те, що суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та невірно виклав показання свідка ОСОБА_15 , яка вказувала, що скалка була в коридорі квартири, а не на кухні і, коли він йшов відчиняти двері квартири, то спеціально скалку не брав і не готував її для нападу на ОСОБА_5 . Обвинувачений посилається і на те, що в ході конфлікту з потерпілим йому також були спричинені тілесні ушкодження у вигляді саден на тулубі, шиї, верхніх кінцівках, поверхневі рани в ділянці правого стегна, синець в ділянці 3-го пальця лівої ступні, що підтверджується висновком експерта, однак суд до уваги цей висновок не взяв і оцінки йому не дав.
Крім того, обвинувачений вказує на те, що суд безпідставно стягнув з нього витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого в сумі 5000 грн., оскільки вони не підтверджуються доказами розрахунку ОСОБА_5 зі своїм представником.
На обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказує, що вирок в частині призначення покарання є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав призначення обвинуваченому ОСОБА_4 занадто м`якого покарання та необґрунтованого звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України. Посилається на те, що ОСОБА_4 першим напав на нього, умисно наносив удари по голові та руці скалкою, внаслідок чого він отримав перелом руки та проходив тривале лікування, свою вину обвинувачений не визнав та в скоєному не розкаявся. На думку потерпілого, суд вказані обставини врахував не в повній міри і призначив м`яке (мінімальне) покарання. Також потерпілий посилається на те, що після скоєного злочину обвинувачений ОСОБА_4 свою поведінку не змінив, погрожував йому та дружині застосуванням фізичної розправи, а тому вважає, що суд необгрунтовано звільнив його від відбування покарання з випробуванням.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_5 фактично наводить такі ж доводи, що і в своїй апеляційній скарзі. Також зазначає, що головою об стіл на кухні в квартирі ОСОБА_4 він не бився, крові на кухні не було, а тому такі твердження обвинуваченого є голослівними та спростовуються висновками судово-медичної експертизи про отримання ним тілесних ушкоджень на голові внаслідок нанесення ударів. Вказує, що показанням свідків суд наддав правильну оцінку, в тому числі ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які на місці події не були і про те, що відбулось знають зі слів дружини обвинуваченого. На підставі наведенного потерпілий просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

3. Встановлені судом першої інстанції обставини.

Згідно вироку суду, ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що 01.07.2014 року, приблизно о 21 год., знаходячись біля тамбурних дверей квартири АДРЕСА_2 , на грунті неприязних відносин наніс декілька ударів скалкою по голові та в область нижньої третини лівого передпліччя сусіду ОСОБА_5 , який проживає в цьому ж будинку, чим спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді садна в проекції правої виличної кісті, легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді забійної рани голови та тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я у вигляді закритого перелому третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням.

4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляцію та просили закрити кримінальне провадження; пояснення потерпілого та його представника на підтримку своєї апеляційної скарги, які вважали, що апеляція обвинуваченого не підлягає задоволенню; думку прокурора про залишення вироку без зміни; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Так, твердження обвинуваченого про те, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи та необґрунтовано прийшов до висновку про умисне спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , являються неспроможними.

Як слідує з показань потерпілого ОСОБА_5 , 01.07.2015 року, після 20 год., його дружина прийшла додому і повідомила, що сусід ОСОБА_4 ображав її при людях. Він разом з дружиною пішов до ОСОБА_4 додому з`ясувати відносини. На їх дзвінок двері відкрив ОСОБА_4 , якому дружина щось сказала. Після цього ОСОБА_4 раптово вийшов на сходовий майданчик під`їзду та наніс йому декілька ударів по голові скалкою, яку тримав в руці. Він прикрив голову лівою рукою і ОСОБА_4 декілька разів вдарив скалкою по руці. Він схопився за скалку і намагався її відібрати, але ОСОБА_4 втягнув його в коридор квартири, де вони стали боротися. Лише після того, як його дружина ОСОБА_16 вдарила ОСОБА_4 в стегно виделкою, яку підібрала з підлоги, дружина ОСОБА_4 запропонувала їм розійтися, що вони і зробили. В результаті дій ОСОБА_4 у нього була розбита голова та спричинений закритий перелом лівої ліктьової кістки.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні повністю підтвердила вказані обставини та пояснила, що після того, як вона повідомила ОСОБА_4 , що буде звертатися в міліцію з приводу його поведінки, останній вискочив з своєї квартири на сходовий майданчик під`їзду і почав бити її чоловіка скалкою, яку тримав в руці. Чоловік прикривав голову рукою, а ОСОБА_4 продовжував наносити по ній удари. Потім чоловік схопився за скалку і, в процесі боротьби, ОСОБА_4 затягнув чоловіка до квартири. Вона намагалася їх розборонити, але на неї напала дружина ОСОБА_4 ОСОБА_15 . В руці ОСОБА_15 була виделка, яка та впустила на підлогу. Піднявши виделку з підлоги вона ( ОСОБА_16 ) вдарила нею ОСОБА_4 в стегно, а також стала погрожувати виделкою жінці ОСОБА_4 . На це остання запропонувала чоловікам зупинитися, що вони і зробили.

Обставини виникнення конфлікту та той факт, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 билися між собою, намагаючись відібрати один у одного дерев`янку скалку, підтвердила в судовому засіданні й свідок ОСОБА_15 , яка пояснила, що вона не знає хто зламав руку ОСОБА_5 , однак, крім її, чоловіка ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та його дружини, у них в квартирі нікого не було.

Твердження обвинуваченого про те, що суд невірно виклав показання свідка ОСОБА_15 , так як вона не вказувала, що скалка зберігалась на кухні, де її взяв чоловік, а була в коридорі квартири, не спростовують тих обставин, що саме ОСОБА_4 наносив скалкою удари потерпілому по голові та руці, якою він прикривав голову.
Посилання ОСОБА_4 на те, що суд не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , є неспроможними, оскільки вказані особи на місці події присутніми не були і про те, що відбулось знають зі слів дружини обвинуваченого.

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 підтвердили, що між обвинуваченим та потерпілим відбулась сварка та бійка. Також ОСОБА_20 і ОСОБА_20 стало відомо про те, що ОСОБА_5 скалкою побив ОСОБА_4 і вони бачили у нього зламану руку.

Згідно з висновками судово-медичної експертиз, у потерпілого ОСОБА_5 були виявлені: закритий перелом нижньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням, який відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я; забійна рана голови, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; садна в проекції правої виличної кісті, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Посилання обвинуваченого на те, що тілесне ушкодження на голові потерпілий отримав в кухні квартири при падінні та удару об настильницю, беззаперечно не підтверджуються висновками судово-медичної експертизи, згідно з якими вказане ушкодження могло утворитися, як внаслідок падіння з положення стоячи і удару головою об ребро настильниці кухонного столу, так і внаслідок удару дерев`яною скалкою чи рукою в ділянку обличчя. При цьому, саме про удари скалкою по голові і руці вказували потерпілий та свідок ОСОБА_16 .

Таким чином, доводи обвинуваченого щодо невірного встановлення судом обставин справи та твердження про те, що на нього напав ОСОБА_5 , а він захищався від його дій та дій його дружини, є неспроможними.

Дослідивши докази по справі, суд правильно встановив, що саме обвинувачений ОСОБА_4 в ході бійки умисно наніс ОСОБА_5 декілька ударів скалкою по голові та руці, спричинивши тілесні ушкодження, в тому числі й ті, які відносяться до середнього ступеня тяжкості.

Перевіривши зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 у скоєні вказаного кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ст.122 ч.1 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечне для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Та обставина, що ОСОБА_4 в ході бійки також були спричинені легкі тілесні ушкодження, не впливають на доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України.

Разом з тим, у порядку ч.2 ст.404 КПК України, з вироку слідує виключити вказівку на таку кваліфікуючу ознаку, як спричинення потерпілому значної стійкої втрати працездатності не менш як на одну третину, оскільки зазначене висновками судово-медичної експертизи та іншими матеріалами кримінального провадження не підтверджується і таке обвинувачення йому не висувалось. При цьому, виключення вказаної кваліфікуючої ознаки не впливає на правильність прийнятого судом рішення щодо кваліфікації дій ОСОБА_21 за ст.122 ч.1 КК України.

Посилання обвинуваченого на невірне вирішення судом питання щодо стягнення з нього витрат, пов`язаних з оплатою допомоги представника потерпілого, являються необґрунтованими.
Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого несе потерпілий. При цьому, згідно вимог ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Витрати на правову допомогу потерпілому підтверджені відповідним договором укладеним із адвокатом та квитанцією № 25 від 21.08.2015 року на суму 5000 грн. (а.с.39,40).
Цивільні позови розглянуті у відповідності до вимог діючого законодавства.

Що стосується доводів потерпілого ОСОБА_16 про необхідність скасування вироку у зв`язку з призначенням ОСОБА_4 занадто м`якого покарання та необґрунтованого звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, то колегія суддів з ними не погоджується.

Покарання обвинуваченому призначено судом у відповідності з вимогами ст.ст.65-67 КК України.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, раніше не судимий, має сім`ю, працює охоронцем у відділі воєнізованої охорони ВП «Южноукраїнскої АЕС», за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно, є інвалідом 3 групи.

Те, що ОСОБА_4 свою вину не визнав та вказував, що захищався від дій ОСОБА_16 , є його правовою позицією. За вчинення вказаного злочину ОСОБА_4 призначено найбільш суворий вид покарання позбавлення волі, тоді як санкція ч.1 ст.122 КК України передбачає більш м`які покарання у виді виправних робіт та обмеження волі.

Що стосується підстав, з яких обвинуваченого було звільнено від відбування призначеного покарання з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини справи, дані про особу ОСОБА_22 , його стан здоров`я, обгрунтовано прийшов до висновку про можливість такого звільнення. Колегія суддів також погоджується з висновками суду про те, що ОСОБА_4 може бути виправлений без ізоляції від суспілсьва.

Підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування, колегія суддів, не вбачає.

Керуючись ст.ст.404,405,407 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

У порядку ч.2 ст.404 КПК України вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 листопада 2015 року відносно ОСОБА_4 змінити.

Виключити вказівку суду на кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, - спричинення значної стійкої втрати працездатності не менш як на одну третину.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3