Ухвала

іменем україни

20 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

за участю прокурора ОСОБА_9,

засудженого ОСОБА_1,

при секретарі ОСОБА_10,

розглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 5 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, який народився в м. Рожище, Волинської області та проживає по АДРЕСА_1, раніше судимого:

23 жовтня 2002 року Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч. 3 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 1 рік;

15 серпня 2003 року Рожищенським районним судом Волинської області за ч. ч. 2, 3 ст. 185 , ч. 2 ст. 186 , ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на 6 років позбавлення волі;

05 лютого 2010 року Рожищенським районним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

13 травня 2010 року Рожищенським районним судом Волинської області за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України , із застосуванням ст. 71 КК України , на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

15 жовтня 2013 року постановою Шевченківського районного суду м. Львова Львівської області від 07 жовтня 2013 року звільненого умовно достроково від відбування покарання на строк 4 місяці 19 днів;

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 245 грн. 70 коп. судових витрат.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 31 липня 2014 року близько 12 години у м. Ковелі на подвір'ї будинку АДРЕСА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, повторно відкрито заволодів майном ОСОБА_2, а саме: мобільним телефоном та грошовими коштами в сумі 15 грн. чим заподіяв матеріальну шкоду на загальну суму 339 грн. 60 коп. Матеріальними цінностями ОСОБА_3 в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 5 лютого 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону, істотне порушення кримінального процесуального закону, однобічність і неповноту судового розгляду, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання його особі внаслідок суворості, просить судові рішення змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України, призначити більш м'яке покарання в межах санкції статті та застосувати ст. 69 КК України. Вказує на те, що майном потерпілого він заволодів зловживаючи довірою.

Іншими учасниками справи судові рішення не оскаржуються.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу і просив залишити судові рішення без зміни, пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав касаційну скаргу, обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_3, обґрунтовуючи касаційні вимоги, посилається, у тому числі, і на однобічність і неповноту судового розгляду, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410, 411 КПК України, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена. Отже, касаційний суд при касаційному розгляді виходить із обставин справи, встановлених судом.

Оцінюючи правильність постановлених щодо ОСОБА_1 судових рішень з огляду на правильність застосування кримінального закону та дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій підтверджується зібраними по справі, дослідженими під час судового засідання і наведеними у вироку доказами у їх сукупності.

Зокрема, приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_1 було враховано показання потерпілого ОСОБА_2, свідка ОСОБА_5, дані протоколу про вилучення викраденого майна та дані, які містяться в протоколі про проведення слідчого експерименту, що вказують на причетність ОСОБА_1 до скоєння даного злочину.

При цьому доводи ОСОБА_1 про те, що телефоном він заволодів зловживаючи довірою спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_2

Підстави вважати, що вказані докази були зібрані з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, у зв'язку із чим вони є не допустимими, по справі відсутні.

Зважаючи на вищенаведене, дії ОСОБА_1 за ч.2 ст. 186 КК України кваліфіковано правильно та підстав для перекваліфікації його дій на ч.2 ст. 190 КК України колегія суддів не вбачає.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженого, а тому рішення суду про призначення покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, є законним і обґрунтованим.

Разом із тим, оцінюючи розмір призначеного покарання, колегія суддів, враховуючи суму завданих потерпілому збитків - 339 грн. 60 коп., а також те, що ОСОБА_3 має двох дітей та дружину, яка в тому числі перебуває на утриманні, вважає можливим пом'якшити призначене йому покарання до мінімальної межі встановленої санкцією ч.2 т. 186 КК України.

Підстави для застосування ст. 69 КК України, як про те ставиться питання в касаційній скарзі, по справі відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлені по справі судові рішення підлягають зміні, касаційна скарга засудженого ОСОБА_1 частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 434-439 КПК України , колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 5 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Пом'якшити ОСОБА_1 призначене за ч.2 ст. 186 КК України покарання до 4 років позбавлення волі.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8