Єдиний унікальний № 500/5771/15-к
Провадження № 1-кп/500/466/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
18 вересня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачена ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001864, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізмаїл Одеської області, громадянки України, із середньою освітою, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, працюючої за наймом, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

встановив:
Наприкінці лютого 2015 року, більш точну дату встановити не надалось можливим, приблизно о 19:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу умисно, з корисливих мотивів таємно викрала килим вартістю 420 грн., крісло вартістю 90 грн., стіл кухонний вартістю 140 грн., стіл для телевізора вартістю 110 грн. та килимову доріжку вартістю 150 грн., які належать ОСОБА_5 , чим спричинила останній матеріальну шкоду на загальну суму 910 грн. та розпорядилася викраденим майном на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала себе винною в обсязі пред`явленого їй обвинувачення. В ході судового розгляду вона детально розповіла про обставини злочину та щиро розкаялася в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема перелік та вартість викраденого нею майна. Так, обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона два місяці з січня по лютий 2015 року винаймала житло у потерпілої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . В кінці лютого 2015 р., коли вона виїжджала з будинку, то попросила у потерпілої взяти дві тумбочки. Потерпіла надала їй не це згоду, а коли вона одного дня, приблизно о 19:00 год., прийшла за ними, то, подумавши, що потерпіла все одно не проживає в цьому будинку і їй речі не потрібні, вирішила забрати перелічене в обвинувальному акті майно без дозволу ОСОБА_5 Викрадене майно вона принесла додому, а потім маленький столик, крісло та килим вона віддала своїй сусідці. Інший килим та стіл кухонний знаходяться у неї, які вона готова повернути потерпілій або віддати взамін інше майно.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також те, що вона не піддавала сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченої, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченої ОСОБА_4 та потерпілої ОСОБА_5 , а також дослідженням заяви потерпілої ОСОБА_5 про вчинений злочин та документів, що стосуються особи обвинуваченої. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 , її вина у вчиненні злочину також в повному обсязі підтверджується заявою та показаннями потерпілої ОСОБА_5 .

Так, заявою від 30.07.2015 р. на ім`я начальника Ізмаїльського МВ (з обслуговуванням м. Ізмаїл та Ізмаїльського району) ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 повідомила про те, що невідома особа викрала з її будинку АДРЕСА_2 належне їй майно.

Крім того, потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що обвинувачена ОСОБА_4 в січні лютому 2015 р. винаймала у неї будинок АДРЕСА_2 . Наприкінці лютого 2015 р. на прохання обвинуваченої вона дозволила останній забрати дві тумбочки. А коли на початку березня 2015 р. ОСОБА_4 принесла їй ключі від будинку, вона перевірила його та виявила зникнення інших речей. Маленький столик, крісло та килим їй повернув сусід ОСОБА_4 .

Таким чином, суд вважає, що зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Тому суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні нею злочину, та кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 вчинила злочин середньої тяжкості.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що призначення більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, ніж громадські роботи, буде недостатнім, і тому з метою виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нею нових злочинів їй необхідно призначити покарання саме у виді громадських робіт. Разом з тим, суд приходить до висновку, що в даному випадку таке покарання, як громадські роботи, буде достатнім, таке покарання повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності для призначення більш суворого виду покарання з числа передбачених за вчинений злочин.

Судом встановлено, що згідно даним Реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувалася та під вартою не трималася, запобіжні заходи відносно неї не застосовувалися, і клопотання про це не подавалися.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк сто годин.

Строк покарання обчислювати з моменту початку виконання ОСОБА_4 громадських робіт.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченій та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1