Справа № 445/715/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/699/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

виправданого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

справу за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Золочівського району Львівської області ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23 червня 2015 року відносно ОСОБА_10 ,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Казахстану, уродженця Республіки Казахстан, з середньою освітою, непрацюючого, без постійного місця проживання, раніше на території України не судимого,

виправдано за ч.3 ст. 186 КК України за недоведеністю його вини.

ОСОБА_10 органом досудового розслідування обвинувачувався в тому, що він 22 лютого 2015 року близько 19 год., знаходячись в с. Зарваниця, Золочівського району, Львівської області, з метою викрадення чужого майна, зайшов на територію господарства ОСОБА_8 , де через незачинене вікно проник в середину будинку останньої. Перебуваючи в даному будинку, ОСОБА_10 з погрозами застосування насильницьких дій до ОСОБА_8 , відкрито заволодів її майном, а саме коштами в сумі 90 гривень та мобільним телефоном марки "Сіменс А70", imei НОМЕР_1 , вартістю 752 грн. 18 коп., із сім картою оператора мобільного зв`язку "Київстар", вартістю 15 грн., чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 857 грн. 18 коп.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури Золочівського району Львівської області ОСОБА_6 покликається на те, що вирок не є належним чином мотивований та обґрунтований, а тому є незаконним.

Наголошує, що мотивуючи своє рішення судом у вироку викладено висновки, які не лише не відповідають фактичним обставинам справи, але й прямо суперечать наданим суду доказам та показам потерпілої та свідків.

Вважає, що у вироку суду зазначаються показання потерпілої та свідків, які взагалі не відповідають таким, що були надані у судовому засіданні, є перекрученими та неправдивими. Так, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 чітко заявила, що ОСОБА_10 це той мужчина, який був у неї вдома. Крім цього, в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що при впізнанні вона впізнала ОСОБА_12 по куртці та його рисах обличчя, як і впізнала його в судовому засіданні.

А тому вважає, що наведені істотні розбіжності між показами потерпілої та свідка, наданими у судовому засіданні між показами, викладеними судом у вироку, беззаперечно вказують на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвели до винесення незаконного рішення суду.

Звертає увагу, що судом неправомірно відхилено покликання обвинувачення на такі докази вини ОСОБА_10 , як протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою, протокол впізнання між свідком ОСОБА_11 та підозрюваним, протокол пред`явлення речей для впізнання, висновок товарознавчої експертизи та протокол огляду місця події.

Акцентує, що в журналах судових засідань від 05 травня 2015 року, 20 травня 2015 року та 02 червня 2015 року не зазначено прізвище судді, який розглядає кримінальне провадження. В журналах судових засідань від 28 квітня 2015 року, 05 травня 2015 року, 20 травня 2015 року, 02 червня 2015 року, 15 червня 2015 року та 23 червня 2015 року зазначається, що розглядається цивільна справа, не зазначаються реквізити кримінального провадження.

Просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним за ч.3 ст.186 КК України та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 покликається на те, що в процесі досудового слідства слідчим проведені всі можливі слідчі дії і ОСОБА_10 підставно оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.

Вважає, що у вироку Золочівськогого районного суду чомусь записані не такі її показання та свідка ОСОБА_11 , і ці показання зовсім не відповідають тим, що вони давали на досудовому слідстві і в суді.

Наголошує, що висновки суду не відповідають обставинам справи та зібраним по справі доказам, тобто фактичним обставинам кримінального провадження, а тому такий вирок не повинен залишатись в силі.

Просить скасувати вирок та ухвалити новий обвинувальний, яким призначити ОСОБА_10 покарання в межах статті, по якій кваліфіковано його дії.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та пояснення потерпілої ОСОБА_8 про підтримання апеляційних скарг, виступ захисника ОСОБА_13 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , які заперечили апеляційні скарги та просять вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Згідно з п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За змістом цієї норми закону, в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі як тих, що були зібрані стороною захисту так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.
Згідно з принципом безпосередності дослідження показань, речей та документів, закріпленого ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.
Цих вимог закону під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дотримався, а висновки суду про визнання ОСОБА_10 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, за обставин, викладених органом досудового розслідування в обвинувальному акті від 20 квітня 2015 року у кримінальному провадженні №0000139, та його виправдання за недоведеністю вини, всупереч доводам апеляційних скарг, цілком відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, підтверджуються доказами, які ретельно досліджені, належно оцінені та викладені судом у вироку.

При цьому, як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_10 під час досудового розслідування та розгляду справи в суді першої інстанції, останній свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 22 лютого 2015 року він знаходився на автодорозі Львів-Тернопіль, в якому саме населеному пункті не пам`ятає, жодного злочину в цей день не вчиняв, в будинок в с. Зарваниця, Золочівського району, Львівської області не проникав.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, і це знайшло своє відображення у вироку суду, на обґрунтування винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, сторона обвинувачення послалась, зокрема, на показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , протоколи пред`явлення особи для впізнання (а.с.66-69, 70-73, 135-138 к/п); протокол пред`явлення речей для впізнання (а.с.145-148 к/п); протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою (а.с.123-124 к/п); висновок психіатричної експертизи (а.с.119-120 к/п), постанову про прилучення до провадження речових доказів (а.с.106 к/п), постанову про призначення товарознавчої експертизи (а.с.36-37 к/п), постанову про призначення трасологічної експертизи (а.с.27 к/п), протокол огляду речових доказів (а.с.105 к/п).
Однак, окрім показань потерпілої ОСОБА_8 , яка вказує на ОСОБА_10 , як на особу, яка вчинила злочин, інші показання свідків не містять інформації про вчинення ОСОБА_10 інкримінованого кримінального правопорушення.
Так, свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні ствердила, що 22 лютого 2015 року в с. Зарваниця бачила чоловіка в джинсових штанах, короткій куртці та в спортивній шапці темного кольору, який купляв сигарети в магазині, однак цей чоловік зовсім не схожий на ОСОБА_10 та був значно молодшого віку.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що 22 лютого 2015 року близько 17 год. знаходячись на своєму подвір`ї побачила незнайомого мужчину, який йшов в напрямку м. Тернополя, через декілька хвилин бачила його біля магазину. Чи то був ОСОБА_10 сказати не може.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що 22 лютого 2015 року біля 18 год. відводила свого внука на маршрутне таксі і коли проходила біля будинку ОСОБА_8 , розминулася з невідомим їй чоловіком, однак сказати з впевненістю, що це був ОСОБА_10 , вона не може.
Відтак, колегія суддів вважає, що дані показання свідків в суді спростовують зазначені вище письмові докази про причетність ОСОБА_10 до вчинення злочину щодо потерпілої ОСОБА_8 .
Крім цього, в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 ствердила, що особу, яка проникла в її будинок 22 лютого 2015 року близько 18 год., вона бачила при освітленні лише включеного телевізора, говорила ця особа з західноукраїнським акцентом, яким говорять в їх околиці, а тому, на думку колегії суддів, її показання в цій частині, що це був саме ОСОБА_10 , викликають сумнів і не можуть бути доказом вини останнього у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що обвинуваченого ОСОБА_10 слід виправдати за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Окрім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку місцевого суду.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційні скарги прокурора прокуратури Золочівського району Львівської області ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23 червня 2015 року відносно ОСОБА_10 без зміни.
Запобіжний захід тримання під вартою, застосований до ОСОБА_10 скасувати, звільнивши останнього з-під варти негайно в залі судових засідань апеляційного суду Львівської області.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4