печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8049/13-к
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2013 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г., за участю секретаря Хлуд А.Ю., прокурора Олексюк Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві ОСОБА_1 на бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов'язання вчинити дії щодо внесення відповідних даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до слідчого судді зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов'язання вчинити дії щодо внесення відповідних даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР).

В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_1 посилається на те, що вона звернувся до Генеральної прокуратури України із заявою на неправомірні дії судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_2. та на протиправну бездіяльність прокурора міста Києва від 04.02.2013, яка виразилась в неналежному розгляді заяви від 26.11.2012 року про кримінальне правопорушення вчинене на її думку суддею ВССУ ОСОБА_2

В судове засідання особа, яка подала скаргу ОСОБА_1 не з'явилася, просила розглядати скаргу у її відсутність.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги за її відсутності на підставі наданих сторонами доказів.

Прокурор в судовому засідання доводи скарги не визнала, просила відмовити в задоволенні скарги.

Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора, вивчивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

За змістом ч. 1 ст. 214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Судом встановлено, що Генеральною прокуратурою України заяву ОСОБА_1 від 26.11.2012, яку зареєстровано в ГПУ 05.12.2012, та заяву від 04.02.2013, яку зареєстровано в ГПУ 12.02.2013, 14.02.2013, направлено до прокуратури міста Києва для розгляду відповідно до чинного законодавства.

Такі дії Генеральної прокуратури України відповідають фактичним обставинам справи на ґрунтуються на діючому законодавстві.

Відповідно до п. 3.6 «Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчиненні правопорушення», заяви, повідомлення про вчиненні кримінальні правопорушення, що віднесені до підслідності органів прокуратури та надійшли на розгляд прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур на правах обласних, Генеральної прокуратури України, керівниками підрозділів апаратів направляються для організації досудового розслідування з дотриманням територіального принципу до прокуратури відповідного рівня.

Таким чином, направлення Генеральною прокуратурою України заяв ОСОБА_1 до прокуратури міста Києва за територіальним принципом відповідають вищезазначеним положенням кримінального процесуального закону та наказу Генерального прокурора України №125 від 03.12.2012р., тому в даному випадку відсутня будь - яка бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань її заяв про кримінальне правопорушення від 26.11.2013 року та 04.02.2013 року.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь - які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об'єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов'язково внесені до ЄРДР.

Незважаючи на те, що подану заяву від 26.11.2012 ОСОБА_1 вважає «заявою про злочин», остання за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки не містить жодних даних про вчинення кримінальних правопорушень суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_2

Також, по суті заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить внести відомості щодо вчинення на її думку суддею Наставним В.В. кримінального правопорушення, в результаті незгоди його з постановленим суддею рішенням.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному та касаційному порядку визначеному процесуальним законом.

Незгода з рішенням судів сама по собі не може вказувати на наявність в діях суддів ознак злочину.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суд з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає,що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь - яким рішенням суду.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає, що скарга є необґрунтованою, тому відмовляє у задоволенні скарги.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

В задоволені скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов'язання вчинити дії щодо внесення відповідних даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Т.Г.Ільєва