ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

розглянула у судовому засіданні у м. Києві 04 лютого 2016 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 07 липня 2015 року щодо нього.
За вищевказаним вироком
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України,
раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.
На підставі ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 2500 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
Ухвалою апеляційного суду вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 15 вересня 2011 року близько 17:00 год., перебуваючи на подвір`ї біля будинку потерпілого ОСОБА_6 , розташованому по АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс потерпілому кілька ударів по голові та правій кисті знайденою на місці події дерев`яною палицею, завдавши останньому легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінальної справи щодо нього у зв`язку з відсутністю події злочину. Обґрунтовуючи свої доводи, посилається на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, яке на його думку, полягало в тому, що на підтвердження висновків про доведення його винуватості суд послався на недопустимі докази - протоколи слідчого експерименту від 30 березня 2013 року, які було проведено в неналежному місці та у порядку КПК України 2012 року, тоді як проведення такої слідчої дії не передбачено положеннями КПК України 1960 року, за процедурою якого розглядалась кримінальна справа в суді, а також суперечило постанові Житомирського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2013 року. З тих же підстав вважає недопустимими доказами також висновки судових експертиз, проведених у порядку КПК України 2012 року на основі даних слідчого експерименту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений, обґрунтовуючи касаційні вимоги, з-поміж іншого посилається на однобічність і неповноту судового слідства, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК України 1960 року, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена. Отже, касаційний суд при касаційному розгляді виходить із обставин справи, встановлених судом.
При перевірці матеріалів справи касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним у їх сукупності із дотриманням вимог кримінально-процесуального законодавства, у тому числі з точки зору їх належності, допустимості та достатності.
Так, в основу вироку обґрунтовано покладено послідовні показання потерпілого ОСОБА_6 , який зазначав, що у ході конфлікту ОСОБА_5 схопив дерев`яну палицю, якою наніс йому три удари, аналогічні показання свідка ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які повідомили, що відразу після події відвозили потерпілого до травмпункту з травмою голови та дізнались від нього про обставини його побиття. Також судом враховано письмові докази, а саме висновок повторної комісійної судово-медичної експертизи №414/13 від 13 січня 2015 року, що підтверджує характер виявлених у потерпілого легких тілесних ушкоджень, який викладено з урахуванням результатів слідчих експериментів, проведених за участю ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили або могли перешкодити судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення, колегією суддів не встановлено.
Так, твердження засудженого ОСОБА_5 про обґрунтування вироку суду недопустимими доказами, отриманими з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства, є безпідставними, оскільки суперечать вимогам закону.
З матеріалів кримінальної справи убачається, що згідно з вимогами пунктів 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» чинного КПК України, розгляд кримінальної справи щодо ОСОБА_5 здійснювався відповідно до положень КПК України 1960 року.
При цьому пунктами 7, 8 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України передбачено, що оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності. Після набрання чинності цим Кодексом оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії здійснюються згідно з положеннями Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та положеннями цього Кодексу. Допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

За таких обставин, з моменту набрання чинності діючим КПК України органи досудового розслідування обґрунтовано здійснювали слідчі дії на підставі постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2013 року у порядку кримінального процесуального закону, чинного на момент вчинення слідчої дії. При цьому після набрання чинності вищевказаним законом, не передбачено можливості здійснення органами розслідування процесуальних дій у порядку, який діяв раніше.
З матеріалів справи також убачається, що слідчі експерименти за участю ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проводились із дотриманням положень ст. 240 КПК України, їх результати належним чином зафіксовані у відповідних протоколах.

Оцінка доказів відповідно до ст. 67 КПК України 1960 року є виключною компетенцією суду, який постановив вирок. Висновки суду щодо оцінки доказів належним чином обґрунтовані, про що у вироку згідно зі ст. 334 КПК України 1960 року наведено докладні мотиви.
У зв`язку з викладеним, сумнівів щодо об`єктивності оцінки покладених в основу вироку доказів і дотримання судом вимог ст. 67 КПК України 1960 року, у колегії суддів немає.
За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.
Переглядаючи справу за апеляцією засудженого ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції ретельно перевіривши матеріали справи та доводи поданої апеляції, дійшов висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин справи, доведеність вини засудженого у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій. Свої висновки про залишення апеляції без задоволення судом належним чином мотивовано, а ухвала суду апеляційної інстанції є достатньо обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, за матеріалами справи не встановлено.
У зв`язку з наведеним, підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_5 колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та п. п. 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 07 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3