Ухвала
іменем україни

24 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 квітня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002473, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сорокотяженці Немирівського району Вінницької області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь міського бюджету м. Вінниці у рахунок відшкодування витрат комунального закладу Міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги на лікування потерпілої ОСОБА_7 2 823,22 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральної шкоди 19 930,99 грн.
Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь потерпілої ОСОБА_7 у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з її лікуванням 1 380,22 грн, а також у рахунок відшкодування моральної шкоди 69,01 грн.
Цим вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає, що суд безпідставно розглянув кримінальне провадження у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК,при цьому положення вказаної статті йому не розяснив. Крім того, суд безпідставно вказав про визнання ним вини, коли навпаки він наполягав на тому що дорожньо-транспортна пригода сталася унаслідок недотримання потерпілою правил дорожнього руху. Стверджує, що при призначенні покарання у повній мірі не були враховані такі пом`якшуючі обставини, як: його щире каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та вчинення злочину внаслідок незалежних від нього обставин. Вважає необґрунтованим та незаконним рішення в частині стягнення на користь потерпілої моральної шкоди, оскільки в матеріалах справи наявна її розписка про отримання 2 000 гривень і відсутність в подальшому будь-яких претензій до нього, а також не вказано обсягу і розміру перенесених потерпілою моральних страждань. Не погоджується з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки він скоїв не умисний злочин, за кермом був тверезий і автомобіль для нього є єдиним засобом для заробітку. У зв`язку з тим, що апеляційний суд проігнорував зазначені вище порушення, його ухвала також підлягає скасуванню.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 10 квітня 2014 року, близько 19.10 год, у м. Вінниці, керуючи технічно справним автомобілем марки «Дачия Логан» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись в правій смузі руху проїзної частини дороги вулиці Привокзальної в напрямку вулиці Островського, біля будинку №14, в порушення пунктів 4.16а, 18.4 Правил дорожнього руху, не переконавшись, що перед передньою частиною невстановленого автомобіля, який зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, в лівій смузі руху в попутному напрямку, проїздну частину зліва направо переходила пішохід ОСОБА_7 , та не надавши перевагу останній, продовжуючи свій рух, здійснив на неї наїзд на пішохідному переході, заподіявши тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які потягли тривалий розлад здоров`я, тобто понад 21 день.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та потерпілої, які заперечили проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду про доведеность винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджуються доказами, дослідженими судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК.
Відповідно до ст. 349 КПК суд має право визначити обсяг і порядок дослідження доказів у справі. При цьому, як передбачено частиною третьою вказаної норми, суд має можливість за відсутності заперечень учасників судового провадження визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніхто не оспорює. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також розяснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час розгляду справи в суді першої інстанції в межах висунутого обвинувачення, ОСОБА_5 , надаючи показання суду, повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину і у скоєному розкаявся, не оспорював жодних фактичних обставин, як і інші учасники судового провадження, не заперечував проти його розгляду у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, заявивши що розуміє зміст цих обставин. Водночас, суд переконався у добровільності та істинності його позиції, а також позиції інших учасників судового провадження і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи.
Вищезазначене підтверджується аудіозаписом судового засідання на технічному носії інформації, де зафіксовано судовий процес у суді першої інстанції.
За таких обставин, вважати визнання вини ОСОБА_5 у скоєномунеповним, а також, що суд розглянув кримінальне провадження з порушенням вимог ст. 349 КПК, підстав не має.
Що ж стосується визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди, то на думку колегії суддів, він встановлений правильно і у вироку належно й достатньо вмотивований.
Приймаючи рішення про стягнення зазначеної у вироку суми, у рахунок відшкодування моральної шкоди, місцевий суд виходив з понесених потерпілою моральних страждань й фізичного болю, які вона зазнала внаслідок травмування, порушення у неї нормальних життєвих зв`язків, а також з матеріального стану обвинуваченого. При цьому позовні вимоги потерпілої були задоволені частково, і суд стягнув з ОСОБА_5 значно меншу суму, ніж та, яку було заявлено до відшкодування. З урахуванням наведеного, підстав вважати рішення суду в цій частині незаконним чи необгрунтованим, колегія суддів не вбачає.
Крім того, не викликає сумнівів вид, розмір та форма відбування призначеного ОСОБА_5 покарання, оскільки, як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд повною мірою урахував визнання засудженим своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. В решті всі ці обставини дали суду підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням. Разом з тим, враховуючи, що санкція ч. 1 ст. 286 КК передбачає призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то з огляду на обставини та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, суд правильно вирішив призначити засудженому додаткове покарання, але не у максимальному його розмірі. На думку колегії суддів, як основне, так і додаткове покарання відповідає вимогам статей50,65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження скоєння нових злочинів.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку колегія суддів дала відповіді на всі доводи апеляційної скарги засудженого, які по суті є аналогічними з доводами, викладеними в його касаційній скарзі, а тому ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, колегія суддів не встановила.
За таких обставин постановлені у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 судові рішення є законними та обґрунтованими і підстав для задоволення його касаційної скарги не має.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3