Справа №636/915/15-к
Провадження №1-кп/636/173/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2015 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурорів військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 та її представників - адвоката ОСОБА_7 і адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_11 ,
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Червоноград Львівської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, сержанта, головного сержанта командира відділення протитанкового взводу аеромобільно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого до призиву на військову службу у якості жильця і фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , учасника АТО і маючого пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.414 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2014 року на підставі наказу №13 від 25.09.2014 року командира військової частини НОМЕР_1 особовий склад цієї частини, в тому числі сержант ОСОБА_10 і старший солдат ОСОБА_12 , прибули у відрядження до військової частини НОМЕР_2 , що розташована в АДРЕСА_2 , для виконання завдань за призначенням.
При виконанні своїх службових обов`язків сержант ОСОБА_10 повинен був дотримуватись відповідних норм Статуту внутрішньої служби ЗС України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України і Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України. У відповідності до вимог ст.ст.21,22 Статуту внутрішньої служби ЗС України і ст.195 Статуту гарнізонної та вартової служб ЗС України військовослужбовці мають право застосовувати зброю: для захисту свого здоров`я і життя, здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу; для затримання особи, яку застали при вчиненні тяжкого злочину та яка намагається втекти або чинить збройний опір; до особи яка намагається втекти з під варти, а також для затримання озброєної особи, яка загрожує застосуванням зброї та інших засобів, що становлять загрозу для життя і здоров`я військовослужбовців чи інших осіб; для відбиття нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, а також для звільнення цих об`єктів у разі захоплення; у разі спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, якщо іншими способами і засобами неможливо припинити цю спробу. Застосуванню зброї повинно передувати попередження про намір застосувати зброю і постріл у гору. У разі застосування і використання зброї військовослужбовець зобов`язаний вжити всіх заходів для того, щоб не було завдано шкоди стороннім особам.
За правилами встановленими ст.111 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, зброя заряджається у випадках виходу на пости, для конвоювання заарештованих або засуджених, для супроводу осіб, що перевіряють варту, а розрядження та огляд зброї здійснюється негайно після повернення до вартового приміщення. При цьому зброя заряджається та розряджається в спеціальному освітленому місці, яке обладнане кулеулавлювачами, перед вартовим приміщенням. Під час заряджання і розряджання ствол зброї має бути направлений вгору, під кутом 45-60 градусів, і в бік від оточуючих жилих приміщень і об`єктів, які охороняються. Забороняється направляти зброю на людей.
В порушення зазначених норм діючого законодавства України, внаслідок недисциплінованості та грубої необережності, сержант ОСОБА_10 поводячись зі зброєю заподіяв старшому солдату ОСОБА_12 тілесні ушкодження за наступних обставин.
Так, близько о 14 годині 30 хвилин 01 жовтня 2014 року перебуваючи на полігоні військової частини НОМЕР_2 , де проводилися планові заняття з особовим складом, сержант ОСОБА_10 добровільно обмінявся зі старшим солдатом ОСОБА_12 зброєю, взявши у останнього снайперську гвинтівку Драгунова № НОМЕР_3 , з метою налаштування прицілу для суміщення траєкторії польоту кулі з прицільною лінією, під`єднав споряджений набоями калібру 7,62 мм магазин, але не поставив гвинтівку на запобіжник. Біля 17 години сержант ОСОБА_10 разом із старшим солдатом ОСОБА_12 , солдатом ОСОБА_13 та сержантом ОСОБА_14 вирішили сфотографуватися на згадку. Для цього ОСОБА_10 ліг на землю, біля нього стали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , і ОСОБА_10 достовірно знаючи порядок поводження зі зброєю, тримаючи гвинтівку направленою у бік військовослужбовця ОСОБА_12 , не звернувши уваги на те, що до зброї під`єднаний магазин з набоями, помилково розраховуючи, що в результаті його дій не відбудеться постріл, дослав патрон в патронник та натиснув спусковий гачок. В результаті зробленого пострілу старшому солдату ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного кульового поранення шиї з численними переломами тіла і дужки 5-го шийного хребця, проникаюче в спинномозковий канал з повним порушенням анатомічної цілісності (розривом) спинного мозку, що призвело до розвитку спинального шоку, тетраплегії (повним паралічем всіх кінцівок) і тазових розладів, які у своєї сукупності, згідно висновку судово-медичної експертизи №3580-ая/14 від 17.11.2014 року, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпечності для життя.
Допитаний у судовому засіданні у якості обвинуваченого, ОСОБА_10 провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та виклав обставини події, як наведене вище та вказав на те, що скоїв діяння ненавмисно, з необережності.
По суті обвинувачення і заданих питань ОСОБА_10 пояснив, що він як військовослужбовець контрактної служби проходив її у військовій частині НОМЕР_1 на посаді головного сержанта командира відділення протитанкового взводу аеромобільно-десантного батальйону. 01.10.2014 року близько 17 години знаходячись на полігоні військової частини НОМЕР_2 він в порушення вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України, Статуту гарнізонної та вартової служб ЗС України порушив правила поводження зі зброєю, не дотримався правил безпеки під час використання зброї, не передбачив можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не звернувши уваги на те, що до зброї під`єднаний магазин з набоями, помилково розраховуючи, що в результаті його дій не відбудеться постріл, дослав патрон в патронник та натиснувши спусковий гачок зробив постріл, від якого старшому солдату ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного кульового поранення шиї. Зібрані по справі докази визнає та їх не оспорює. Щиро розкаюється у вчиненому та жалкує про наставши наслідки. Заявлені цивільні позови визнає. Просить суд не позбавляти його волі, бо в даний час проходить військову службу у військовій частині, що знаходиться в АТО, і на військовій службі від нього буде більше користі ніж у місцях позбавлення волі.
Крім цього винуватість ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами в їх загальному зв`язку та аналітичній об`єктивній оцінці.
Так із показів потерпілого ОСОБА_9 , батька старшого солдата ОСОБА_12 , даними їм суду, вбачається, що син у жовтні 2013 році добровільно пішов на військову службу за контрактом, оскільки бажав стати військовим. Він постійно підтримував з ним зв`язок по телефону і знав, що син неодноразово був з військовою частиною в АТО. Військова служба йому подобалася і він ніколи не казав йому про будь-які конфлікти або суперечки з військовослужбовцями, а навпаки про дружні стосунки із співслужбовцями, в тому числі і з ОСОБА_10 01 жовтня 2014 року йому по мобільному телефону подзвонили з військової частині і повідомили про травмування сина на полігоні в місті Чугуєві Харківської області. В даний час син знаходиться у лікарні, він повністю паралізований. Став інвалідом і з ним постійно вимушена знаходитися мати, його колишня дружина. Діями обвинуваченого ОСОБА_10 йому спричинена моральна шкода, у зв`язку з чим просить задовольнити його цивільний позов щодо її відшкодування.
Із показів потерпілої ОСОБА_6 , матері потерпілого старшого солдата ОСОБА_12 , даних нею суду, слідує, що після повідомлення їй командуванням військової частини про поранення сина на полігоні і поміщення його у військовий шпиталь спочатку в місті Харкові, а потім в місті Києві, вона постійно знаходиться разом з ним, оскільки він повністю паралізований і потребує постійного нагляду та лікування. Обвинувачений ОСОБА_10 не якої матеріальної допомоги на лікування та утримання її сина не надавав і не надає. Не робив будь-яких спроб вибачитися перед потерпілими. Тому вважає відсутнім наявність щирого каяття у ОСОБА_10 , і за настанням наслідків скоєного діяння обвинуваченим, просить суд застосувати покарання тільки у вигляді позбавлення волі. На цих обставинах наполягали і представники потерпілих адвокати ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .. Просили заявлений цивільний позов задовольнити щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди на користь, як ОСОБА_12 , так і ОСОБА_6 ...
Оскільки зібрані на досудовому слідстві докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 визнані ним в повному обсязі, не заперечуються і не оспорюються сторонами кримінального провадження, то за клопотанням прокурора і погодженням представників потерпілих, обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника, суд визнав не доцільним викликати для допиту свідків та інших осіб у судове засідання.
Викладені в обвинувальному акті факти та обставини події, які підтверджені у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_10 , також підтверджуються письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні:
протоколом огляду місця події та фото таблицею до нього від 01 жовтня 2014 року та протоколом додаткового огляду місця події від 02.10.2014 року, яким підтверджується місце скоєння злочину (ар.с. 13-24 т.1);
протоколами проведення слідчих експериментів за участю з кожним окремо свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , та підозрюваного ОСОБА_10 , якими підтверджуються обставини скоєного злочину, їх покази узгоджуються між собою і не створюють протиріччя (ар.с. 30-34, 58-62, 67-71 т.1, 95-98 т.2);
висновком №3597-И/14 від 08.10.2014 року судово-медичної імунологічної експертизи, з якого вбачається, що відібрані зразки крові на траві на місці огляду події можуть належати потерпілому ОСОБА_12 , що вказує на місце скоєння злочину (ар.с.87-89 т.1);
висновком судово-медичної криміналістичної експертизи №576-МК від 27.10.2014 року, за яким на куртках потерпілого ОСОБА_12 виявлено одне наскрізне пошкодження ворітника круглої форми, при порівнянні наскрізних пошкоджень встановлено, що вони розташовані у проекції один до одного, з`єднані одним каналом, і це вказує на одне вогнепальне поранення, однією кулею. І ці пошкодження ворітників одягу відповідають наскрізному кульовому пораненню шиї (ар.с.93-97 т.1);
висновком №3580-ая/14 від 17.11.2014 року судово-медичної експертизи, за яким встановлено, що потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження у виді вогнепального наскрізного кульового поранення шиї з численними переломами тіла і дужки 5-го шийного хребця, проникаюче в спинномозковий канал з повним порушенням анатомічної цілісності (розривом) спинного мозку, що призвело до розвитку спинального шоку, тетраплегії (повним паралічем всіх кінцівок) і тазових розладів, які у своєї сукупності, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпечності для життя (ар.с.111-131 т.1);
висновком комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи №121 від 10.02.2015 року, за яким ОСОБА_10 у даний час будь-яких психічних розладів не виявляє, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, який відноситься до правопорушення за яким підозрюється ОСОБА_10 , знаходився поза тимчасовим хворим розладом психічної діяльності і міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (ар.с.135-137 т.1).
Аналізуючи показання потерпілого та висновки експертів у сукупності з наведеними і дослідженими доказами, суд не находить підстав щодо їх сумніву.
На підставі викладеного, суд вважає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.1 ст.414 КК України, як вчинення порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло тілесні ушкодження потерпілому.
Призначаючи обвинуваченому покарання необхідне і достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів, суд відповідно до положень ст.65 КК України враховує: особу обвинуваченого, вчинення ним злочину середньої тяжкості з необережності, наслідки злочину, особу винного, який по місцю проходження військової служби характеризується тільки позитивно та має заохочення, одружений, є учасником АТО і має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, раніше не судимий, та обставини, що пом`якшують відповідальність щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які б обтяжували його покарання, суд не вбачає.
Признаючи необхідним за санкцією ч.1 ст.414 КК України призначення обвинуваченому ОСОБА_10 максимального покарання у виді позбавлення волі, суд, приймає до уваги ті обставини, що він є військовослужбовцем і знаходиться в бойовій обстановці яка передбачає певні ризики щодо небезпеки військової служби, має кілька обставин які пом`якшують його покарання і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням наведених даних особи обвинуваченого, приходить до висновку доцільності застосування ст.75 КК України і звільнення його від відбуття покарання із встановленням іспитового строку, що буде достатнім та дієвим для його виправлення та перевиховання.
Заявлені прокурором та потерпілими цивільні позови, як визнані обвинуваченим в повному обсязі задовольнити.
Судові витрати покласти на обвинуваченого. Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.373,374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_10 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.414 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку у 3 (три) роки, зобов`язавши не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти її про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 - не обирати.
Матеріали кримінального провадження зберігати при обвинувальному акті.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати у вигляді вартості проведених по кримінальному провадженню судових експертиз в загальній сумі - 3444(три тисячі чотириста сорок чотири) гривні.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави вартість лікування потерпілого у державних медичних військових закладах в загальній сумі - 160810(сто шістдесят тисяч вісімсот десять) гривень 03 копійки.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_9 , зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди в загальній сумі - 100000(сто тисяч гривень) гривень, в частині вимог до військових частин відмовити.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_12 , зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_4 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 250000 гривень та в рахунок компенсування витрат на лікування 161386 гривень 50 копійок, а в загальній сумі 411386(чотириста одинадцять тисяч триста вісімдесят шість) гривень 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_12 , зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_4 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у виді втрати заробітку щомісячно 3432(три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 50 копійок, який він отримував, як військовослужбовець, в інших позовних вимогах з посиланням на ст.1197 ЦК України - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_6 , зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_4 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000 гривень та в рахунок компенсування витрат на лікування сина 288799 гривень 27 копійок, а в загальній сумі 438799(чотириста тридцять вісім тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 27 копійок.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_6 , зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_4 , в рахунок відшкодування втраченого заробітку у зв`язку з постійним доглядом за інвалідом, щомісячно 1218(одну тисячу двісті вісімнадцять) гривень.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішенням судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копії вироку, яку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.
Суддя: