У Х В А Л А Справа 200/2698/14-к
Провадження № 1-кс/200/1321/14
21 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю захисника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» про визнання дій незаконними, визнання бездіяльності незаконною та повернення вилученого майна, -
У судовому засіданні захисник скаргу підтримав, прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні її тексту. Додатково пояснив, що до слідчого ОСОБА_5 із клопотаннями чи заявами про повернення вилученого майно представники товариства не зверталися. Вважав, що кримінальне провадження за ст. 212 КК України розпочато незаконно, тому що, у відповідності до норм Податкового Кодексу України, терміном подання податкової звітності є 01 березня поточного року і з цих підстав, до моменту подання звітності, робити висновок про несплату податків неможливо, так як підприємство не відзвітувало про їх сплату, а отже, може їх сплатити. Вилучення усієї документації, у тому числі і податкової, не дає можливості не то, що сплатити податки та скласти про це звіт, а здійснювати статутну діяльність взагалі.
Прокурор заперечував проти задоволення скарги, вважаючи, що підстав для її задоволення немає. Пояснив, що є процесуальним керівником по зазначеному кримінальному провадженню. Вилучене на підприємстві майно речовими доказами не визнано. Вважає, що вилучене на підприємстві майно не може мати статусу «тимчасово вилученого», а отже не повинно бути повернуто, якщо на нього не накладено арешт. Вилучення майна слідчим здійснено у відповідності до вимог ст. 236 КПК України, а тому підстав для задоволення скарги немає.
Слідчий у судове засідання не з`явився, письмових заяв та клопотань до суду не надав. Учасники процесу не заперечували проти розгляду скарги за його відсутності. З цих підстав, справу, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України, розглянуто за його відсутності.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно вилучено, у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 КПК України. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано до суду, інакше майно повинно бути повернуто особі, у якої його було вилучено. Нормою ч. 1 ст. 167 КПК України встановлено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися або розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність прокурора у вигляді здійснення тих процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, володільцем тимчасово вилученого майна. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 307 КПК України, за наслідками розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування постановлюється ухвала, якою може бути скасовано рішення слідчого чи прокурора, зобов`язано припинити дію, зобов`язано вчинити певну дію, відмовлено у задоволенні скарги. Нормою ч. 3 цієї статті встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення захисника, з`ясувавши думку прокурора та дослідивши надані до скарги додатки, приходжу до висновку про те, що вона підлягає частковому задоволенню.
Так, у судовому засіданні встановлено, що у період часу з 30 на 31 січня 2014 року у приміщеннях по пр. Кірова, 101 у м. Дніпропетровську, проведено обшук під час якого вилучено документацію та майно ТОВ «Фактор». Клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно чи ухвали слідчого судді про арешт вилученого майна у судовому засіданні прокурором не надано. З цих підстав приходжу до висновку про те, що майно, вилучене у ТОВ «Фактор» при здійсненні обшуку у період часу з 30 на 31 січня 2014 року у приміщеннях по пр. Кірова, 101 у м. Дніпропетровську, знаходиться у слідчого без достатніх правових підстав, у порушення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому повинно бути повернуто його володільцю і власнику, яким є ТОВ «Фактор». Підстав для задоволення скарги у частині визнання незаконним вилучення слідчим ОСОБА_5 під час проведення обшуку у період часу з 30 на 31 січня 2014 року у приміщеннях по проспекту Кірова, 101 у м. Дніпропетровську майна ТОВ «Фактор» немає, тому що його вилучено на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2014 року. Також, зважаючи на те, що у судовому засіданні не надано доказів того, що представники товариства зверталися до слідчого про повернення вилученого при обшуку майна, вважаю, що підстав визнавати незаконною його бездіяльність з повернення майна, немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 169, 171,173, 214, 303, 306-307, 309, 369, 371-372 КПК України, -
Скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» про визнання дій незаконними, визнання бездіяльності незаконною та повернення вилученого майна задовольнити частково.
У задоволенні скарги у іншій частині відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчій суддя ОСОБА_1