АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1794/15 Справа № 190/1239/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника П`ятихатської виправної колонії №122 Управління Державної Пенітенціарної Служби України у Дніпропетровській області ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз: 05 грудня 2012 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання, ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засудженого на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року, якою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення, просить ухвалу районного суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про його умовно дострокове звільнення, не обґрунтовано послався на дані характеристики, в якій зазначено, що він на виробництві установи не працевлаштований, оскільки він працює, має одне заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Крім того, суд послався у судовому рішенні на те, що він не довів своє виправлення, оскільки має лише одне заохочення.

Вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що він режим установи не порушує, виконує усі обов`язки, покладені на нього персоналом установи, приймає активну участь у житті та діяльності колонії, мав стягнення, які погашені, а також перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, які потребують його підтримки та догляду.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що поведінка засудженого ОСОБА_8 свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, оскільки за весь період відбування покарання засуджений має лише одне заохочення від 26 червня 2015 року, тобто після виникнення у нього права на звернення про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, а також не висловлює та не проявляє готовності до самокерованої поведінки в умовах обмеженого нагляду і ізоляції, вину у злочині визнає, але не до кінця усвідомлює суспільну небезпеку вчинених ним діянь, тому не довів свого виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 , який просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги, ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України, думку прокурора та представника колонії, які заперечували проти доводів апеляційної скарги засудженого, оскільки він не довів свого виправлення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України суд всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці та виправлення. З цього приводу суд в ухвалі зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в П`ятихатській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області № 122, фактично відбув 2/3 строку призначеного йому покарання. За час перебування у П`ятихатській виправній колонії № 122 засуджений мав одне заохочення від 26.06.2015 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці, стягнень не мав, на виробництві установи не працевлаштований з незалежних від нього причин, залучався до робіт з благоустрою території установи, але до праці ставився посередньо, інколи потребує контролю за якістю виготовленої продукції, має схильність до дрібних порушень. 11 червня 2015 року рішенням комісії П`ятихатської виправної колонії № 122 засудженому відмовлено в умовно достроковому звільненні, оскільки ОСОБА_8 не довів своє виправлення.

За увесь період відбування покарання мав чотири стягнення, які погашені.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення з посиланням на ті обставини, що відсутня позитивна динаміка в поведінці засудженого, який має лише одне заохочення після виникнення у нього права на звернення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та що засуджений не проявляє готовності до самокерованої поведінки.

Незгода засудженого з висновком суду про відмову в умовно-достроковому звільненні його від відбування покарання з тих підстав, що в нього наявне лише одне заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин є необґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги засудженого щодо надання в судове засідання характеристики на засудженого ОСОБА_8 , яка не відповідає дійсності в тій частині, що він є непрацевлаштованим, є безпідставними, оскільки в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції представник колонії підтвердив, що засуджений ОСОБА_8 не працевлаштований на виробництві установи, а виконує роботи з благоустрою території, надана характеристика досліджувалася під час судового засідання у суді першої інстанції, не заперечувалася засудженим, будь-яких клопотань з цього приводу в судовому засіданні учасниками судового провадження не заявлялось.

Посилання засудженого на не усунення розбіжностей в тому, що він є непрацевлаштованим на виробництві установи, та одночасно при цьому має заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки вказані дані відповідають наданій довідці про заохочення та стягнення, та характеристиці, в якій зазначено, що засуджений залучається до робіт з благоустрою території установи, за що, як пояснив в суді апеляційної інстанції представник колонії, отримав заохочення, а тому встановлені обставини не свідчать про наявність розбіжностей.

Твердження засудженого про те, що стягнення щодо нього є погашеними, мають місце, однак колегія суддів вважає, що зазначена обставина характеризує засудженого протягом всього часу відбування покарання та не свідчить про його сумлінну поведінку за весь період відбування покарання.

Посилання ОСОБА_8 на те, що він режим установи не порушує, виконує усі обов`язки покладені на нього персоналом установи, приймає активну участь у житті та діяльності колонії, є такими, що не в повній мірі відповідають наявним в матеріалах особової справи характеристикам його особи, а тому не заслуговують на увагу.

Перебування засудженого у цивільному шлюбі, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, які потребують його підтримки та догляду, не є визначеними підставами в силу ст.81 КК України для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого, оскільки на думку колегії суддів, відсутні достатні підстави стверджувати, що він протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити.

Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4