Справа № 589/2554/14-к
Провадження № 1-кп/589/52/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" липня 2015 р. Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шостка кримінальне провадження відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, українця, громадянина України, освіта - середня, не працюючого, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 25.02.2014 близько 13-ї години 20 хвилин прийшов до б. АДРЕСА_2 , де мешкав його знайомий ОСОБА_9 , домовившись попередньо про зустріч з останнім по телефону з приводу покупки навушників до свого мобільного телефону. ОСОБА_9 пустив ОСОБА_8 до літньої кухні свого домоволодіння, взявши мобільний телефон останнього ніби то підібрати до нього потрібну модель навушників, та на 1-2 хвилини зайшов в свій будинок. Повернувшись до літньої кухні, ОСОБА_9 навушники та мобільний телефон ОСОБА_8 не повернув, замість того став вимагати, щоб ОСОБА_8 викупив в нього інший мобільний телефон, який ОСОБА_9 рік тому придбав на прохання ОСОБА_8 за умови його подальшого викупу останнім у розстрочку.

Поставлені ОСОБА_9 умови ОСОБА_8 обурили, через що між ними виникла словесна сварки, під час якої ОСОБА_9 почав штовхати та бити руками ОСОБА_8 , виштовхуючи останнього з приміщення літньої кухні на вулицю. При цьому ОСОБА_9 схопив ОСОБА_8 своїми руками за його ліву руку та шляхом її залому завів цю руку за спину ОСОБА_8 , від чого останній нахилився вперед та опинився обличчям над кухонним столом, що знаходився в приміщенні літньої кухні. В цей час ОСОБА_8 побачив на зазначеному кухонному столі розкладний ніж та, умисно,з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень взяв цей ніж в свою праву руку, розвернувся обличчям до ОСОБА_9 та умисно наніс удар останньому ножем в праву верхню частину грудної клітини. Від удару ОСОБА_9 стало погано, про що він сказав ОСОБА_8 , та пішов повз останнього з літньої кухні у двір свого домоволодіння, де впав на землю та від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №32 від 04.04.2014, смерть ОСОБА_9 настала від гострої крововтрати, в наслідок колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням правої легені, середостіння. При судово-медичному дослідженні на трупі ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження у вигляді: шкірна рана на груді з права на рівні 2-го міжреберря по середньо-ключичній лінії, що проникає до правої плевральної полості з пошкодженням правої легені, середостіння. Кров в правій плевралній порожнині близько 2000 мл., в лівій плевральній порожнині близько 500 мл., в серцевій сумці близько 30 мл. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

- шкірні рані (2) в потиличній зоні голови, щелеподібної форми. Дані тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень, та в причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають.

Таким чином, між діями ОСОБА_8 та настанням смерті ОСОБА_9 існує прямий причинний зв`язок.

У судовому засіданні ОСОБА_10 винним себе визнав частково та пояснив, що з викладеними обставинами в обвинувальному акті він повністю погоджується але не погоджується з кваліфікацією за ч.2 ст.121 КК України оскільки він діяв в межах необхідної оборони. З приводу подій які відбувались в лютому місяці минулого року він показав, що 25.02.2014 близько 13-ї години 20 хвилин він прийшов до б. АДРЕСА_2 , де мешкав його знайомий ОСОБА_9 , домовившись попередньо про зустріч з останнім по телефону з приводу покупки навушників до свого мобільного телефону. ОСОБА_9 пустив його до своєї літньої кухні при цьому забрав мобільний телефон ніби для того аби підібрати до нього потрібну модель навушників, та на декілька хвилини зайшов в свій будинок. Повернувшись до літньої кухні, ОСОБА_9 мобільний телефон йому не віддав, та почав вимагати від нього викупити в нього інший мобільний телефон, який ОСОБА_9 рік тому придбав для нього на його ж прохання за умови його подальшого викупу в розстрочку. Бажання викупити колишній телефон у нього не було, так як він придбав інший телефон, через це між ними виникла словесна сварка, яка відбувалась в прихожій кухні. Під час сварки ОСОБА_9 почав йому погрожувати, що закриє його в сараї та посадить на цеп, і що про це ніхто не дізнається. При цьому потерпілий схопив його за руку та шляхом її залому завів ліву руку за спину, від чого він нахилився вперед та опинився обличчям над кухонним столом, що знаходився в приміщенні літньої кухні і побачив на зазначеному кухонному столі розкладний ніж, лезо якого становило близько 7 см. Оскільки він дуже злякався потрепілого, який був, як він вважає фізично від нього здоровіший з метою себе захистити схопив цей ніж правою рукою, та з метою налякати потерпілого, почав розветатися до ОСОБА_9 який в цей час відпустив його руку та знаходився поруч з ним та наніс удар останньому ножем в праву верхню частину грудної клітини. Після удару ОСОБА_9 сказав що йому погано і почав іти повз нього з літньої кухні. Він побачивши, що ОСОБА_11 погано допоміг вийти йому з кухні у двір де останній впав спиною на землю, а він побіг до сусідів викликати швидку допомогу. Поки він викликав шивдку від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер, це він побачив коли повернувся в двір до потерпілого.

Портерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_12 є її батьком. 25.02.2014 р. їй повідомили, що його убили ударом ножа в груди. Вбив його ОСОБА_10 , який зайшов до помешкання потерпілого без його дозволу, не через хвіртку, а через забор. До цього часу вони не змогли оговтатися. При призначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду. Разом з цим просить з винного стягнути завдані їй від злочину матеріальну шкоду у розмірі 7300 грн і моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. Вважає, що ОСОБА_8 повинен нести відповідальність за ч.2 ст. 121 КК України.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що 25.02.2014 р. біля 13год.15 хв він з ОСОБА_10 пішов до будинку розташованомув м. Шостка приватний сектор, номеру будинку не пам"ятає. В цьому будинку ОСОБА_14 хотів купити гарнітуру до свого мобільного. В двір він не заходив, а чекав на вулиці і чув, як у дворі зазначеного будинку розмовляв останній і власник будинку на «повышеных тонах». Потім хвилин через 20 вийшов ОСОБА_14 , віддав йому пакет і сказав, щоб той ішов додому. Сам він залишився на вулиці і пішов як йому здалося до сусідів. Що трапилося обвинувачений йому не говорив і не пояснював.Він не став розпитувати, та пішов додому.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що 25.02.2014 р вона зустріла ОСОБА_10 і ОСОБА_16 які їй особисто нічого не пояснювали, а лише поговорили про своє та пішли кожний по своїм справам.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що в лютому 2014 р., числа він не памятає, він був на вул. Красна м. Шостка де побачив, як з двору вискочив підозрюваний, він був збентежений, і підійшов до іншого чоловіка, який стояв на вулиці за кілька будинків від того, з якого вийшов ОСОБА_10 . Він ( ОСОБА_10 ) щось сказав і той пішов звідти. Підозрюваний став стукати в двері до сусідів і пояснив, що вбили людину. Особисто він у двір не заходив, а був на вулиці доки не приїхала міліція.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що він в телефонному режимі спілкувався з потерпілим, який просив допомоги. Коли він приїхав до будинку де проживав потерпілий то з двору вийшов обвинувачений, на ньому були сліди крові, говорив, що хотів допмогти потерпілому, він викликав міліцію. Труп потерпілого знаходився на подвір`ї будинку, на одязі була кров в будинку крові не було.

Крім того, винуватість підсудного у скоєному підтверджується матеріалами справи, які досліджувались у судовому засіданні, а саме :

Протоком огляду місця події від 25.02.2014 р з фототаблицею - домоволодіння АДРЕСА_2 , де був виявлений труп зі слідами колото-різаної рани, а також вилучені речові докази зі слідами речовини бурого кольору та слідів взуття (а.с. 10-50 т.1 )

Протоколом огляду трупа зі слідами колото-різаної рани (а.с.52-60т.1).

Проведенням слідчого єксперементу від 26 лютого 2014 року з ОСОБА_8 під час якого останній розказав обставини скоєння кримінального правопорушення та продемонтсрував механізм нанесення тілесного ушкодження потерпілому (а.с.127-147 т.1).

Висновком судово-медичної експертизи від № 32 від 25 лютого 2014 р, відповідно до якого, смерть ОСОБА_9 наступила від госитрої кровотечі в результаті колоторізаної рани грудної клітки з пошкодженням правої легені, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що спричинили смерть потерпілого (а.с.155-158 т.1)

Висновком судової трасологічної єкспепртизи № 60 від 12.03.2014 р згідно якого на вирізці гумового килима, вилученого з зазначеного домоволодіння, залишений каблучною частиною взуття є таким же типом рельєфного малюнку, які є на черевиках вилучених у ОСОБА_8 (а.с.16-19 т2)

Висновком судово-медичної експертизи від № 148 від 25 лютого 2014 р, відповідно до якої колото-різана рана на трупі ОСОБА_12 утворилась від дії плоского колюче-ріжучого предмету типу клинка-ножа. Даним предметом міг бути ніж вилучений з місця злочину та представлений на єкспертизу (а.с.107-109т.2)

- Висновками імунологічних експертиз №№, 98,255, 219, 250, 253, 254,252,251, з яких вбачається, що кров з трупа ОСОБА_9 належить до групи О з ізогемаглютиніном анти-А та анти-В ізосерологічної системи крові АВО, кров підозрюваного ОСОБА_8 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А з супутним антигеном Н ізосерологічної системи крові АВО. В об`єктах наданих на дослідження виявлено кров ОСОБА_12 . Кров ОСОБА_10 не виявлена (.а.с. 38-40,43-45, 48-50, 53-55,58-60).

Обвинувачений ОСОБА_8 стверджує, що вбивство він скоїв лише за умови необхідної оборони, умислу вбивати потерпілого у нього не було.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження прийшов до наступного.

У ППВС України №2 від 07.02.2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" зазначається, що з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при розгляді даної категорії справ суди повинні для вірної кваліфікації даних дій ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, питання про умисел необхідно вирішувати з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку підсудного, а так само потерпілого, що передували події, їх стосунки.

Виходячи з цього, суд, при вирішенні питання про спрямованість умислу ОСОБА_8 проаналізував усі обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема врахував події, що передували злочину, дані в динамиці про дії винного і потерпілого, як безпосередньо до злочину, так і під час та після його вчинення, причини припинення діяння.

Суд встановив, що потерпілий ОСОБА_9 сам спровокував вчинення підозрюваним ОСОБА_8 злочинних дій, а також врахував, що після нанесення потерпілому тілесного ушкодження, ОСОБА_10 , побачивши, що потерпілому стало погано допомагав останньому вийти з кухні на свіже повітря, після чого побіг до сусідів просити викликати швидку допомогу.

ОСОБА_8 вважає, що він діяв в межах необхідної оборони, спричинити смерть потерпілому він не бажав.

Твердження адвоката ОСОБА_19 про те, що його підзахисний знаходився в стані необхідної оборони спростовуються насамперед висновками судових експертиз зокрема висновком судово-медичної експертизи від № 32 від 25 лютого 2014 р, відповідно до якого, смерть ОСОБА_9 наступила від гострої кровотечі в результаті колоторізаної рани грудної клітки з пошкоджеенням правої легені, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що спричинили смерть потерпілого, висновком судово-психіатричної № 106 від 31.03.2014 року відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_8 знаходився в стані, що виключає можливість заподіяння потерпілому таких пошкоджень в стані фізіологічного афекту чи іншому емоційному стані, яке могло зробити істотний вплив на його свідомість і поведінку.

Крім того покази обвинуваченого та його захисника спростовуються показами потерпілої яка вказує, що її батько ОСОБА_9 не міг швидко рухатись через захворювання ноги. Свідчення потерпілої ОСОБА_7 підтверджуються відповідною медичною документацією, яку вона надала суду та яка була оглянута в судовому засіданні згідно з якою, потерпілий мав травму ноги, що в подальшому викликало захворювання на остеросклероз судин нижніх кінцівок.

Крім того доводи обвинуваченого, що він не наносив удару потерпілому в область грудної клітки, а лише здійснював розворот під час якого потерпілий сам завдяки різкому руху в його сторону мимоволі наткнувся на ніж, який проник в грудну клітку. Однак з цими доводами обвинуваченого погодитись не можливо оскільки ніж в положенні на яке вказує ОСОБА_8 при дачі показів в судовому засіданні під час нанесення удару ( ніж знаходився частково в долоні, а частково в пальцях руки) був замалий для нанесення такої сили удару, а потерпілий знаходився на такій відстані коли неможливо дуже різко та всією масою тіла наткнутись на ніж спричинивши такі собі пошкодження, крім того одяг на потерпілому також заважав проникненню. Отже удар ножем в область грудної клітки потребував прикладення певної сили з боку обвинуваченого для досягнення результату, який мав місце.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано на досудовому слідстві за ч.2 ст. 121КК України, суд також погоджується з даною кваліфікацією оскільки мало місце умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (ст.121 ч.2 КК України).

З об`єктивної сторони цей злочин характеризуються суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

ОСОБА_8 вказує, що він не мав наміру вбивати потерпілого це сталось спонтанно, він лише намагався захиститись від можливого, як він вважав нападу зі сторони потерпілого, яке виразилось в заламуванні його руки та словесних погроз типу посадити його на ланцюг.

В даному випадку колегія суддів вирішуючи питання про умисел зважає на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховує спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень.

В даному випадку сукупність досліджених судом доказів достовірно доводить, що обвинувачений діяв саме умисно, при цьому суд виходить із сукупності всіх обставин справи, враховує спосіб, знаряддя злочину - ніж, характер і локалізацію тілесного ушкодження - колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням правої легені, середостіння, причини припинення злочинних дій - побачив наслідки своїх дій, а саме те, що настала смерть потерпілого після нанесення йому удару ножем.

Суд аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_8 в сукупності з дослідженими в судовому засіданні доказами, проаналізувавши всі докази, вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_20 в заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті потерпілого ОСОБА_9 .

Суд вважає, що характер заподіяних обвинуваченим потерпілому тілесного ушкодження, а саме удар ножем в область грудної клітки призвело до смерті потерпілого відноситься до тяжких тілесних ушкоджень і між даним тілесним ушкодженням та настанням смертельного результату є прямий причинний зв`язок, спосіб його заподіяння, а саме нанесення удару ножем в область грудної клітки, свідчать про прямий умисел обвинуваченого ОСОБА_8 на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 і з урахуванням обставин справи, показань самого обвинуваченого, свідків, висновку судово - медичної експертизи, судово - психіатричної № 106 від 31.03.2014 року виключає можливість заподіяння потерпілому таких пошкоджень в стані фізіологічного афекту чи іншому емоційному стані, яке могло зробити істотний вплив на його свідомість і поведінку. Виходячи з обставин справи, суд вважає, що ОСОБА_8 не міг не усвідомлювати, що заподіює тяжку шкоду здоров`ю потерпілому, і бажав настання такої шкоди.

Проаналізувавши вище викладене колегія суддів прийшла до висновку, що в судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про необхідну оборону, оскільки ОСОБА_8 прийшов в будинок потерпілого, при цьому, знаходячись в будинку мав реальну можливість покинути приміщення будинку і в цей момент, життю та здоровью обвинуваченого не було жодної реальної загрози, жодні дані не підтверджують того, що ОСОБА_8 захищався він неправомірних дій ОСОБА_9 тобто відсутні підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 на ст. 118 КК України, тобто на умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

З урахуванням зібраних у справі доказів у їх сукупності дії ОСОБА_8 підпадають під дію ст. 121 ч. 2 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинио смерть потерпілого.

В силу ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд вважає розкаяння у вчиненому, сприяння розкриттю злочина.

В силу ст.67 КК України обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому, суд не встановив.

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд виходить з вимог закону про достатність покарання для виправлення підсудного, враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого, особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують покарання з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, вважає, що подальше виправлення і перевиховання обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції його від суспільства з призначенням мінімальної міри покарання в межах санкції передбаченої ч.2 ст. 121 КК України.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого, щодо стягнення з ОСОБА_8 завданої ним матеріальної шкоди на суму 7 300 грн., який визнається самим обвинуваченим, підлягає задоволенню, так як п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що відповідно до ст. 459 ЦК України (на даний час це ст.1201 ЦК України) у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги та обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

З матеріалів, що були досліджені при розгляді справи випливає, що потерпіла дійсно понесла витрати на ритуальні послуги та на оплату обряду поховання в тому числі і на поминальний обід, що є одним з елементів обряду пов`язаного з похованням, а так як у судовому засіданні доведена вина ОСОБА_8 в смерті потерпілого, то шкоду слід стягнути саме з нього, в доведеній письмовими доказами сумі, а саме у розмірі 7300грн.

Щодо цивільного позову потерпілого про стягнення з ОСОБА_8 завданої ним моральної шкоди у розмірі 70 тисяч гривен, то відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4, від 31.03.1995 року ( із змінами та доповненнями) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суди задовольняючи такі позови повинні виходити з дійсних моральних страждань та вимушених змін в житті потерпілого, враховувати майновий стан потерпілої та винної особи, інші суттєві обставини, що мають значення для справи та при визначенні розміру відшкодування керуватись принципами розумності, справедливості та виваженості.

Так, виходячи з принципу виваженості і справедливості, зважаючи на обсяг страждань яких зазнала потерпіла, можливість їх відновлення, майновий стан потерпілого та обвинуваченого, суд вважає, що позов обґрунтований частково і у відповідно до ст.ст. 1167, 1198 ЦК України підлягає частковому задоволенню і вважає за можливе визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 40000 гривень, що є розумним та справедливим.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 121ч.2 КК України і призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі;

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 983,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 7300 грн. матеріальної шкоди та 40000 грн моральної шкоди.

ОСОБА_8 запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити раніше встановлений тримання під вартою.

Строк відбування показрання ОСОБА_8 , відраховувати з дня його фактичного затримання, тобто з 25.02.2014 р.

Речові докази по справі: склянні рюмки, стакани, пляшки, гумовий килим,куртка джинсова, брюки, металевий ніж, компакт-диск, пакет із полімерного матеріалу, що належало потерпілому повернути та дозволити використовувати ОСОБА_7 на власний розсуд; вирізки з гуми зі слідами речовини бурого кльору та зі слідами взуття , тампони з обранцями крові знищити, мобільний телефон SONY XPERIA повернути ОСОБА_10 і дозволити використовувати на власний розсуд.

На вирок може бути подано апеляцію в апеляційний суд Сумської області через Шосткинський міськрайсуд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_3
ОСОБА_2