Справа № 1-47/11 Провадження №11/773/301/13 Головуючий у 1 інстанції:Ющук О.С.
Категорія:ч.2 ст.194 КК України Доповідач: Пазюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2013 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Пазюка О.С.,

суддів Матвієнко Н.В., Лозовського А.О.,

з участю прокурора Плечій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, на постанову Луцького міськрайонного суду від 17 червня 2013 року, якою кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.194 КК України, направлено прокурору для проведення додаткового розслідування,

В С Т А Н О В И Л А :

Органом досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що 16 грудня 1998 року він був затриманий працівниками міліції у м.Луцьку по вул.Карпенка-Карого при керуванні автомобілем ВАЗ-21013 з завідомо підробленим посвідченням водія.

В ході розслідування кримінальної справи було встановлено, що ОСОБА_1 протягом 1996-1998 років, не маючи посвідчення водія, використовував підроблене посвідчення на своє прізвище.

Такі дії ОСОБА_1 органом досудового слідства кваліфіковано за ч.2 ст.194 КК України.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 17 червня 2013 року під час судового розгляду дану кримінальну справу направлено прокурору міста Луцька для організації та проведення додаткового розслідування.

Підставами для цього стали неправильність та неповнота досудового слідства, що не може бути усунута в судовому засіданні. Оскільки ні на попередній розгляд справи, призначений судом на 15.03.1999 року, ні в судовому засіданні, що неодноразово призначались та відкладались, ОСОБА_1 жодного разу не зявився, у звязку з чим до останнього застосовувався примусовий привід. Однак, згідно рапорту дільничного інспектора Луцького МВ УМВС України у Волинській області та пояснень осіб, виконати даний привід не вдалось можливим, у звязку з тим, що за вказаною адресою у постанові та обвинувальному висновку (за якою проживає ОСОБА_1Р.) така особа не проживає. У звязку з чим, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.04.1999 року ОСОБА_1 був оголошений у розшук; запобіжний захід змінено на взяття під варту.

Однак, з 1999 року по даний час працівниками органів внутрішніх справ не виконано дану постанову суду та не встановлено місце знаходження ОСОБА_1

Не погоджуючись з даною постановою суду, прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій зазначає, що органами досудового слідства зібрано достатньо характеризуючих даних особи обвинуваченого, зокрема, місце проживання останнього м.Луцьк, вул.Конякіна 37/40.

Також судом в порушення вимог ст.262 КПК України розглянуто справу при відсутності підсудного, хоча суд не володіє відомостями про те, що підсудний перебуває за межами України та не звертався із клопотанням про розгляд справи у його відсутності.

Тому, просить постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.06.2013 року про направлення справи про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України для проведення організації додаткового розслідування скасувати, як таку, що винесена з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а справу направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції в іншому складі суду.

Заслухавши доповідача, який виклав обставини справи, доводи апеляції, прокурора, який підтримав апеляцію і просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи за доводами апеляції, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляція прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 281 КПК України повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що починаючи із попереднього розгляду справи (1999 рік), ОСОБА_1 в судове засідання жодного разу не зявився. Постанову суду про привід працівникам органів внутрішніх справ не вдалося за можливе виконати, оскільки останній за місцем вказаного проживання не перебував. Враховуючі неодноразові нагадування суду щодо встановлення місця знаходження ОСОБА_1 та виконання постанови суду про оголошення обвинуваченого у розшук, суд дійшов до правильного висновку, що органами досудового слідства не здобуто усіх можливих даних відносно ОСОБА_1, що унеможливлює розгляд справи в подальшому по суті.

Крім цього, судом максимально використано усі можливі заходи, тобто - доручення та нагадування органам досудового слідства.

Твердження прокурора про недопустимість розгляду справи за відсутності обвинуваченого не знаходить свого підтвердження при перегляді справи в апеляційній інстанції, оскільки за змістом ст.ст.246, 281 КПК України (в ред..1960 р.) повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду можливе як за клопотанням учасників так і за ініціативи суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції використано усі процесуальні можливості для розгляду справи по суті і з постанови суду убачається, що це неможливо зробити.

Тому постанова суду першої інстанції про повернення справи на додаткове розслідування з наведених у ній мотивів, підлягає залишенню без зміни.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати в кримінальних справах,

У Х В А Л И Л А :

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.06.2013 року про направлення справи про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України для організації проведення додаткового розслідування залишити без зміни, апеляцію прокурора без задоволення.

Головуючий

Судді