Справа № 589/2881/15-к
Провадження № 1-кп/589/206/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" грудня 2015 р. Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Шостка Сумської області кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Вороніж Шосткинського району Сумської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, неодруженого, невійськовозобов`язаного, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 травня 2002 року Шосткинським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ст.70, 75 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

- 17 жовтня 2003 року Шосткинським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

- 15 березня 2007 року Шосткинським районним судом Сумської області за ч.1 ст.162, ч.1 ст.71 КК України до обмеження волі на строк 2 (два) роки, на підставі ч.1 ст.71 КК України приєднано покарання за вироком Шосткинського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2003 року у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі;

- 29 жовтня 2007 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч.1 ст.309, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- 10 листопада 2011 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 (один) рік,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 Кримінального кодексу України від 05 квітня 2001 року за №2341-ІІІ (далі КК України),-

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця селища Вороніж Шосткинського району Сумської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, неодруженого, невійськовозобов`язаного, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
25 березня 2015 року в період часу з 02 години до 03 години ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи у приміщенні залізничного вокзалу станції «Терещенська», який розташований в селищі Вороніж Шосткинського району Сумської області по вулиці Колеснікова побачили сидячого на лавочці ОСОБА_8 та запропонували останньому вжити з ними спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв ОСОБА_3 спочатку заволодів зарядним пристроєм до мобільного телефону, а в подальшому, шляхом погрози і мобільним телефоном «Nokia Lumia» 928 IMEl НОМЕР_1 , що належать потерпілому. При цьому ОСОБА_9 із ОСОБА_3 діяли узгоджено з метою налякати потерпілого погрожуючи йому насильством, небезпечним для життя та здоров`я.

ОСОБА_10 реально сприймаючи погрози насильства, висунуті ОСОБА_11 та ОСОБА_3 , боячись за своє життя та здоров`я, передав останнім вищезазначений мобільний телефон.

При цьому мобільним телефоном «Nokia Lumia» НОМЕР_2 заволодів ОСОБА_9 , а зарядний пристрій до нього ОСОБА_3 забрав собі, забравши його з належного потерпілому рюкзака.

З метою залякування потерпілого для того, щоб останній не звертався із заявою до правоохоронних органів ОСОБА_9 наніс ОСОБА_12 один удар кулаком в живіт. Від вказаного удару ОСОБА_10 відчув фізичний біль.

Згідно висновку експерта №295 від 07.05.2015 ринкова вартість мобільного телефону марки «Nokia Lumia» 928 ІМЕІ НОМЕР_1 на момент скоєння кримінального правопорушення, тобто, 25.03.2015 могла становити одну тисячу сто гривень 00 копійок.

Ринкова вартість зарядного пристрою марки «Asus» на момент скоєння кримінального правопорушення 25.03.2015 могла становити триста двадцять дві гривні 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_12 матеріальні збитки на суму 1422 (одна тисяча чотириста двадцять дві) гривні 00 копійок.

Здійснюючи вказані дії, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 усвідомлювали суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачали їх суспільно небезпечні наслідки і бажали їх настання, тобто діяли з прямим умислом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав. Крім того зазначив, що розбою не вчинював, а здійснив лише пограбування ОСОБА_8 . Так, дійсно 25 березня 2015 року близько другої години ночі був на залізничному вокзалі станції «Терещенська» у селищі Вороніж разом з ОСОБА_5 . Перед цим вживав спиртні напої, а саме один літр пива вдома, пляшку 0,5 літра пива і пляшку настоянки «Горобина» біля магазина разом з ОСОБА_5 . При цьому ножа з собою не носив, оскільки просили у магазині продавця, щоб порізала пиріжки. В подальшому взявши ще пива та пляшку настоянки «Горобина» разом з ОСОБА_5 пішли до вищезазначеного залізничного вокзалу, де побачили ОСОБА_8 , який чекав потягу. Присівши біля потерпілого спочатку розмовляли, в подальшому запропонували випити спиртного на що останній погодився. Після того як випили настоянку побачив, що з рюкзаку ОСОБА_8 виглядає шнур зарядного пристрою до мобільного телефону і вирішив його забрати витягнув з рюкзаку і поклав до своєї кишені. В подальшому запропонував потерпілому віддати мобільний телефон, при цьому міг казати «віддай по хорошому» та робити якісь дії руками, які потерпілий міг зрозуміти як погрозу. Мобільний телефон забрав із рук потерпілого. Під час цього випадково було розбито скляну пляшку з під настоянки із прозорого скла, яка стояла біля ОСОБА_5 , але склом потерпілому не погрожували. Мобільним телефон та зарядку хотів віддати до магазину під залог в обмін на алкогольні напої. Але побачивши, що мобільний телефон з дефектом, віддав його ОСОБА_5 . Після цього разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виходили на пірон вокзалу покурити.

Щиро розкаюється у вчиненому злочині, просить суворо не карати та дати йому шанс виправитися. Обіцяє не вчиняти подібного.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав. Крім того зазначив, що розбою не вчинював, а здійснив лише пограбування ОСОБА_8 . Суду надав показання, аналогічні показанням ОСОБА_3 . Крім того додатково показав, що після того як ОСОБА_3 забрав у ОСОБА_8 мобільний телефон та зарядний пристрій до нього, вони у трьох вийшли на пірон вокзалу покурити, там ОСОБА_5 вдарив кулаком у живіт потерпілого. Вважає, що так вийшло оскільки був у нетверезому стані. В подальшому, через деякий час коли до нього звернувся потерпілий, ОСОБА_5 повернув йому мобільний телефон і оскільки після цього потерпілим було висунуто претензію, що мобільний телефон зламаний, також виплатив потерпілому грошима 2500 гривень.

Щиро розкаюється у вчиненому злочині, просить суворо не карати та дати йому шанс виправитися. Обіцяє не вчиняти подібного.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що в період з другої до третьої години ночі 25 березня 2015 року, коли він чекав потяг у залі очікування залізничного вокзалу станції «Терещенська», дві особи, з якими він раніше не був знайомий, а саме, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 пропонували йому випити спиртного. Спочатку потерпілий відмовився, але ОСОБА_3 та ОСОБА_5 наполягали і тому він випив з ними настоянку червоного кольору «Горобина», що знаходилась у пляшці об`ємом 0,5 літра із прозорого скла. Під час розпивання спиртного ОСОБА_3 зпитав «Що у рюкзаку? Покажи». На відмову потерпілого це зробити, ОСОБА_3 силою взяв рюкзак і витягнув звідти зарядний пристрій для мобільного телефону і забрав собі, при цьому ніяких погроз, а ні з боку ОСОБА_3 , а ні з боку ОСОБА_5 не було. В подальшому ОСОБА_3 запропонував потерпілому віддати мобільний телефон. На відмову потерпілого, ОСОБА_3 обняв його за шию і сказав «віддавай по хорошому». На відповідь потерпілого «не віддам», ОСОБА_3 дістав ножа та став ним погрожувати ОСОБА_8 і в цей час ОСОБА_5 розбив пляшку з під спиртного і взявши скло «розочку» приставив до шиї потерпілого. При цьому ОСОБА_3 був у стані сильного алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_5 трохи менше і ОСОБА_8 побоючись за своє життя віддав мобільний телефон. В подальшому, втрьох виходили курити на пірон, де ОСОБА_5 вдарив потерпілого в живіт кулаком один раз, при цьому сказав, щоб потерпілий про те що відбулося нікому нічого не говорив. Десь через два тижні ОСОБА_5 на вимогу потерпілого повернув останньому мобільний телефон у неробочому стані та сплатив матеріальну та моральну шкоду в розмірі 2500 гривень.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що був понятим при проведенні слідчих експерементів з обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які проводились весною 2015 року. Кожний слідчий експеремент проводився окремо, спочатку з ОСОБА_5 , потім з ОСОБА_3 . Особа, яка проводила слідчий експеремент спочатку роз`яснювала учасникам, що буде відбуватись та їх права. Після закінчення експеременту заповнювався протокол і після цього учасники їх підписували, при цьому зауважень ніхто не висовував.

Крім того із протоколу огляду місця події від 24 квітня 2015 року та фототаблиці до нього вбачається, що ОСОБА_5 добровільно віддав зарядний пристрій до мобільного телефону. (а.с.179-181).

Із висновку експерта Науково дослідного експертно криміналістичного центру при управлінні МВС України на Південно Західній залізниці №295 від 07 травня 2015 року вбачається, що:

- ринкова вартість мобільного телефону марки «Nokia Lumia» 928 IMEI НОМЕР_1 на момент скоєння кримінального правопорушення 25 березня 2015 року могла становити одну тисячу сто гривень 00 копійок;

- ринкова вартість зарядного пристрою марки «Asus» на момент скоєння кримінального правопорушення 25 березня 2015 року могла становити триста двадцять дві гривні 00 копійок. (а.с.186-191).

Із Акту судово-психіатричного експерта Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни №92 від 20 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 інкриміноване йому діяння здійснив у стані, коли міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с.192-194).

Із розписки ОСОБА_8 від 07 травня 2015 року вбачається, що останній отримав від ОСОБА_5 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень за матеріальні збитки. Матеріальних претензій не має. (а.с.195).

Органом досудового слідства дії обвинувачених кваліфіковано:

- ОСОБА_3 за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я (розбій) вчинений за попередньою змовою групою осіб;

- ОСОБА_5 за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я (розбій) вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ч.1 ст.337 Кримінального процесуального кодексу України за №4651-VI від 13 квітня 2012 року (далі КПК України), судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Так, стороною обвинувачення під час судового розгляду не було доведено, що обвинуваченими було вчинено напад у складі розбою, оскільки це умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психологічного насильства і характеризуються раптовістю, несподіваністю для потерпілого, короткочасністю, агресивністю.

Також стороною обвинувачення не було доведено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 діяли за попередньою змовою, оскільки це заздалегідь, тобто до початку злочину, домовленість про спільне його вчинення.

В той час, судом було встановлено, що потерпілий і обвинувачені спочатку випивали спиртне, в подальшому через деякий час ОСОБА_3 відкрито відібрав у потерпілого зарядний пристрій для мобільного телефону і тільки після цього, коли на пропозицію ОСОБА_3 віддати мобільний телефон потерпілий відмовився, ОСОБА_3 відібрав його у потерпілого шляхом погрози та віддав ОСОБА_5 . ОСОБА_5 у свою чергу не повернув цей мобільний телефон потерпілому, а залишив собі. Крім того, коли вони у трьох виходили на пірон вокзалу покурити, ОСОБА_5 вдарив один раз ОСОБА_8 кулаком у живіт, при цьому попросив потерпілого нікуди не звертатися. Внаслідок удару потерпілий відчув фізичний біль.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом об`єктивно встановлено, що дії обвинувачених слід кваліфікувати:

- ОСОБА_3 за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого;

- ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого;

Суд критично оцінює показання потерпілого ОСОБА_8 , а також протоколи проведення слідчих експериментів з потерпілим та обвинуваченими в частині того, що ОСОБА_3 погрожував потерпілому ножем, а ОСОБА_5 горловиною від скляної пляшки, оскільки це не підтверджується іншими доказами, наприклад показами інших свідків або протоколами вилучення відповідних предметів.

Суд, також не бере до уваги показання свідка ОСОБА_14 яка в судовому засіданні показала, що працює прибиральником виробничих приміщень на залізничному вокзалі станції «Терещенська» і в кінці березня 2015 року прибираючи приміщення звернула увагу на розбиту пляшку з під пива із скла зеленого кольору, оскільки як потерпілий так і обвинувачені зазначають, що пляшка була із прозорого скла світлого кольору, а також свідок не пам`ятає точної дати коли вона звернула увагу на розбиту пляшку.

Крім того, суд оцінює критично твердження обвинуваченого ОСОБА_3 про застосування недозволених методів слідства, оскільки вони необґрунтовані і на підтвердження цього не надано жодного доказу.

Відповідно до ст.12 КК України злочин передбачений ч.2 ст.186 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 міру покарання, суд визнає, що згідно із ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття.

Обставинами, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнає рецидив злочину та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно та має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, а також те, що тяжких наслідків від злочину не настало, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі, оскільки обвинуваченого неможливо виправити без ізоляції від суспільства і саме така міра покарання буде необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 міру покарання, суд визнає, що згідно із ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, пом`якшуючі та обтяжуючу покарання обставини, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо та є інвалідом з дитинства другої групи, а також те, що тяжких наслідків від злочину не настало, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі. Окрім вищезазначеного, враховуючи можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, суд вважає за необхідне, відповідно до ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням. Також, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки передбачені п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.

Речові докази по кримінальній справі відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, суд вважає за необхідне:

- мобільний телефон марки «Nokia Lumia» 928 ІМЕІ НОМЕР_1 , та зарядний пристрій марки «Asus», які переданий на зберігання ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили повернути останньому як законному володільцю.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 суд вважає за необхідне стягнути на користь держави процесуальні витрати за проведення Науково дослідним експертно криміналістичним центром при управлінні Міністерства внутрішніх справ України на Південно Західній залізниці товарознавчої експертизи за №295 від 07 травня 2015 року в розмірі 245 (двісті сорок п`ять) гривень 52 копійки, у дольовому порядку з кожного по 122 (сто двадцять дві) гривні 76 копійок.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , суд звертає увагу на ст.5 п.1 підпункт «с» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на

підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Крім того, із правової позиції Європейського суду з прав людини у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Тодоров проти України» вбачається, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання під вартою протягом досить тривалого часу.

Беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, в якому ОСОБА_3 обвинувачується (вчинення тяжкого правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від чотирьох років, має п`ять судимостей, які не погашені у встановленому законом порядку, три з яких проти власності), а також беручи до уваги строк його тримання під вартою, який відраховується з 27 квітня 2015 року та ризик вчинення обвинуваченим нового злочину, суд в поряду ст.131 КПК України та на підставі ст.177 КПК України, до набрання вироком законної сили вважає за необхідне залишити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 не обиралась, підстави або клопотання для її застосування у суда відсутні.

Керуючись ст.368 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід залишити без зміни у вигляді тримання під вартою з утриманням у Сумському слідчому ізоляторі Управління державної пенітенціарної служби України у Сумській області.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 обчислювати з моменту затримання, а саме з 27 квітня 2015 року.

ОСОБА_5 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки та покласти на нього відповідно до ст.76 КК України слідуючи обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Речові докази по кримінальній справі:

- мобільний телефон марки «Nokia Lumia» 928 ІМЕІ НОМЕР_1 , та зарядний пристрій марки «Asus», які переданий на зберігання ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили повернути останньому як законному володільцю.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення Науково дослідним експертно криміналістичним центром при управлінні Міністерства внутрішніх справ України на Південно Західній залізниці товарознавчої експертизи за №295 від 07 травня 2015 року в розмірі 245 (двісті сорок п`ять) гривень 52 копійки, у дольовому порядку з кожного по 122 (сто двадцять дві) гривні 76 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1