справа № 482/539/15-к В И Р О К
Іменем України
Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:
1. 03.12.1979 року Миколаївським обласним судом за ст.ст.17, ч.3 ст.117 КК України ( в ред. 1960р.) із застосуванням ст.44 КК до 4 років позбавлення волі;
2. 02.12.1984 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ст.ст.17, ч.2 ст.117 КК України ( в ред. 1960р.) до позбавлення волі на строк 7 років;
3. 10.02.1994 року Виньковецьким районним судом Хмельницької області за ст. 140ч.2 КК України ( в ред. 1960р.) до позбавлення волі на строк 2 роки;
4. 10.02.1997 року Виньковецьким районним судом Хмельницької області за ст. 140ч.2 КК України ( в ред. 1960р.) до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
5. 28.10.2002 року Ленінським районним судом м. Миколаєва Миколаївської області за ст. 227 ч.2 КК України до позбавлення волі на строк 8 років;
6. 14.09.2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва Миколаївської області за ст.ст. 309ч.1, 71 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців 14 днів, звільнився з місць позбавлення волі 28.09.2013 року по відбуттю строку покарання із встановленням адміністративного нагляду Миколаївським районним судом Миколаївської області від 22.08.2013 року на строк 1 рік, який постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27.06.2014 року було продовжено на строк 6 місяців, про обвинувачення у скоєні кримінальних злочинів, що передбачені ст.ст.185 ч.3, 395 КК України.
У судовому розгляді справи приймали участь сторони кримінального провадження: процесуальний прокурор прокуратури Новоодеського району ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 .
Потерпілою у кримінальному провадженні являється ОСОБА_6 , яка на судовий розгляд справи не з`явилася, подавши суду письмову заяву про розгляд даної справи у її відсутність.
СУД, В С Т А Н О В И В і ВВАЖАЄ ДОВЕДЕННИМ, ЩО :
В середині грудня 2014 року, у нічний час, більш точної дати і часу досудовим розслідуванням не встановлено, раніше судимий ОСОБА_3 , проходив повз домоволодіння громадянки ОСОБА_6 , що розташоване по АДРЕСА_2 , внаслідок чого у нього виник раптовий умисел на таємне викрадення майна з території цього домоволодіння.
Реалізуючи раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 проник на територію цього домоволодіння через неогороджену частину огороду.
Там, знаходячись на території цього домоволодіння, ОСОБА_3 , діючи з корисливою метою, протиправно, умисно, таємно, викрав металеву борону, яку виявив біля гаражного приміщення, вартістю 850 гривень, а після цього зірвавши з дверей гаражного приміщення замок, проник в його середину, звідки таємно викрав дитячий велосипед, вартістю 200 гривень, чотирьохжильний мідний кабель, вартістю 90 гривень.
Заволодівши незаконно вказаним майном, ОСОБА_3 після цього з місця скоєння злочину зник, а в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, а саме продав на металобрухт, а вирученні від реалізації гроші звернув на власні потреби, внаслідок чого завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 1140 гривень.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний злочин, що передбачений ст.185ч.3 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якої являється проникнення в інше приміщення.
Завдана злочином матеріальна шкода не була відшкодована обвинуваченим потерпілій як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду справи.
Цивільний позов по справі потерпілою не заявлявся, процесуальні витрати по справі відсутні.
Доказами на підтвердження встановлених в суді вищезазначених обставин, являються покази допитаного в суді обвинуваченого, який повністю визнав свою провину в інкримінованому йому в провину злочині, а також доказами по справі являються досліджені в суді документи кримінального провадження.
Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєні інкримінованих йому в провину злочинах, що передбачені ч.3 ст.185 та ст.395 КК України.
По суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_3 розповів про обставини вчинення ним цього викрадення майна з території домоволодіння і гаражу потерпілої ОСОБА_6 , що розташована по АДРЕСА_2 , пояснивши свої дії тим, що хотів їсти, а тому вирішив викрасти вироби з металу з території домоволодіння ОСОБА_6 , повз яке проходив вночі, в грудні 2014 року. Зазначив, що проник на територію домоволодіння, де біля гаражу виявив металеву борону, а потім руками зірвав замок з дверей гаражу, звідки викрав дитячий велосипед і мідний кабель і все це здав на металобрухт приблизно на 70 гривень, які витратив для купівлі собі продуктів харчування. Заявив, що в скоєному щиро кається, що більше красти не буде, а тому просить суд не позбавляти його волі.
Вислухавши покази обвинуваченого, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що крім визнання обвинуваченим своєї провини у скоєні злочинів, його вина у скоєні злочину, що передбачений ч.3 ст.185 КК України повністю доведена в судовому засіданні фактичними даними, які викладені в досліджених в суді документах кримінального провадження.
Так, з досліджених в судовому засіданні документів, а саме: з протоколу прийняття письмової заяви від потерпілої про злочин, витягу з ЄРДР, обставин викладених в протоколі огляду місця пригоди, довідок про вартість викраденого майна, протоколу проведення слідчого експерименту з обвинуваченим, протоколу проведення впізнання обвинуваченого по фотознімку вбачається, що дійсно з території домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить потерпілій ОСОБА_6 та з приміщення гаража цього домоволодіння, в ніч, в середині грудня 2014 року, було викрадено металеву борону з подвір`я, а з гаражу, шляхом пошкодження замка на вхідних дверях, викрадено дитячий велосипед і мідний кабель, вартість всього викраденого майна складає 1140 гривень. Обвинувачений ОСОБА_3 в процесі проведення слідчого експерименту на місці пригоди розповів про обставини скоєння ним цього викрадення, які повністю співпали з результатами вже раніше проведеного огляду місця події та його показами, а також обвинувачений був впізнаний свідком, як особа, яка продала йому викрадене майно на металобрухт.
За таких вищевикладених обставин, дослідивши в судовому засіданні покази обвинуваченого, дослідивши документи кримінального провадження, в тому числі документи, що характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому в провину злочині, що передбачений ч.3 ст.185 КК України повністю доведена дослідженими доказами, в тому числі і його признательними показами, які відповідно до ст.ст.84-86 КПК України, являються належними і допустимими доказами та які суд кладе в основу обвинувального вироку.
Органом досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковані за ст.ст.185ч.3 та ст.395 КК України.
Відповідно до ст.ст.94, 337 КПК України, аналізуючи та оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази, як кожного окремо, так і всіх їх у сукупності, в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України являється правильною, а тому, суд його дії кваліфікує за ст.185ч.3 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна(крадіжку), з проникненням в інше приміщення.
Що ж стосується пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення у скоєні злочину, що передбачений ст.395 КК України, то суд, після дослідження всіх обставин справи, приходить до висновку, що обвинуваченням не доведено це обвинувачення належними та допустимими доказами, так як фактичні обставини справи не відповідають пред`явленому обвинуваченню і, що в діях ОСОБА_3 взагалі відсутній склад злочину, що передбачений ст.395 КК України.
Цей висновок суду ґрунтується на наступному:
Так, з пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення у скоєні злочину, що передбачений ст.395 КК України вбачається, що він перебуваючи під адміністративним наглядом, який йому було встановлено судом і потім продовжено на строк 6 місяців та достовірно знаючи про це, в середині грудня 2014 року, у нічний час, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно залишив місце мешкання та вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.185 КК України.
Склад злочину, що передбачений ст.395 КК України, передбачає настання кримінальної відповідальності за самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі.
Під самовільним залишенням місця проживання, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до обставин. що викладені в ст.ст.9,10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», слід розуміти активні дії піднаглядного, що можуть виражатися як у зміні ним без будь-яких поважних причин та без повідомлення органу, який здійснює нагляд, місця проживання, як у межах того самого населеного пункту, так і виїзд без дозволу органу, який здійснює нагляд, в інший населений пункт, з метою ухилення від цього адміністративного нагляду.
Із пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, так із досліджених в судовому засіданні доказів не вбачається, що ОСОБА_3 вчинив одну із дій, що входять до об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінує мого йому в провину злочину.
Досліджені в судовому засіданні фактичні обставини справи, які випливають з показів самого обвинуваченого ОСОБА_3 так із досліджених документів, а саме рапорту працівника міліції, свідчать про те, що ОСОБА_3 вчиняючи вночі, в середині грудня 2014 року злочин, що передбачений ч.3 ст.185 КК України. а саме таємне викрадення майна з домоволодіння потерпілої ОСОБА_6 у цьому ж селі Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області, не залишав свого місця проживання і не переїздив на проживання до іншого населеного пункту без дозволу органів які здійснювали адміністративний нагляд, і не мав на меті ухилення від цього адміністративного нагляду. Ці досліджені в суді фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_3 , перебуваючи під адміністративним наглядом самовільно порушив заборону виходу з будинку у визначений судом час, що може мати наслідком настання адміністративної відповідальності, передбаченої ст.187 КУпАП..
Крім того, обвинуваченням не встановлено точний час скоєння ОСОБА_3 крадіжки майна з домоволодіння потерпілої ОСОБА_6 , а зазначено, що ця крадіжка відбулася в ніч в середині грудня 2014 року і в судовому засіданні обвинуваченням не доведено, що ОСОБА_3 самовільно порушив заборону виходу з будинку саме у визначений судом час.
Тому, за таких встановлених в судовому засіданні фактичних обставин, не дивлячись на заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про повне визнання ним своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, суд приходить до висновку про відсутність в його діянні ознак інкримінованого йому в провину злочину, що передбачений ст.395 КК України.
Статтею 373 КПК України передбачено, що у випадку встановлення судом підстав для закриття кримінального провадження, що передбачені пунктом 2 частини першої ст.284 КПК України, а саме у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, суд ухвалює виправдувальний вирок в цій частині пред`явленого обвинувачення.
За таких вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого йому в провину злочині, що передбачений ст.395 КК України, через відсутність в його діянні складу цього злочину.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він являється працездатним, не військовозобов`язаним громадянином України, який не має постійної роботи і на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, розлучений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів і вчинив новий злочин у період не знятої та не погашеної судимості, що відповідно характеризує особу обвинуваченого.
Тому, призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує, як ступінь тяжкості та характер скоєного ним злочину, так враховує і обставини, що характеризують його особу, в тому числі його незадовільний матеріальний стан, сімейний стан, а також всі інші обставини цієї справи, в тому числі і ті, що як обтяжують, так і пом`якшують йому покарання.
З урахуванням всього викладеного, суд зазначає, що скоєний обвинуваченим злочин відноситься до категорії тяжкого і вчинений ним без зазначення обставин, що обтяжують йому покарання.
Серед обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує повне визнання ним своєї провини, каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.
Разом з цим, наявність цих декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, з урахуванням як характеру та ступеня суспільної небезпечності і тяжкості скоєного ним діяння, та з урахуванням його особи, не дають суду підстав, при призначені йому покарання, застосувати ст.69 КК України та призначити покарання за вчинений злочин, що передбачений ч.3 ст.185 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті обвинувачення, так як наявність сукупності цих кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, з урахуванням його особи, не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
Так, суд зазначає, що повинна бути не лише сукупність декількох обставин, що пом`якшують покарання, а й щоб ці обставини ще й істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, чого суд з урахуванням вищевикладених обставин і особи обвинуваченого не вбачає в його діянні.
Злочин обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисний, тяжкий, будучи раніше судимим, в період непогашеної і не знятої судимості, що свідчить як про підвищену суспільну небезпеку вчиненого ним діяння, так і про соціальну небезпечність його особи, який після звільнення з місць позбавлення волі та перебуваючи під адміністративним наглядом неодноразово порушував його, не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, а знову вчинив умисний, корисливий, тяжкий злочин.
Інших додаткових фактичних обставин, які б значно пом`якшували покарання обвинуваченому сторони кримінального провадження суду, в судовому засіданні, не навели і судом таких обставин, при дослідженні доказів, не встановлено.
За такого, відповідно до вимог ст.ст.65-68 КК України, із врахуванням як характеру, обставин та ступеню тяжкості скоєного злочину, так і з урахуванням особи обвинуваченого і всіх тих обставин, що пом`якшують йому покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому має бути призначене для відбування покарання у виді позбавлення волі, яке передбачено санкцією ч.3 ст.185 КК України, але в межах мінімальної межі санкції цієї статті обвинувачення, яке, на думку суду, буде тим необхідним і достатнім заходом як для його виправлення, так і для попередження скоєння нових злочинів.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 під час досудового розслідування і судового розгляду справи не обирався.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі, спробі переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати речові докази, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та спробі незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та інші ризики.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд повинен враховувати обставини, що викладені в ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів причетності саме цього підозрюваного до кримінального правопорушення, тяжкість можливо покарання, що загрожує обвинуваченому, його вік, стан здоров`я та інші обставини.
Дослідженні в судовому засіданні фактичні обставини, дають підстави суду вважати, що з урахуванням покарання, що призначене ОСОБА_3 , враховуючи його особу, вік, стан здоров`я, сімейний стан, те, що він розведений, його незадовільний майновий стан, ту обставину, що він не має постійної роботи, бродяжить, у суду виникають достатні підстави вважати про існування ризиків того, що він, будучи засудженим до позбавлення волі в період набрання вироком законної сили, може зникнути або переховуватися від органів кримінально-виконавчої системи, що може стати на перешкоді виконання покарання, призначеного цим вироком суду, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що на час до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_3 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, з утриманням в СІЗО м. Миколаєва.
Цивільний позов потерпілою не заявлявся, процесуальні витрати по справі відсутні, речові докази по справі в суді не досліджувались.
Керуючись ст. ст.368-371, 373-374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, у скоєні злочину, що передбачений ст.185 ч.3 КК України, а у пред`явленому йому обвинувачені за ст.395 КК України виправдати за відсутністю в його діянні складу цього злочину.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, що відповідно до ст.63 КК України, полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
На час до набрання цим вироком суду законної сили, обрати обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з утриманням в СІЗО м. Миколаєва, зарахувавши йому в строк відбування покарання весь цей час перебування під вартою.
Вирок суду може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його оголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги, а засудженим в той же строк з моменту одержання копії вироку.

Копія вироку після його проголошення негайно вручається обвинуваченому і прокурору, а потерпілій, яка не була присутньою в судовому засіданні, копія вироку направляється поштовим відправленням.

Головуючий: