Справа № 161/6809/14-к Провадження №11-кп/773/251/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 187 КК Україн. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000872 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2014 року щодо

ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого:

1) 27.09.1995 року вироком Луцького народного суду Волинської області за ст. 141 ч. 2, ст. 17 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
2) 22.06.2000 року вироком Луцького районного суду Волинської області за ст.81 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
3) 28.10.2004 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі;
4) 03.09.2008 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ст.187 ч.1, 186 ч.2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, 07.02.2013 року, згідно постанови Сихівського районного суду м. Львова від 30.01.2013 року звільнено умовно-достроково на 4 місяці 23 дні.
Засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

засудженого - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та доповненні до неї вказує, що його дії невірно кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України, оскільки ним не було спричинено загрози життю і здоров`ю потерпілої. Крім того, зазначає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєного та даним про його особу, а саме, судом не враховано, що в нього є малолітня дитина і мама пенсіонерка. Просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст.187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання, врахувавши всі пом`якшуючі обставини.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 , та прокурор у кримінальному провадженні вказують на безпідставність апеляційної скарги ОСОБА_11 . Вважають вирок суду законним і обгрунтованим, просять залишити його без зміни.
Цим вироком ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України та йому призначено покарання 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 в користь потерпілої ОСОБА_8 3000 (три тисячі) грн. спричиненої моральної шкоди.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів.

ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що він як особа, яка раніше вчинила розбій, 14.04.2014 року близько 10.30 год., знаходячись поблизу піцерії «Фелічіта» по вул. Стрілецькій, 11 м. Луцька, з метою заволодіння майном, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_8 , пов`язаним з захворюванням на дитячий церебральний параліч, та неможливістю самостійно покликати на допомогу, вчинив на неї напад, застосувавши насильство, яке є небезпечним для її життя і здоров`я та виразилось у раптовому зриванні обома руками з вух потерпілої сережок 583 проби загальною вартістю 2000 грн., внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді ран на нижній третині обох вушних раковин які, згідно висновку судово-медичної експертизи №301 від 15.04.2014 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, заперечення на неї прокурора і потерпілої, які вважають вирок суду законним і обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні нападу з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_8 , вчинений особою, яка раніше вчиняла розбій, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.
Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України.
Твердження засудженого про неправильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 178 КК України є безпідставними.
Як видно з технічного засобу інформації, ОСОБА_6 в судовому засіданні 22.05.2014 року у пред`явленому йому обвинуваченні визнав себе винним та підтвердив, що 14.04.2014 року біля 10 год. 30 хв. поблизу піцерії «Фелічіта» по вул.. Стрілецькій, 11 в м. Луцьку вчинив напад на потерпілу ОСОБА_8 та зірвав руками з її вух сережки. Не заперечив, що саме його діями потерпілій заподіяно тілесні ушкодження, вказані у висновку судово медичної експертизи, а саме легкі тілесні з короткочасним розладом здоров`я.
Ці обставини в судовому засіданні підтвердила і потерпіла ОСОБА_8 .
Оскільки обставини вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, який йому вмінялось досудовим слідством в судовому засіданні ніким не оспорювалися, в тому числі і самим обвинуваченим, тому суд дане кримінальне провадження розглянув відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасникам кримінального провадження суд роз`яснив зміст даної статті, а саме що вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, що підтверджується розписками наявними у кримінальному провадженні ( а.п. 38-41).
Отже, засуджений ОСОБА_6 не вправі оскаржувати ці обставини в апеляції і в цій частині апеляційна скарга не підлягає розгляду в апеляційному порядку.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного ним злочину і даним про його особу також є безпідставними.

Згідно вимог ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 за вчинений ним злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна, суд, відповідно до вимог закону, обгрунтував прийняте рішення та навів відповідні мотиви.

Як видно з вироку суду, при призначені покарання судом враховано тяжкість вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких.

Судом враховано і дані щодо особи скаржника, в тому числі і ті на які посилається останній у своїй апеляційній скарзі, а саме, що він має постійне місце проживання за яким скарг на його поведінку від мешканців будинку і сусідів не поступало, проживає у незареєстрованому шлюбі та на час розгляду справи судом його цивільна дружина була вагітна, думку потерпілої, яка відносно міри покарання покладалася на вирішення цього питання судом, що він має матір пенсіонерку, а також те, що ОСОБА_6 розкаявся у вчиненому злочині та відшкодував заподіяну матеріальну шкоду, що визнано обставинами, які пом`якшують покарання.

Разом з тим, судом визнано обставиною що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи, яка перебувала у безпорадному стані, оскільки потерпіла ОСОБА_8 є інвалідом першої групи з дитинства і потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою. Тому, посилання ОСОБА_6 на безпідставність визнання судом цієї обставини, як обтяжуючої покарання, не заслуговує на увагу.

Судом також враховано і те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини судимість за які не погашена, в тому числі і за розбійний напад за який відбував покарання реально, знову скоїв розбійний напад. Взято до уваги судом і конкретні обставини вчиненого ОСОБА_6 злочину.

Не знайшли в матеріалах кримінального провадження свого доказового підтвердження посилання апелянта на з`явлення його із зізнанням, оскільки, про вчинений злочин щодо ОСОБА_8 в правоохоронні органи було повідомлено законним представником потерпілої ОСОБА_9 . А ряд проведених досудових процесуальних дій свідчить про встановлення досудовим слідством обставин скоєння злочину саме ОСОБА_6 ще до моменту надання ним показань. і те, що останній не мав наміру повідомляти про скоєний злочин.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що призначене покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, принципам законності і справедливості, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, а саме, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, про що ОСОБА_6 вказує у скарзі, апеляційний суд не вбачає. Тому, апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2014 року щодо нього без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4