справа №619/4709/15-к
провадження №1-кп/619/449/15
ВИРОК
іменем України
03 грудня 2015 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі:головуючого суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, громадянина України, освіта неповна середня, одруженого, маючого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше : 1) згідно вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.11.2012 року за ч.2 ст.185 КК України до 2-х років позбавлення волі зі застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 2) згідно вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2014 року за ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України до 4-х років позбавлення волі;
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
02 серпня 2013 року приблизно у першій половині дня, точного часу під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_4 , знаходячись в с-зі «Берізка» с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області біля будинку № 8, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету наживи, переліз через паркан, таким чином, проник до двору вищевказаного домоволодіння, яке належить потерпілому ОСОБА_6 та впевнившись, що його подальші дії ніким помічені не будуть, таємно викрав брухт чорного металу загальною вагою 170кг та брухт алюмінію, після чого, з місця пригоди зник та розпорядився викраденим майном на свій розсуд. В результаті чого, потерпілому ОСОБА_6 причинена матеріальна шкода на загальну суму 475,10грн. згідно висновку товарознавчої експертизи № 166 від 15.08.2014 року.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так, як це зазначено вище.
Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч.4 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні вище зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, суд кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України.
При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує щире каяття, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України визнається обставиною, яка пом`якшує його покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до п.1 ч.1 ст.67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.
Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, одружений, має на утриманні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до змісту ст. ст.50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд зазначає, що злочин, у вчиненні якого вина обвинуваченого визнається доведеною, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до умисного тяжкого.
За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують та пом`якшують його покарання, а також той факт, що матеріальна шкода відшкодована потерпілому у повному обсязі, що істотно знижує ступінь його суспільної небезпеки,суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті.
Суд враховує роз`яснення, які містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», де зазначено, що у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
За роз`ясненнями, що містяться в п.10 згаданої Постанови № 7, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив злочин 02.08.2013 року, тобто у період звільнення від відбування покарання з випробуванням згідно вироку Дзержинського районного суду Харківської області від 21.11.2012 року, суд призначає йому покарання за правилами ст. 71 КК України та до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Частиною 4 ст. 71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Частиною 4 ст. 70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснень п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК: спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч.4 ст.70 КК; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.
Як вбачається з судового рішення, кримінальне правопорушення, за які ОСОБА_4 засуджується вчинений ним 02.08.2013 року, тобто до ухвалення попереднього вироку від 10.01.2014 року та у період іспитового строку за вироком суду від 21.11.2012 року.
При призначенні покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України зараховується покарання, відбуте частково за попереднім вироком.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду Харківської області від 21.11.2012 року, та остаточно визначити покарання ОСОБА_4 у виді 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_4 , з урахуванням вироку Дзержинського районного суду Харківської області від 10.01.2014 рокувизначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання 10 січня 2014 року.
Речові докази: вироби з металу, що знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 залишити у володінні останнього.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1