Провадження 1кп-200/750/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

з участю:

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000173 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Даманка Кримського району Краснодарського краю, громадянина України, з середньо технічною освітою, одруженого, пенсіонера, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
29.07.2013 року на підставі клопотання слідчого СВ ДМУ ГУМВС України, погодженого з старшим прокурором прокуратури м. Дніпропетровська про арешт підозрюваного ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000140 за ч.2 ст. 286 КК України. у присутності підозрюваного ОСОБА_5 та його адвоката ОСОБА_6 , слідчим суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було винесено ухвалу (справа № 200/10298/13-к, провадження № 1-кс/200/2705/13) про накладання арешту на належне ОСОБА_5 на праві власності (договір дарування ВЕВ № 368247 реєстр - 5288 від 19.08.2006 року) домоволодіння АДРЕСА_1 .

31.07.2013 року о 19.40 годині ОСОБА_5 , знаходячись по АДРЕСА_2 , маючи злочинний умисел, направлений на відчуження майна, на яке накладено арешт, достовірно знаючи, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2013 року, при винесені якої він був присутній, накладено арешт на його домоволодіння АДРЕСА_1 у присутності своєї дружини ОСОБА_7 та дочки ОСОБА_8 , уклав договір дарування домоволодіння АДРЕСА_3 від 31.07.2013 року у рівних частинах на користь вказаних осіб, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 ( бланк серії ВТК № 488374), чим відчужив належне йому майно, на яке було накладено арешт. 31.07.2013 року о 20.50 годині дані щодо зміни власника були внесені у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

02.08.2013 року адвокат ОСОБА_6 з відома та згоди ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу до судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області з вимогою скасувати ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про арешт майна, мотивувавши його тим, що зазначене домоволодіння являється спільною приватною власністю його дружини та дочки. 05.08.2013 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 залишила без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2013 року про арешт майна залишила без змін.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у відчуженні майна, на яке накладено арешт, кваліфіковані органами досудового слідства за ч.1 ст. 388 КК України.

31 жовтня 2015 року між прокурором прокуратури м. Дніпропетровська ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості, згідно з якою обвинувачений зобов`язався беззастережно визнати пред`явлене йому обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. В угоді сторони погодилися на призначення ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 388 КК України у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України визнав повністю та пояснив, що він дійсно скоїв зазначений злочин при обставинах, встановлених в ході досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження. Йому цілком зрозумілі його права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також те, що внаслідок укладення та затвердження угоди про визнання винуватості він буде обмежений в праві оскарження вироку згідно з положеннями ст. ст. 394, 424 КПК України. Він повністю розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього в разі затвердження угоди судом. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він заключив добровільно, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, необумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості та розстрочити оплату штрафу строком на один рік у рівних частинах.

Прокурор просив затвердити укладену з обвинуваченим угоду про визнання винуватості та винести обвинувальний вирок щодо ОСОБА_5 з призначенням йому покарання узгодженого сторонами в угоді і не заперечував проти розстрочки сплати штрафу на строк визначений законодавством.

Захисник також просила затвердити угоду про визнання винуватості між ОСОБА_5 та прокурором та розстрочити оплату штрафу строком на один рік у рівних частинах.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження № 40000173, суд приходить до висновку, що укладена між прокурором прокуратури м. Дніпропетровська ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню з наступних підстав.

Згідно ст.469 КПК України угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої тяжкості, злочинів середньої тяжкості, тяжких злочинів, та внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Як встановлено в суді ОСОБА_5 обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення середньої тяжкості, внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам, та дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 388 КК України, як такі що виразилися у відчуженні майна, на яке накладено арешт.

ОСОБА_5 в суді свою провину в скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив обставини його скоєння викладені в обвинувальному акті, які об`єктивно підтверджуються дослідженими безпосередньо судом у судовому засіданні письмовими доказами кримінального провадження № 40000173: копією обвинувального акту у кримінальному провадженню відносно ОСОБА_5 , внесеному до ЄРДР за № 0000140 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України ( а.с. 7-8)., копією ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2013 року (справа № 200/10298/13-к, провадження № 1-кс/200/2705/13), згідно якої клопотання слідчого СВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області про накладання арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 було задоволено, накладено арешт на належне ОСОБА_5 на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1 . ( а.с. 10), копією інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.07.2013 року, згідно якої власником домоволодіння по АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 (а.с 11-12), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.07.2013 року, згідно якого на підставі договору дарування № 3778 від 31.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9 (бланк серії ВТК № 488374), домоволодіння АДРЕСА_1 належить у рівних частинах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 106-110).

Зазначена угода про визнання винуватості підписана добровільно, без насильства та примусу. Форма, зміст та порядок укладення зазначеної угоди відповідають вимогам ст. 469, 472, 473 КПК України.

Узгоджена міра покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 65 КК України та буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, страждає на ряд хронічних захворювань, є пенсіонером, в скоєнні злочину щиро розкаюється. У відповідності до ст.53 КК України суд з урахуванням майнового стану особи може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року. З огляду на викладене з врахуванням особи обвинуваченого суд приходить до висновку про розстрочку виплати штрафу протягом десяти місяців рівними частинами по 340 гривень кожного місяця.

Укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам КПК та КК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено, таким чином підстав для відмови в затвердженні зазначеної угоди, встановлених ст.474 КПК України не має.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити укладену 31 жовтня 2015 року угоду про визнання винуватості між прокурором прокуратури м. Дніпропетровська ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 з участю захисника адвоката ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_5 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України та призначити йому покарання, узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості від 31 жовтня 2015 року, у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн..

Розстрочити виплату основного покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень, відповідно до ст.53 КК України на десять місяців рівними частинами по 340 гривень щомісячно, розпочавши його сплату з дня набрання вироком законної сили.

На вирок суду, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Суддя Бабушкінського районного суду ОСОБА_1

м. Дніпропетровська