ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
03 грудня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020, за касаційною скаргою зі змінами до неї прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
якого визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 366 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
виправданого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:
до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернувся прокурор, який брав участь у кримінальному провадженні у судах першої та апеляційної інстанцій, із касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 .
У касаційній скарзі, з урахуванням внесених до неї змін, прокурор порушує питання про скасування вищевказаної ухвали у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вважає, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам ч. 2 ст. 419 КПК України не навів мотивів для визнання безпідставними доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності висновків суду обставинам кримінального провадження та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що апеляційний суд не перевірив доводи прокурора про ненадання судом першої інстанції належної оцінки акту ревізії фінансово-господарської діяльності ВАТ «Облпаливо» від 28 жовтня 2011 року, про наявність у ОСОБА_5 права розпорядження фінансами товариства, невідповідності поставленого вугілля договорам, не мотивував згоди із висновками місцевого суду про відповідність вугілля вимогам державних стандартів.
Вказує, що апеляційний суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки безпідставно погодився із висновком місцевого суду про недопустимість як доказу висновку судово-економічної експертизи №4456 від 30.11.2011, отриманого під час дії КПК України 1960 року, не перевірив доводи прокурора про неправильну оцінку та викладення показань свідків, процесуальні порушення при допиті свідків в режимі відеоконференції, порушив вимоги статей 404, 405 КПК України, оскільки надав оцінку доказам, які за клопотанням прокурора безпосередньо не дослідив.
Щодо виправдання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 КК України вказує, що апеляційним судом не перевірено твердження прокурора про втрату документів, що виступали предметом підробки внаслідок подій, що мали місце 18-21.02.2014 у приміщеннях правоохоронних органів Львівської області, однак факт їх підписання підтверджено іншими доказами. Зазначає також про безпідставне виправдання ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України із посиланням на те, що виконавці цього злочину притягнуті до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України без зазначення ст. 27 КК України.

За вироком Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2014 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 366 КК України.
Ухвалою суду апеляційної інстанції вказаний вирок залишено без зміни.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні злочинів за таких обставин.
У період з 30.08.2008 по 01.07.2011, ОСОБА_5 , являючись акціонером ВАТ «Облпаливо», будучи обраним загальними зборами акціонерів головою правління товариства, здійснював керівництво його поточною діяльністю з метою виробничої, торгівельної, інвестиційної та іншої підприємницької діяльності, спрямоване на отримання прибутку і задоволення соціально-економічних інтересів акціонерів, та був службовою особою, що наділена організаційно-розпорядчими функціями, зокрема, призначати на посади і звільняти із займаних посад керівників структурних підрозділів товариства, та адміністративно-господарськими функціями, зокрема, був розпорядником коштів ВАТ «Облпаливо» із правом першого підпису фінансово-господарських документів, в тому числі договорів від імені товариства, в період із вересня по грудень 2010 року, зловживаючи службовим становищем, заволодів бюджетними коштами в особливо великих розмірах, організував складання та видачу підлеглими службовими особами завідомо неправдивих офіційних документів, а також складав завідомо неправдиві офіційні документи.
Протягом 2010 року між ВАТ «Облпаливо» та відділами освіти районних державних адміністрацій Львівської області згідно рішень тендерних комітетів укладено договори на поставку вугілля марок ГЖСШ та ГЖКОМ на загальну суму 5 847 544 грн, зокрема: договір від 08.04.2010 № 32 з відділом освіти Сколівської РДА, від 03.06.2010 № 2 Жидачівської РДА, від 14.12.2010 №1-166 Жидачівської РДА, від 18.06.2010 № 1033 Турківської РДА, від 15.07.2010 № 65 Дрогобицької РДА, від 14.09.2010 № 101 та № 100 Старосамбірської РДА, від 21.07.2010 № 21/07 Самбірської РДА. Відповідно до вказаних договорів товариство зобов`язалось поставляти вугільну продукцію марок «ГЖСШ 0-13» та «ГЖКОМ 13-100», які згідно сертифікатів генетичних, технологічних та якісних характеристик № 53 та № 54, чинних з листопада 2009 р. по листопад 2013 р. відповідали певним класифікаційним параметрам щодо зольності та вологості.
Зловживаючи своїм службовим становищем, ОСОБА_5 з корисливих мотивів, які полягали у можливості подальшого заволодіння різницею у вартості фактично поставленого вугілля та вугілля передбаченого за умовами договорів поставки відділам освіти, маючи можливість розпоряджатись отриманими коштами та діючи з іншою особистою заінтересованістю, зокрема, будучи зацікавленим в збільшенні фонду виплати дивідендів і отриманні з нього дивідендів як особисто так і акціонерами товариства за рахунок збільшення прибутків, впродовж вересня - грудня 2010 року заволодів бюджетними коштами відділів освіти Турківської, Сколівської, Дрогобицької, Жидачівської, Самбірської та Старосамбірської РДА Львівської області, які в період з вересня по грудень 2010 року отримували від ВАТ «Облпаливо» вугілля неналежної якості, всупереч умовам укладених договорів поставки та сплачували за нього грошові кошти, як за вугільний концентрат марок ГЖСШ та ГЖКОМ. Так, за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2011 року в результаті поставок ВАТ «Облпаливо» відділам освіти РДА Львівської області вугілля марки та якості, яка не відповідає умовам укладених договорів, вищевказані відділи освіти зайво нарахували кошти на рахунок ВАТ «Облпаливо» в сумі 292 483,32 грн. У такий спосіб ОСОБА_5 з корисливих мотивів та особистої заінтересованості, а також в інтересах інших осіб, зловживаючи службовим становищем, заволодів бюджетними коштами указаних відділів освіти на цю суму, отримавши як акціонер особисто так і інші акціонери товариства дивіденди.
З метою надання злочинній схемі заволодіння бюджетними коштами вигляду законних господарських операцій, ОСОБА_5 при проведенні тендерів та укладенні із відділами освіти договорів на поставку вугілля надавав відомості про наявність реальної можливості у ВАТ «Облпаливо» поставити продукцію належної якості, оскільки договори із суб`єктами господарювання, які виготовляють вугільну продукцію марок «ГЖСШ 0-13» та «ГЖКОМ 13-100» були на той час із ВАТ «Облпаливо» укладені і товариством здійснювались господарські відносини із указаними підприємствами.
Також, ОСОБА_5 з метою реалізації плану, щодо заволодіння бюджетними коштами, впродовж 2010 року проводив загальні щомісячні збори в головному офісі ВАТ «Облпаливо» за адресою м. Львів вул. Городоцька, 16, із працівниками вказаного підприємства, які перебували у прямому службовому підпорядкуванні, зокрема, за участю керівників Сколівського, Самбірського, Жидачівського, Старосамбірського, Турківського паливного складів ВАТ «Облпаливо», яким надавав незаконні вказівки про те, що вугілля марки «ГЖСШ 0-13» та «ГЖКОМ 13-100» та вугілля рядове марки «Г (ГР 0 -200)» є однаковими по всіх класифікаційних параметрах, та те, що яке б вугілля на склад не прийшло у документах складського обліку потрібно вказувати неправдиві відомості про надходження вугілля під зазначеними марками, оскільки в іншому випадку районні казначейства документів не приймуть, і відповідно відділи освіти не зможуть перерахувати кошти за поставлене їм вугілля, якими в подальшому мав намір заволодіти, та давав вказівку поставляти за договорами низькоякісне рядове кам`яне вугілля марки «Г», внаслідок чого відділам освіти завдано шкоду на суму 292 483,32 грн, тобто у особливо великих розмірах. При цьому ОСОБА_5 також надавав вказівки працівникам бухгалтерії щодо введення бухгалтерського обліку із завідомо неправдивими відомостями щодо марок вугільної продукції вищевказаних марок замість марки «Г».
Крім цього, ОСОБА_5 з метою реалізації плану, щодо заволодіння бюджетними коштами, зловживаючи своїм службовим становищем, будучи наділеним правами голови правління товариства, вчинив службове підроблення, а саме вніс до офіційного документу завідомо неправдиві відомості для проведення оплати за вугілля відділом освіти Старосамбірської РДА, зокрема: в рахунок-фактуру № 44 від 14.09.2010 із вказаними неправдивими відомостями, замість вугілля рядового марки «Г (ГР 0 -200)» вказав марку вугілля «ГЖСШ» вартістю 670 грн за 1 тонну, в результаті чого завищено вартість вугілля на 49239,92грн, а також в рахунок-фактуру № 26 від 27.10.2010 вніс неправдиві відомості, де замість вугілля рядового марки «Г (ГР 0-200)» вказано марку вугілля «ГЖСШ» вартістю 670 грн за 1 тонну, в результаті чого завищено вартість вугілля на 130266,07 грн.

Виправдовуючи ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 366 КК України, дослідивши показання обвинуваченого та свідків, а також надані стороною обвинувачення письмові докази, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні цих злочинів є недоведеною.

Заслухавши доповідь судді, позиції виправданого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти доводів касаційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.
При цьому, як убачається із змісту касаційної скарги прокурора, останній фактично посилається також на невідповідність висновків суду обставинам справи, вказує на неповноту та однобічність судового провадження, не погоджується із оцінкою доказів у провадженні, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.
При перевірці матеріалів провадження касаційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду апеляційної інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, чи таких, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 .
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, в межах апеляційних доводів апеляційної скарги прокурора, що аналогічні вимогам, наведеним ним у касаційній скарзі, та які були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який проаналізував їх повною мірою, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав скаргу необґрунтованою із наведенням докладених мотивів прийнятого рішення. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
У касаційній скарзі прокурор хоча і зазначає, що ним оскаржується виключно судове рішення суду апеляційної інстанції, проте за змістом її доводів не погоджується із висновками місцевого суду про виправдання ОСОБА_5 у вчиненні злочину, які апеляційним судом визнані правильними та яким, на його думку, не була надана належна оцінка.
Разом із цим, з матеріалів провадження убачається, що суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи прокурора, зокрема, про неналежну оцінку акту ревізії фінансово-господарської діяльності ВАТ «Облпаливо» від 28 жовтня 2011 року, рішень судів господарської юрисдикції, постановленим у справах щодо договорів поставки, та дійшов висновку, що цим доказам надана правильна правова оцінка, докладно мотивувавши підстави для визнання доводів прокурора необґрунтованими.

Суд першої інстанції, зокрема, детально обґрунтував свої висновки про те, що наданий обвинуваченням доказ акт ревізії не відображає фінансових порушень, пов`язаних із привласненням, заволодінням чужим майном, що підтверджено судом на основі аналізу рішень Господарського суду Львівської області від 02.11.2011р. по справі №50-15/5664/11 та від 03.08.2011р. по справі №5015/3178/11, Львівського апеляційного господарського суду від 10.10.2011р., які спростовують висновки КРУ про понесення відділами освіти збитків внаслідок поставок ВАТ «Облпаливо» вугілля неналежної якості та зайве отримання вказаним підприємством бюджетних коштів .
На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції належним чином мотивував свої висновки щодо обґрунтованості рішення місцевого суду про виправдання ОСОБА_5 , який дійшов висновку про недоведення стороною обвинувачення наявності прямого умислу та корисливого мотиву у діях ОСОБА_5 , який, на думку прокурора, полягав у можливості заволодіння різницею у вартості фактично поставленого вугілля та вугілля, передбаченого за умовами договорів поставки, маючи можливість розпоряджатись отриманими коштами та діючи з іншою особистою заінтересованістю, що є необхідним для кваліфікації дій особи за ч. 1 ст. 191 КК України.
При цьому судом першої інстанції було встановлено, що до повноважень ОСОБА_5 як до голови правління не входили питання розподілу і виплати дивідендів чи інших доходів діяльності товариства, а обвинуваченням не було спростовано його доводів про те, що жодних дивідендів чи прибутків від продажу вугілля відділам освіти ВАТ «Облпаливо» ним не отримано, як і не доведено будь-якими доказами, що ОСОБА_5 , зловживаючи службовим становищем, заволодів бюджетними коштами на загальну суму 292 483,32 грн.
Судом установлено, що ВАТ «Облпаливо» закуповувало вугілля у ДП «Львіввугілля» за власні кошти та у подальшому поставляло його контрагентам відповідно до укладених договорів. При цьому, поставлене вугілля відповідало вимогам Національного стандарту України ДСТУ 7146:2010 «Вугілля кам`яне та антрацит для побутових потреб», відповідно до якого для побутових потреб на території України використовують вугілля Львівсько-Волинського басейну марок Г та Ж , з розміром кусків згідно з ГОСТ 19242, про інші марки вугілля у стандарті не зазначено, різновидності вугільної продукції віднесені до однієї марки різновидності - вугілля Г /газове/, на підставі якого вказане державне підприємство отримало сертифікати відповідності. При цьому фіксація відсоткового вмісту золи та вмісту вологи, від яких може залежати різниця в ціні, шляхом огляду поставленого вугілля отримувачами не здійснювалась.
Разом із цим, враховуючи, що процедура визначення зольності та вологості встановлена розділом 6 «Методів контролювання» ДСТУ 7146:2010 на досудовому слідстві дотримана не була, вугілля було спалено, а тому висновки обвинувачення про поставки під виглядом якісних сортів вугілля і вугільного концентрату низькоякісного кам`яного вугілля визнано такими, що носять характер припущення.
Доводи обвинувачення про те, що гірші якісні показники поставленого вугілля, ніж ті, що зазначені у договорах поставки, визнано такими, що не відповідають дійсності, оскільки у всіх договорах, які суд досліджував в судовому засіданні, не відображено конкретних характеристик замовленого товару, а зазначено, що якісні характеристики товару повинні відповідати ГОСТАМ, встановленим на даний вид товару, та не містили вимоги стосовно перевірки відсоткового вмісту вологості та зольності. Поставлене вугілля було прийнято без зауважень до його якості.
Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи обвинувачення про поставки під виглядом якісних сортів вугілля і вугільного концентрату низькоякісного кам`яного вугілля прямо протирічить Держстандарту України, є припущенням і жодними доказами не підтверджено, що стало також підставною для виправдання ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Крім цього, на думку колегії суддів, зважаючи на те, що ОСОБА_5 не пред`являлось обвинувачення за вчинення злочину у співучасті з іншими особами, роль співучасників не визначалась, апеляційний суд обґрунтовано залишив без змін рішення суду про виправдання ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України, та рішення суду про виправдання ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, зокрема, з огляду на те, що з оглянутих товаро-транспортних накладних ОСОБА_5 такі не підписував.
При цьому, на думку колегії суддів, посилання прокурора у касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції на безпідставне визнання недопустимим доказом висновку судово-економічної експертизи №4456 від 30 листопада 2011 року є непереконливими. Так, як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції за результатами оцінки цього доказу, проаналізувавши також дані, установлені із показань експертів, дійшов висновку що цей доказ має імовірний, а не категоричний характер, тобто носить характер припущення, що суперечить положенням ст. 62 Конституції України. З огляду на це, посилання суду при обґрунтуванні свого висновку в цій частині на норми чинного КПК України не свідчить про таке порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з яким судове рішення підлягає скасуванню.

Посилання прокурора на порушення апеляційним судом вимог статей 404, 405 КПК України при дослідженні зазначеного доказу висновки суду не спростовує, оскільки цей доказ не був по іншому оцінений судом апеляційної інстанції, а тому вимоги безпосередності дослідження доказів не порушено.
Одночасно судом апеляційної інстанції було належним чином перевірено доводи прокурора про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при дослідженні під час судового розгляду показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також в режимі відеоконференції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та не встановлено істотних порушень як при допиті вказаних свідків, так і при оцінці цих показань. З даними висновками погоджується і колегія суддів.
Відмова у задоволенні клопотань прокурора, у тому числі про повторне дослідження доказів, не може свідчити про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки клопотання, що заявлялись учасниками процесу, були розглянуті у визначеному законом порядку, а позитивне їх вирішення не є обов`язком суду.
За результатами перевірки матеріалів кримінального провадження, даних, які б свідчили про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути провадження і постановити законне та обґрунтоване судове рішення, або були безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, ухвалених у кримінальному провадженні, колегією суддів не встановлено.
Таким чином, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.
З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
п о с т а н о в и в:

Залишити ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3