Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/730/15 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1ст.121 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.11.2015 року. м. Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000122 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Олександрійського району Кіровоградської області ОСОБА_10 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 травня 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Диківка Знам`янського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із початковою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,

визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Кіровоградської обласної державної адміністрації 2 140 грн.79 коп. у рахунок відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 від злочину, понесених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за таких обставин.

Так, 11 березня 2014 року в період з 16 год. до 17 год., ОСОБА_9 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на території підсобного господарства ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , діючи умисно, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, сокирою наніс один удар в область голови ОСОБА_7 , внаслідок чого останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забою скроневої долі головного мозку 1-2 виду, субарахноїдального крововиливу, субдуральної гематоми тім`яної ділянки справа, перелому луски скроневої кістки справа, перелому внутрішньої кісткової пластинки правої тім`яної кістки, рани правої скронево - тім`яної ділянки голови, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 140 від 19.04. 2014 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини та юридичну кваліфікацію дій засудженого, просив вирок суду першої інстанції скасувати, через м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді 6 років позбавлення волі. Цивільний позов прокурора про стягнення витрат понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 у сумі 2 140 грн. 79 коп. задовольнити повністю. Суд не мотивував доцільність призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі саме у розмірі 5 років. Також районний суд безпідставно застосував до ОСОБА_9 ст. 75 КК України та звільнив останнього від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком. При цьому не дотримав вимоги п. 1 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». Вказав, що районним судом не дано належної оцінки тому факту, що в діях обвинуваченого відсутнє щире каяття, що та на протязі досудового розслідування та у суді - не визнавав свою вину.

Провівши під час апеляційного розгляду справи судове слідство в об`ємі дослідження характеризуючи даних на обвинуваченого, заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, потерпілого який просив відмовити в апеляції, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , які просили відмовити в апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Досудове та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи.

Так, у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, оскільки не пам`ятає як все було та пояснив, що він проживав в будинку тваринника, який розташований навпроти домоволодіння фермера Волинця, у якого він працює. Пам`ятає, що у нього ночував ОСОБА_12 11.03.2014 року після того, як він попорався по господарству у ОСОБА_11 , де він і проживає, десь в 12.00 год. до них прийшов ОСОБА_7 , побувши трохи, він пішов, так як не п`є. А вони з ОСОБА_13 випили спочатку одну пляшку горілки, а потім ще пляшку чи дві. Десь після 16.00 год. знову прийшов ОСОБА_7 , та вони вдвох з ОСОБА_12 пішли по горілку. Їх не було десь 2 години. Стверджує, що не пам`ятає, що відбувалось далі. Пам`ятає лише, що приїхала міліція та забрала його та ОСОБА_14 . Таке у нього вперше, що він не пам`ятає обставин того, що сталося. У нього стосунки з потерпілим та свідком ОСОБА_12 нормальні, вважає, що в них немає підстав, щоб його обмовляти. Крім них, там більше нікого не було. Припускає, що може і він міг таке вчинити, але не пам`ятає нічого. Позов заявлений прокурором визнає. Добровільно відшкодував потерпілому 800 грн., запевняє суд, що в подальшому буде приймати засоби, щоб відшкодувати йому кошти, які він витратив на лікування. Просить не позбавляти його волі.

Незважаючи на фактичне не визнання ОСОБА_9 своєї вини, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, його вина повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами і, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , наданих ним суду першої інстанції, згідно яких, в той день він прийшов на територію господарства Волинця десь в 13.00 год., на той час там вже були ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які випивали. Він пішов додому. В який час він прийшов до них вдруге не пам`ятає, але вони були вже випивши. Вони сиділи втрьох спілкувались, сварок між ними не було. ОСОБА_15 запропонував йому вийти на вулицю. Вони вийшли, ОСОБА_15 пішов за ріг приміщення. Потім він почув крик ОСОБА_16 ОСОБА_17 , але він стояв, так як не зрозумів чого йому треба тікати. Відчув удар і впав, його підняв ОСОБА_15 і відвів додому.

-показаннями свідка ОСОБА_18 наданих ним суду першої інстанції, з яких вбачається, що 11.03.2014 року десь о 12 годині, він побачив потерпілого на господарстві у Волинця, який в той момент був без тілесних пошкоджень. Там був і ОСОБА_9 , з яким він випив 0,5 л горілки, а ОСОБА_7 пішов звідти, так як не п`є. Потім потерпілий прийшов до них вдруге, вони сиділи спілкувались, сварок між ними не було, він з потерпілим вийшов на вулицю. При цьому він зайшов за ріг будинку, а ОСОБА_7 залишився на вулиці його чекати. ОСОБА_9 залишився в приміщенні. Через деякий час, коли він вже повертався до ОСОБА_7 , то побачив, що ОСОБА_9 вибіг з будинку з сокирою та підбіг до потерпілого і наніс йому один удар лезом сокири в область голови з правої сторони. В цей час потерпілий був до ОСОБА_9 спиною. Він підбіг до потерпілого, допоміг йому піднятись та відвід додому, а ОСОБА_9 з сокирою пішов в приміщення. Коли він запитав його, що той наробив, то ОСОБА_9 відповів, що йому все рівно.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_9 , і на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції підтверджується іншими матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування та дослідженими судом першої інстанції і, зокрема:

-протоколом огляду місця події від 18.03.2014 року, згідно якого місцем огляду являється корпус будівлі тваринника підсобного господарства приватного підприємця Волинця, розташований навпроти домоволодіння АДРЕСА_3 . За вхідними дверима у приміщенні зліва на підлозі знаходиться сокира з дерев`яним руків`ям, на її поверхні мається іржа, яка була вилучена. На сокирі та на прилеглій території крові не виявлено ( а. с. 29 -30).

-протоколом огляду місця події від 10.04.2014 р., згідно якого ОСОБА_19 добровільно видав для приєднання до матеріалів справи свою шапочку в якій він був 11.03.2014 року та фототаблиця до нього ( а. с. 31 -32).

-висновком судово-медичного експерта № 140 від 19.04.2014 року про наявність у ОСОБА_7 тілесного ушкодження у вигляді черепно мозкової травми: забою скроневої долі головного мозку 1 - 2 виду, субарахноїдального крововиливу, субдуральної гематоми тім`яної ділянки справа, перелому луски скроневої кістки справа, перелому внутрішньої кісткової пластинки правої тім`яної кістки, рани правої скронево-тім`яної ділянки голови. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя в момент заподіяння та в своєму клінічному перебігу. Враховуючи розміри рани та наявність ушкодження підлягаючих кісток вважає, що вони могли утворитись від дії предмету, що має гострий край і велику масу, тобто рубаючими. Зазначені тілесні ушкодження утворилися у термін, що не суперечить зазначеному у постанові про призначення судово-медичної експертизи та наданих медичних документах, тобто 11.03.2014 року (а. с. 23 - 27)

-висновком судово-медичного експерта № 94 від 20.05.2014 року, згідно якого, за проведенням судово-медичної експертизи змивів з металевої робочої частини (об`єкти № 1, 2) та з дерев`яного держака (об`єкт №3) сокири, наданої для дослідження, слідів крові не виявлено (а.с. 40 - 41).

-висновком судово-медичного експерта № 294 від 20.05.2014 року, згідно якого. на спортивній в`язаній шапці, в декількох пошукових вирізках знайдено слабо насичені сліди крові (об`єкти 3,4, 5, 15, 16, і 17) проте видова належність крові не визначена (вірогідніше всього із за низької концентрації видоспецифічних білків в об`єктах - орієнтовна проба Геллера на вміст сироваткових білків в цих об`єктах негативна). В решті пошукових вирізок слідів крові не знайдено (а.с. 45 - 46).

-протоколом слідчого експерименту від 13 травня 2014 р., в ході якого ОСОБА_18 розповів і показав, що 11.03.2014 року в вечірній час він став очевидцем того, як в с.Морозівка Олександрійського р-ну біля корпусу тваринника фермерського господарства ОСОБА_11 до стоячого в вертикальному положенні ОСОБА_19 ззаду підійшов ОСОБА_9 , який утримуючи сокиру за держак двома руками наніс ОСОБА_19 один удар гострою частиною в область голови справа вище вуха, від чого останній вправ на місці. Далі ОСОБА_20 продемонстрував за допомогою одного з понятих положення в якому знаходились ОСОБА_19 та ОСОБА_9 по відношенню один до одного, показав як він бачив удар нанесений ОСОБА_9 в голову ОСОБА_19 . Дані положення були зафіксовані фотокамерою. Удар був нанесений гострою частиною сокири (а. с. 47 - 48).

-висновком судово-медичного експерта № 205 від 14.05.2014 р. про те, що тілесні ушкодження, які згідно наданих медичних документів, мали місце у ОСОБА_7 , могли утворитися за тих обставин на які вказав свідок ОСОБА_18 під час проведення слідчого експерименту за його участю від 13.05.2014 року (а. с. 50 - 54).

-висновком судово-психіатричного експерта № 179 від 11.04.2014 року згідно якого, ОСОБА_9 в момент скоєння правопорушення психічним захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_9 слід вважати осудним (а. с. 75 -76)

-висновком судово-психіатричного експерта № 184 від 31.03.2015 року, згідно якого, ОСОБА_9 на момент скоєння злочину знаходився в стані звичайного алкогольного сп`яніння, яке не заважало йому усвідомлювати свої дії та керувати ними. Даних за станом патологічного сп`яніння, алкогольного психозу чи іншої психічної патології на момент скоєння злочину знайдено не було (а. с. 86).

Викладені у вироку висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказах, які в повному обсязі досліджені судом першої інстанції, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із учасників процесу не оспорюються, а тому колегія суддів, відповідно до ст.404 КПК України, не входить в оцінку доказів кримінального провадження і доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_9 винуватим у вчиненні інкримінованого злочину та його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу винного, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, судимості є погашеними, працює без офіційного оформлення у фермерському господарстві Волинця, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, те, що потерпілий на суворій мірі покарання не наполягає, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, врахував обставини, що пом`якшують покарання добровільне часткове відшкодування спричиненої потерпілому шкоди в сумі 800 грн., обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та дійшов висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у розмірі 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнив обвинуваченого від покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Проте, на переконання колегії суддів, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував ст. 75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
А тому, призначене підсудному покарання у зв`язку із застосуванням ст.75 КК України та звільненням від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі і є явно несправедливим внаслідок м`якості.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання необхідно скасувати через м`якість.

Призначаючи покарання обвинуваченому колегія суддів, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Вчинене ОСОБА_9 кримінальне є тяжким від вчинення якого настали тяжкі наслідки, потерпілий отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Вину у скоєному обвинувачений ОСОБА_9 у суді першої інстанції судового слідства фактично не визнав, щиро не покаявся. 2 140 грн.79 коп. Кіровоградській обласній державної адміністрації у рахунок відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 не відшкодував. Завдану шкоду потерпілому повністю не відшкодував.
Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_9 колегія суддів враховує те, що останній у скоєному щиро не покаявся, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, судимості є погашеними, по місцю проживання характеризується посередньо, не працює, не одружений, має на утриманні малолітню дитину.

Враховує обставини, що пом`якшують покарання добровільне часткове відшкодування завданої потерпілому шкоди в сумі 800 грн. та обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Беручи до уваги вище викладене в сукупності, а також обставини справи, вік, особу та стан здоров`я підсудного, врахувавши обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння, дані про особу обвинуваченого та відношення обвинуваченого до вчиненого, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки ОСОБА_9 не бажає стати на шлях виправлення і як особа, представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання, навіть за наявності вищевказаних пом`якшуючих обставин покарання, та того, що потерпілий до нього претензій морального та матеріального характеру не має, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі у тому ж розмірі, яке призначив суд першої інстанції, ближче до найнижчої межі, в межах санкції інкримінованої йому статті кримінального закону, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

Колегія суддів не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Проте, доводи прокурора щодо невідповідності розміру призначеного покарання у виді позбавлення волі ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та призначення покарання у виді 6 років позбавлення волі є необґрунтованими, оскільки прокурором в апеляції не доведено чому покарання у розмірі 5 років позбавлення волі не буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів. На переконання колегії суддів суд першої інстанції врахувавши особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини справи призначив покарання у виді позбавлення волі у достатньому розмірі, яке є необхідними і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Разом із тим, апеляційні вимоги прокурора щодо скасування вироку та задоволення цивільного позову прокурора про стягнення з ОСОБА_9 витрат понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 у сумі 2140 грн. 79 коп. є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів справи судом першої інстанції було розглянуто цивільний позов та задоволено позовні вимоги прокурора повністю.

Отже, колегія суддів доходить до висновку, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню у частині призначення покарання із ухваленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Олександрійського району Кіровоградської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 травня 2015 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_9 взяти під варту із зали суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з 12 листопада 2015 року.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4