Справа № 11-704/11 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Доповідач : Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2011 року. Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Данка В.В.,

суддів Михалюка В.О., Партики І.В.,

при секретарі Гирович В.В.,

з участю прокурора Горин У.І.,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.186, ч. КК України за апеляціями засудженого ОСОБА_1, його захисника ОСОБА_2 та державного обвинувача, на вирок Франківського районного суду м. Львова від 16 червня 2009 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 16 червня 2009 року,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений /на утриманні має сина, ІНФОРМАЦІЯ_3/, не працюючий, відповідно до ст.89 КК України не судимий

засуджений:

за ч.2 ст.186 КК України на чотири роки позбавлення волі;

за ч.2 ст.358 КК України на два роки позбавлення волі;

за ч.3 ст.358 КК України на два роки обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено чотири роки позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженому рахується з 15 січня 2008 року.

Питання щодо стягнення судових витрат та долі речових доказів судом вирішено відповідно до вимог ст.ст.81,93 КПК України.

ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він на початку серпня 2003 року, приблизно о 10 год. 00 хв., перебуваючи на території ринку "Торпедо", який розташований по вул. Золотій у м. Львові, надав невстановленій слідством особі свою фотокартку та анкетні дані для виготовлення документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою або організацією, що має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов'язків, з метою його використання. 12 серпня 2003 року ОСОБА_1 отримав у даної особи підроблене посвідчення пенсіонера МВС України на своє ім'я, яке в подальшому неодноразово використовував для безоплатного проїзду у громадському транспорті, поки 18 липня 2005 року не був затриманий працівниками міліції.

Крім того, ОСОБА_1 10 вересня 2005 року, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, маючи умисел на відкрите викрадення мобільного телефону, взяв навісний замок, всупереч волі потерпілого ОСОБА_3 зайшов у квартиру № 1 будинку № 103 на вул. І.Франка в м. Самборі Львівської області, та з метою усунення перешкоди забрати мобільний телефон, навісним замком наніс ОСОБА_3 удар в область лівого ока, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, тобто із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, проник у житло, де викрав мобільний телефон марки "Нокіа-3310" вартістю не менше 200 грн. із стартовим пакетом вартістю 50 грн., на рахунку якого було не менше 5 грн., а також порожній жіночий гаманець, який не становить цінності для власника, після чого, з місця скоєння злочину зник.

В апеляції державний обвинувач просить вирок Франківського районного суду від 16 червня 2009 року скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_1 засудити за ч.3 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.2 ст.358 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.358 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_1 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В обґрунтування апеляції, прокурор покликається на те, що суд, при постановленні вироку, перекваліфікував дії підсудного ОСОБА_1 з ч.3 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України, мотивуючи це тим, що в ході досудового розслідування не доведено заподіяння потерпілому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя чи здоров'я в момент заподіяння, а також виключив з обвинувачення проникнення ОСОБА_1 в помешкання потерпілої, оскільки, конфлікт, що відбувся між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, мав місце в квартирі потерпілого, під час якого і було заподіяно тілесні ушкодження та викрадено мобільний телефон та інші речі. Апелянт вказує, що з такими твердженнями суду не можна погодитись з тих підстав, що судом не взято до уваги покази самого потерпілого ОСОБА_3 про те, що під час вчинення підсудним ОСОБА_1 нападу з метою заволодіння майном та нанесення тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_3 знаходився в загальному коридорі будинку та своїми діями не давав можливість ОСОБА_1 потрапити в помешкання. Саме для подолання перешкоди, проникнення в квартиру, куди його ніхто не запрошував, ОСОБА_1 заподіяв потерпілому ОСОБА_3 удар навісним замком в область голови, а вже після цього зайшов у квартиру, звідки забрав мобільний телефон "Нокіа 3310" та гаманець.

В апеляції захисник засудженого адвокат ОСОБА_2 просить вирок скасувати, а справу закрити, мотивуючи свої вимоги тим, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню з підстав однобічністі та неповноти досудового і судового слідства в суді першої інстанції; невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неправильного застосування кримінального закону. Зокрема висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не підтверджується причетність ОСОБА_1 до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Що стосується обґрунтування неправильного застосування судом кримінального закону, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 повністю визнав себе винним, але не у скоєнні грабежу, а в умисному спричиненні потерпілому легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров'я, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Крім цього захисник зазначає, що враховуючи повну відсутність неспростовних переконливих доказів, які б підтверджували вину підсудного у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, матеріали справи та фактичні обставини суд повинен був перекваліфікувати дії ОСОБА_1 на ч.1 ст.125 КК України і, враховуючи наявність у підсудного неповнолітньої дитини, на підставі п. б ст.1 Закону України "Про амністію" звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення даного злочину.

В апеляції та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1 просить змінити вирок, виключивши з нього, через недоведеність, його засудження за ч.2 ст.186 КК України чи постановити в цій частині виправдувальний вирок у зв'язку з тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним, оскільки було порушено його право на захист, що проявилося в не допуску до захисту в суді обраного ним захисника ОСОБА_4 Вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не визнає. Вважає, що судом розгляд справи проводився однобічно на користь потерпілого. Визнає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримання апеляції державного обвинувача та на заперечення апеляцій засудженого та його захисника, адвоката ОСОБА_2 та засудженого ОСОБА_1 на підтримання внесених ними апеляцій та заперечення апеляції прокурора, провівши судове слідство, обговоривши наведені в апеляціях доводи й перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.358, ч.3 ст.358 КК України. Доведеність вини та кваліфікація дій засудженого щодо вчинення цих злочинів ніким не оспорюється.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, при встановлених у вироку обставинах відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим в судовому засіданні доказам.

Твердження засудженого та його захисника про те, що ОСОБА_1 не визнав своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а допущена однобічність та неповнота досудового і судового слідства в суді першої інстанції і висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та неправильно застосовано кримінальний закон не береться до уваги колегією суддів. Адже судом першої інстанції всебічно і обєктивно досліджено та перевірено зібрані по справі докази і дано правильну юридичну оцінку діянням засудженого.

Так висновок суду про вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України ґрунтується на доказах, яким дано оцінку у вироку:

показаннях потерпілого ОСОБА_3, даних в судовому засіданні та на досудовому слідстві, перевірених в судовому засіданні, про те, що 10 вересня 2005 року, перебуваючи на подвір"ї будинку № 103 по вул. І.Франка, що в м. Самборі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розпивали спиртні напої та пропонували йому, проте він відмовився і пішов до квартири. Згодом він почув як дзвонить телефон його дружини. Він взяв телефон та приніс на подвір"я дружині. Після того як остання поговорила по телефону він заніс телефон до кімнати та положив його на шафу, де він завжди лежав. Він з ОСОБА_1 курили на сходах веранди і між ними виник конфлікт. Після чого він зайшов до квартири, але двері на ключ не зачиняв, ліг у кімнаті на диван і дивився телевізор. Через 30 хвилин побачив як в кімнату зайшов ОСОБА_1 і почав щось шукати на шафі, і він встав з дивана і почав виштовхувати його з квартири, але ОСОБА_1 був пяний і не хотів виходити з квартири. Він виштовхав ОСОБА_1 у коридор і штовхнув зі сходів. Він повернувся до дверей квартири, витягнув з замка ключі, які знаходились ззовні, і хотів закритись зсередини, проте в цей час ОСОБА_1 підійшов до нього ззаду та вдарив навісним замком у ліве око, після цього штовхнув його, від чого він упав в коридорі. З ока потекла кров і йому стало погано присів в коридорі. В цей час ОСОБА_1 зайшов у кімнату, де з шафи взяв мобільний телефон "Нокіа 3310", вартістю 350 грн., з стартовим пакетом "Київстар", вартістю 50 грн., на рахунку якого було 5 гривень, чорний шкіряний жіночий гаманець, вартістю 15 грн. Після цього ОСОБА_1 вийшов з квартири і пішов на вулицю. За кілька хвилин прийшла жінка ОСОБА_6, побачивши його запитала, що сталося і викликала швидку допомогу (т.1, а.с.146, т.2, а.с.47-48);

показаннях свідка ОСОБА_5, даних в судовому засіданні та на досудовому слідстві, перевірених в судовому засіданні, про те, що 10 вересня 2005 року ОСОБА_1 допомагав йому по господарству. Близько 18.00 год. взяв свій велосипед і разом з ОСОБА_1 поїхав на дачу. По дорозі в магазині він купив три пляшки пива і пішов до своїх знайомих по дачі, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_4. Під'їхавши до будинку, він побачив, що ОСОБА_7 з своїм чоловіком ОСОБА_3 сидять за столиком у дворі. Він разом з ОСОБА_1 підсіли до них і він запропонував випити пиво. Вони всі разом сиділи пили пиво та розмовляли. Близько 19.30 год. почали розходитись. ОСОБА_3 пішов швидше через декілька хвилин пішла ОСОБА_7 ОСОБА_1 сказав, що йде попрощається з ОСОБА_7 та ОСОБА_3, а він пішов. Він пішов на дачу та пробув там 10-15 хв., але ОСОБА_1 не було, це його насторожило і, коли він повертався, зайшов до квартири ОСОБА_7, щоб запитати де ОСОБА_1, а коли зайшов у двір будинку ОСОБА_7, то побачив машину швидкої допомоги. Зайшовши до кімнати, побачив ОСОБА_3, у якого було розбите обличчя і текла кров, а лікар надавав йому допомогу. Запитав у ОСОБА_7, що сталося, вона відповіла що ОСОБА_3 побив ОСОБА_1 ОСОБА_3 сказав, що ОСОБА_1 ударив його навісним замком і він побачив, що це його замок від велосипеда. Цього ж дня, близько 21 год., до нього додому прийшов ОСОБА_1, він запитав, що сталося і він відповів, що ОСОБА_3 ударив його першим та натравив на нього собаку, і тому він побив ОСОБА_3 З собою ОСОБА_1 мав мобільний телефон темного кольору, марки його не знає і останній дав йому номер телефону, щоб коли було потрібно він міг його викликати. ОСОБА_1 побув в нього до 03 год. і пішов на першу електричку, яка їде на Львів. Наступного дня до нього прийшла ОСОБА_7 і сказала, що в неї ОСОБА_1 украв мобільний телефон і гаманець без грошей (т.1, а.с.148, т. 2, а.с.22-23);

показаннях свідка ОСОБА_8, даних в судовому засіданні та на досудовому слідстві, перевірених в судовому засіданні, про те, що 10 вересня 2005 року він чув крик, а згодом побачив сусіда ОСОБА_3, який виходив з сусіднього будинку і з голови в нього текла кров. Підійшовши ближче, побачив, що у ОСОБА_3 розбите ліве око. У коридорі він побачив невідомого чоловіка (т.1, а.с.152, т.2, а.с.50);

протоколі очної ставки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 09 листопада 2005 року, згідно з яким ОСОБА_3 підтримав свої показання, а ОСОБА_1 таких не заперечив (т.1, а.с.150-151);

протоколі відтворення обстановки та обставин події від 10 листопада 2005 року (т.1, а.с.162-164);

висновку експертизи № 410/05 від 22.09.2005 року, згідно з яким у ОСОБА_3 виявлено забійні рани лобної ділянки зліва, синці та садна лівої половини обличчя, які утворилися від дії твердих тупих предметів з обмеженою поверхнею, можливо в час та при обставинах вказаних у постанові, і відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров"я (т.1, а.с.133).

Оцінюючи показання ОСОБА_1 у частині невизнання своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції не надав їм віри оскільки такі спростовуються наведеними вище доказами по справі, які є логічні і послідовні, та розцінив як намагання уникнути від кримінальної відповідальності за вчинене.

Крім цього, необґрунтованим є покликання в апеляції прокурора про необґрунтованість перекваліфікації дії ОСОБА_1 з ч.3 ст.187 КК України на ч.2 ст. 186 КК України, оскільки суд обґрунтовано прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, оскільки він відкрито викрав чуже майно з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров"я потерпілого.

Колегія судців вважає, що покарання засудженому, призначене судом з дотриманням вимог ст.65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, обране з врахуванням особи засудженого та з врахуванням обтяжуючих обставин вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що призначене засудженому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому підстав для пом'якшення засудженому покарання немає. Керуючись ст.ст.365, 366, 367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 16 червня 2009 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляції державного обвинувача, засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 без задоволення.

Головуючий:

Судді:

Оригінал ухвали.