Справа №630/50/16-к Провадження №1-кп/630/28/16
В И Р О К

Іменем України

10 лютого 2016 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Люботин Харківської області кримінальне провадження №0004425 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Сотницине, Сасовського району, Рязанської області, росіянина, громадянина України, одруженого, який мешкав за адресою АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, раніше засудженого:

- за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 29 серпня 2001 року за ч.3 ст. 142, ст. 44 КК України ( в редакції 1960 року);

- за вироком Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2003 року за ч.2 ст. 140, ст. 43 КК України ( в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 26 січня 2005 року;

- за вироком Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2005 року за ч.1 ст. 115 КК України до 11 років позбавлення волі, звільнений умовно достроково на невідбутий строк покарання 9 місяців 25 днів, відповідно до ухвали Дергачівського районного суду Харківської області 12 червня 2015 року,

у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 здійснив відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин.

ОСОБА_6 , 18 листопада 2015 року близько 19 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вступивши у злочинний зговір з невстановленою під час досудового слідства особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись у приміщенні магазину, який розташований за адресою м. Люботин, вул. Шмідта,2, зайшов за прилавок, де знаходилась продавець ОСОБА_4 та демонструючи свою фізичну перевагу над потерпілою, схопив рукою за светр,який був вдягнутий на ній, чим подавив волю потерпілої до опору, при цьому невстановлена під час досудового слідства особа, перебуваючи біля прилавку у торговому залі магазину, спостерігала за навколишньою обстановкою у разі виникнення обставин, які могли б перешкоджати вчиненню злочину та потерпілою ОСОБА_4 .

Після чого, ОСОБА_6 відкрито заволодів грошовими коштами у розмірі 400 грн., які знаходились на прилавку магазина та належали потерпілій ОСОБА_5 та вихопив із руки потерпілої ОСОБА_4 мобільний телефон ТМ «Нокіа 1280», вартістю 250,00 грн., у якому знаходився стартовий пакет мобільного оператора «Астеліт», на рахунку якого знаходилися грошові кошти у розмірі 20,00 грн.

Після скоєного, ОСОБА_6 разом з невстановленою у ході досудового слідства особою, з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на свій розсуд.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні вказаного вище злочину, щиро розкаявся у вчиненому. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, та підтвердив вчинення ним вищезазначеного злочину за вказаних вище обставин, надавши відповідні пояснення. Зазначив, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не оспорює висновки експертиз та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Пояснив, що показання надає добровільно, в ході досудового розслідування будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось.

Визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи дозволили суду зі згоди всіх учасників судового розгляду не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння ОСОБА_6 вказаного вище кримінального правопорушення та розглянути справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Суд вважає вину ОСОБА_6 доведеною повністю та, розглядаючи кримінальне провадження у відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, згідно якого ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, кваліфікує дії ОСОБА_6 за вказаною статтею.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 мало місце. Зазначене діяння містить склад кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Обвинувачений ОСОБА_6 винен у вчиненні цього кримінального злочину, і підлягає покаранню за його вчинення.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням особистості ОСОБА_6 встановлено, що він має три незняті та непогашені судимості, вчинив злочин в період умовно достроково звільнення на невідбутий строк 9 місяців 25 днів, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, не працює.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні просив вибачення за свою поведінку у потерпілих, відшкодував заподіяні збитки. Потерпілі претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мають.

Повне визнання винності у вчиненні кримінального злочину, щире каяття обвинуваченого, сприяння розкриттю злочину є обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого суд вбачає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд відповідно до вимог ст. ст. 65-68 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Суд вважає, що з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який в силу ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, для виправлення ОСОБА_6 йому необхідно обрати покарання, пов`язане з позбавленням волі, в межах санкції статті Кримінального кодексу України, за якою кваліфіковані його дії.

Крім того, суд звертає увагу й на те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисний злочин проти власності у період умовно дострокового звільнення, а саме через п`ять місяців після звільнення з місць позбавлення волі, тобто на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив, будучи раніше тричі засудженим, усвідомлював значення своїх дій та можливі наслідки.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення інших злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_6 відповідно до ухвали Дергачівского районного суду Харківської області від 12 червня 2015 року звільнено умовно- достроково від відбування покарання на невідбутий строк покарання 9 місяців 25 днів.

При цьому, суд керується положеннями ст. 71 КК України при визначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, і до покарання, призначеного за новим вороком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, з урахуванням положень ст. 72 КК України.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 року, № 8 від 12 червня 2009 року та № 11 від 06 листопада 2009 року) за сукупністю вироків (ст. 71 КК України ) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання,призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.

При складанні покарань у порядку, передбаченому зазначеною статтею, загальний його розмір не може бути більшим за максимальну межу, встановлену для цього виду покарання в Загальній частині КК України. Якщо за знову вчинений злочин призначено передбачене законом максимальне покарання, невідбута частина покарання за попереднім вироком підлягає поглиненню.

Таким чином, ОСОБА_6 слід призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань.

Керуючись ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VII від 26.11.2015 року), суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання, засудженому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 10 лютого 2016 року до набранням вироком законної сили, виходячи із наступного співвідношення: одному дню попереднього ув`язнення дорівнюється два дні позбавлення волі.

Питання щодо судових витрат слід вирішити в порядку ст. 124 КПК України, щодо речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100,124,128-129,349, 368-371, 373-375, 394 КПК України, ст.ст. 71,72 КК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі

Відповідно до ст. 71 КК України остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі.

Процесуальні витрати в сумі 307,50 (триста сім гривень 50 копійок) гривня за виконання товарознавчої експертизи № 11554 від 02 грудня 2015 року стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Держави (Одержувач УДКС України в м. Люботин, Харківської області, Код 38008949, МФО 8511011, Банк ГУДКСУ в Харківській області, р/р 0018).

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу, змінити із домашнього арешту на тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань УДПС України в Харківській області.

Термін відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 10 лютого 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VII від 26.11.2015 року) зарахувати в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 10 лютого 2016 року до набранням вироком законної сили, виходячи із наступного співвідношення одному дню попереднього ув`язнення дорівнюється два дні позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Люботинський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, потерпілим направити копію вироку не пізніше наступного дня.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку .

Суддя(підпис) ОСОБА_1