Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
10 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді : ОСОБА_1 , суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря : ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2014 року у кримінальному провадженні №0001036 по обвинуваченню

1) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сарни Рівненської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
2) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дубровиця Рівненської області, жителя АДРЕСА_3 , громадянина України, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, студента ВПУ №22 м.Сарни, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

з участю:

прокурора : ОСОБА_9 ,

потерпілої : ОСОБА_10 , захисників : ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

_______________________________________________________________________________

Справа № 11 кп/787/505/2015 Головуючий у І-й інстанції : ОСОБА_11 Категорія : ч.2 ст.187 КК України Доповідач : ОСОБА_1 обвинувачених : ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2014 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна. ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.
Вирішено питання щодо речових доказів та заходу забезпечення кримінального провадження.

Як встановлено вироком суду першої інстанції, 05 серпня 2014 року о 07 годині 30 хвилин ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перебуваючи обоє в стані алкогольного та наркотичного сп"яніння, за попередньою змовою між собою, діючи спільно групою осіб, знаходячись в приміщенні приватного платного туалету, що на території автостанції по вул.Бєлгородській в м.Сарни Рівненської області, з корисливих мотивів з метою заволодіння чужим майном здійснили розбійний напад на працівницю вищевказаного туалету ОСОБА_10 , під час якого, погрожуючи застосуванням небезпечного для життя та здоров`я насильства з використанням колото-ріжучого предмета - ножа, відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 200 грн., однією упаковкою вологих серветок марки "Lili" вартістю 3 грн., колодою гральних карт з пластиковим покриттям вартістю 5 грн., на загальну суму 208 гривень.
В поданих на вирок суду апеляційних скаргах:
- захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 вважає, що вирок підлягає зміні з підстав однобічності та неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, були досліджені під час судового розгляду і на які покликається суд, є недоведеними, оскільки ні сторона обвинувачення під час розгляду справи в суді, ні суд при постановленні вироку не надали достатніх доказів, які б свідчили про вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Крім цього, потерпіла ОСОБА_10 вказала, що ОСОБА_5 жодних дій щодо погрози застосування фізичного або психологічного насильства щодо неї не вчиняв, що повністю виключає склад злочину, передбаченого ст.187 КК України. Разом з цим судом першої інстанції зазначено, що згідно показань потерпілої ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_5 відкрито заволодів майном, отже, умисел на вчинення грабежу та мета на заволодіння чужим майном в нього виникли під час того, як він побачив, що ОСОБА_7 вчиняє викрадення грошових коштів. Кваліфікуючи дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.187 КК України як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, орган досудового слідства та в подальшому суд у вироку не вказав, які дії обвинуваченого свідчать про застосування до потерпілої ОСОБА_10 насильства, небезпечного для її життя і здоров`я, які наслідки цих дій для потерпілої, не вказана жодна із ознак насильства, небезпечного для життя та здоров`я. Просить змінити вирок суду та перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч.2 ст.187 на ч.1 ст.186 КК України та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі;
- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, оскільки судом першої інстанції допущено неповноту судового слідства, не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що вплинуло на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання. Судом не в повній мірі враховано те, що обвинувачений виховувався без батька в багатодітній сім`ї, матір`ю, якій присвоєно звання мати-героїня, яка в 2013 році перенесла тяжку операцію і потребує постійної допомоги. ОСОБА_7 разом з матір`ю є волонтером громадського об`єднання «Горинь», навчається на 5-му курсі ВПУ-22 м. Сарни, має постійне місце проживання, у вільний від навчання час працює на Сарненському ЗМТК, де характеризується позитивно. Показанням обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обставин вчинення злочину суперечать показання обвинуваченого ОСОБА_5 , який зазначив, що приєднався до дій ОСОБА_7 , який першим розпочав злочинні дії відносно ОСОБА_10 , але співпадають в частині відсутності попередньої змови на вчинення розбійного нападу та наявності ножа. Вказує, що огляд господарства, де проживає ОСОБА_7 , проведений з порушенням порядку проведення огляду, передбачений ч.2 ст.237 КПК України. Одним із доказів, який підтверджує винуватість ОСОБА_7 , є протокол пред`явлення особи для впізнання від 05.08.2014 року, де потерпіла ОСОБА_10 не впізнала серед представлених осіб ОСОБА_7 , а під час додаткового допиту 05.08.2014 року після проведення впізнання потерпіла ОСОБА_10 вказала, що не впізнала ОСОБА_7 тому, що була без окулярів. Необґрунтованими є покликання на наявність колото-ріжучого предмету в обвинуваченого ОСОБА_7 , який потерпіла ОСОБА_10 сприйняла як ніж, оскільки наявність цього предмету обвинуваченими заперечується, а сам предмет не був виявлений та прилучений до матеріалів справи в якості доказу. Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити.

Від інших учасників судового провадження апеляційні скарги не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання його апеляційної скарги та зміни вироку суду, просять перекваліфікувати дії з ч.2 ст.187 на ч.1 ст.186 КК України та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримання його апеляційної скарги та скасування вироку суду, думку прокурора ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 щодо залишення апеляційних скарг без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, яким судом дана правильна юридична оцінка.
Розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.
Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Обвинувачений ОСОБА_5 в суді першої інстанції стверджував, що 05 серпня 2014 року о 07 год. він разом з ОСОБА_7 зайшли до приміщення туалету за природних потреб, через деякий час він почув нецензурну лайку останнього та крики працівниці туалету, та побачив ОСОБА_7 в кабінці, де знаходилась потерпіла, яка пропонувала забрати будь-яке майно, після чого ОСОБА_7 заволодів її грошима, а він взяв упаковку вологих серветок і колоду гральних карт. ОСОБА_5 стверджував, що напад на потерпілу ОСОБА_10 вчинив самостійно ОСОБА_7 , а він вчинив лише відкрите викрадення серветок та карт, при цьому погроз застосування насильства чи самого насильства щодо потерпілої не вчиняв.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції стверджував, що вранці 05.08.2014 року він з ОСОБА_5 прийшли до платного туалету на автостанції м.Сарни з метою вмитися, де їх образила працівниця ОСОБА_10 , назвавши "наркоманами", з якою він затіяв сварку, потім почав вмиватись, коли почув крики ОСОБА_5 та потерпілої, побачивши як ОСОБА_5 відкрито забирає гроші, салфетки та колоду карт з кабінки працівниці, а вона все це пропонує йому забрати, при цьому він не вчиняв будь-яких протиправних дій щодо ОСОБА_10 , а злочин вчинив ОСОБА_5 , який після їх втечі навмисно віддав йому гроші з туалету, а тому вважає, що в його діях відсутній склад злочинного діння - розбою.
Вказані твердження обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та доводи захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_13 спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка в суді першої інстанції ствердила, що обвинувачені разом підійшли до її кабінки, однак оскільки кабінка була дуже маленька, то удвох вони не могли зайти, зайшов лише ОСОБА_7 , який погрожував їй ножем, нецензурно виражався в її адресу та казав, щоб вона віддавала гроші, інакше їй залишилося жити декілька хвилин, вказані погрози вона сприймала реально. В той час, коли ОСОБА_7 погрожував їй вбивством, ОСОБА_5 забирав речі з вітрини.

Показання потерпілої ОСОБА_10 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , який підтвердив факт перебування ранком 05 серпня 2014 року на території автостанції м.Сарни ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , та об`єктивно підтверджуються даними, отриманими під час проведення слідчого експерименту від 07 серпня 2015 року (а.к.п. 38-40) , в ході якого потерпіла ОСОБА_10 відтворила обставини розбійного нападу, вчиненого 05.08.2014 рооку в приміщенні платного туалету на території автостанції м.Сарни ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , при цьому продемонструвала свої дії та дії обвинувачених, і її показання як потерпілої співпадають з об`єктивними даними, здобути в ході слідчого експерименту.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_5 та ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки відповідно до роз`яснень п.24 постанови Пленуму Верховного суду України №10 від 06 листопада 2009 року « Про судову практику у справах про злочини проти власностіт» злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою

осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину. Якщо група осіб за попередньою змовою мала намір вчинити крадіжку чи грабіж, а один з її учасників застосував або погрожував застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, то дії цього учасника належить кваліфікувати як розбій, а дії інших осіб - відповідно як крадіжку чи грабіж за умови, що вони безпосередньо не сприяли застосуванню насильства або не скористалися ним для заволодіння майном потерпілого.

Як встановлено судом першої інстанції під час з`ясування обставин та перевірки доказами, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 05.08.2014 року зайшли до приміщення туалету, попередньо вивчили об`єкт, після чого спільно вчинили злочин, при цьому кожен співучасник виконував певну роль, а саме ОСОБА_7 утримував потерпілу, ОСОБА_5 забирав майно. Крім того, із показань обвинуваченого ОСОБА_5 вбачається, що він бачив напад ОСОБА_7 на потерпілу і при цьому заволодів чужим майном, тобто скористався застосованим насильством або погрозою його застосування, а тому доводи захисників про відсутність попередньої змови між обвинуваченими на вчинення злочину , зміни кваліфікації дій, є необґрунтованими.

Висновок суду першої інстанції щодо критичної оцінки показань ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в частині невчинення розбою, поєднаного із застосуванням небезпечного для життя та здоров`я насильства з використанням колото-ріжучого предмета до ОСОБА_10 з метою заволодіння чужим майном є обгрунтованим, оскільки вказані показання обвинувачених спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 , які не суперечать іншим обставинам злочину, встановленим судом, при цьому потерпіла не має будь-яких майнових чи моральних претензій по факту вчинення даного злочину до обвинувачених, також не існує обставин, які б вказували на наявність підстав оговорити обвинувачених з метою помсти чи пред"явлення позову до останніх, та які є належним та допустимим доказом вчинення розбійного нападу обвинуваченими за попередньою змовою між собою, діючи спільно групою осіб, щодо її особи, з метою відкритого заволодіння чужим майном, які не спростовані будь-якими доказами, оскільки стороною захисту не представлено таких доказів, а має місце лише покликання на показання обвинувачених, які суперечать як обставинам кримінального правопорушення, так і один одному, перекладаючи відповідальність за вчинення розбою один на одного , в зв"язку з чим колегія суддів вважає показання обвинувачених та доводи їх захисників як позицію захисту своїх інтересів з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, крім того дана позиція обвинувачених також спростовується іншими належними та допустимими доказами, а саме: показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , протоколом огляду господарства, в якому проживає ОСОБА_7 , та вилучення грошей, які були предметом розбою, протоколом огляду чужого майна, яким заволодів ОСОБА_5 , протоколом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 , протоколами пред"явлення обвинувачених для впізнання, протоколами огляду на стан сп"яніння, протоколом освідування особи ОСОБА_5 , які в сукупності з показаннями потерпілої ОСОБА_10 , доводять винуватість ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
Доказів порушення прав обвинувачених в ході досудового слідства, зокрема при їх затриманні, при проведенні слідчих дій по збиранню доказів колегією суддів не встановлено, а тому суд вважає позицію захисту щодо недопустимості доказів сторони обвинувачення, порушення права на захист необгрунтованою, та такою яка не грунтується на належних та допустимих доказах у кримінальному провадженні.
Доводи захисника ОСОБА_6 про безпідставну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_17 за ч.2 ст.187 КК України -як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу з підстав того, що ні орган досудового слідства та в подальшому суд у вироку не вказав, які дії обвинуваченого свідчать про застосування до потерпілої ОСОБА_10 насильства, небезпечного для її життя і здоров`я, які наслідки цих дій для потерпілої, не вказана жодна із ознак насильства, небезпечного для життя та здоров`я, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки судом першої інстанції дії ОСОБА_5 кваліфіковані як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Факт перебування обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в момент вчинення інкримінованого їм злочину у стані осудності, а також відсутності у них будь-якого психічного захворювання на час проведення експертизи стверджується висновками амбулаторної судово психоло-психіатричної експертизи №281/14 від 19.08.2014 року , №280/14 від 19.08.2014 року ( а.к.п. 177-183).
За таких обставин, з дотриманням роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 року, судом першої інстанції правильно кваліфіковано дії ОСОБА_18 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.187 КК України.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання правомірно врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених, обставини, які обтяжують покарання їх покарання- вчинення злочину в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який вчинив злочин вперше, позитивну репутацію за місцем проживання, навчання, роботи, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення розбою, хоча судимість є погашеною, позитивну репутацію за місцем роботи, проживання та дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинувачених можливе лише в ізоляції від суспільства шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі ближче до нижньої межі санкції ч.2 ст.187 КК України з конфіскацією всього належного їм на праві приватної власності майна, що відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинувачених, є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку суду, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом першої інстанції правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, покарання, призначене обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинувачених, вирок суду є законним, обгрунтованим і вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст. 405, 407 , 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України - залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.
С У Д Д І :

________________ ________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3