У х в а л а
іменем україни
26 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002559, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянкиУкраїни,

уродженки с. Матвіївці Шумського району Тернопільської

області, жительки

АДРЕСА_1 ,

не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 243932 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 10 червня 2015 року вирок щодо ОСОБА_11 змінено: ухвалено вважати її засудженою за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Зменшено суму відшкодування матеріальної шкоди, стягнутої з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_10 ,до 234443 грн.

В решті вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_11 та просить призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. Посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м?якості. Вважає, що рішення апеляційного суду про необхідність призначення засудженій мінімального покарання, передбаченого санкцією закону, прийнято без урахування конкретних обставин справи. Зазначає, що матеріалами справи не підтверджується наявність пом`якшуючих покарання обставин, на які послався суд при обранні покарання.
Захисник ОСОБА_7 подала заперечення на касаційну скаргу прокурора, у якому просить залишити названу скаргу без задоволення.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про зміну судових рішень щодо ОСОБА_11 . Посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та суворість призначеного покарання. Вважає, що у суду були підстави перекваліфікувати дії ОСОБА_11 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях кваліфікуючих ознак крадіжки, вчиненої повторно та поєднаної із проникненням у сховище. Вважає, що апеляційний суд поверхнево розглянув справу в апеляційному порядку, не обґрунтував своїх висновків про необгрунтованість доводів апеляції про необхідність перекваліфікувати дії ОСОБА_11 та звільнити її від відбування покарання з випробуванням. Просить суд касаційної інстанції відповідно перекваліфікувати дії засудженої та звільнити її від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Крім того, просить зменшити суму стягнення на відшкодування матеріальної шкоди з засудженої на користь ОСОБА_10 до 47279,01 грн.

Представник потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_9 подав заперечення на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у якому просить залишити судові рішення щодо ОСОБА_11 без змін.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що вона, в лютому 2014 року, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , вирішила вчинити крадіжку чужого майна шляхом проникнення у сховище. З цією метою того ж місяця ОСОБА_6 , перебуваючи у кабінеті на другому поверсі вказаної квартири, переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає та її дії не будуть помічені сторонніми особами, за допомогою ключа, який знаходився на полиці біля сейфу, проникла в сейф, звідки таємно викрала грошові кошти в сумі 700 доларів США, що згідно довідки УНБУ в Тернопільській області на день вчинення злочину становило 6202 грн. та 3200 грн., чим спричинила матеріальну шкоду ОСОБА_10 на загальну суму 9402 грн.

Крім цього, ОСОБА_6 діючи аналогічним способом викрала з сейфа грошові кошти ОСОБА_10 :

- в березні 2014 року в сумі 1400 доларів США, що згідно з довідкою УНБУ в Тернопільській області на день вчинення злочину становило 14140 грн. та 4100 грн., чим спричинила матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 18240 грн.;

- в червні 2014 року в сумі 1700 доларів США, що згідно з довідкою УНБУ в Тернопільській області на день вчинення злочину становило 20026 грн. та 2300 грн., чим спричинила матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 22326 грн.;

- в липні 2014 року в сумі 1480 доларів США, що згідно з довідкою УНБУ в Тернопільській області на день вчинення злочину становило 17538 грн. та, продовжуючи свої злочинні дії, поєднані єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з тумбочки у кімнаті на першому поверсі квартири таємно викрала грошові кошти в сумі 3300 грн., чим спричинила матеріальну шкоду ОСОБА_10 на загальну суму 20838 грн.;

- в серпні 2014 року в сумі 900 доларів США, що згідно з довідкою УНБУ в Тернопільській області на день вчинення злочину становило 11592 грн. та, продовжуючи свої злочинні дії, поєднані єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з тумбочки у кімнаті на першому поверсі квартири таємно викрала грошові кошти в сумі 4100 грн., чим спричинила матеріальну шкоду ОСОБА_10 на загальну суму 15692 грн.;

- в вересні 2014 року в сумі 3000 доларів США, що згідно з довідкою УНБУ в Тернопільській області на день вчинення злочину становило 38940 грн. та 1000 євро, що згідно з довідкою УНБУ в Тернопільській області на день вчинення злочину становило 16830 грн. та, продовжуючи свої злочинні дії, поєднані єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з тумбочки у кімнаті на першому поверсі квартири таємно викрала грошові кошти в сумі 5000 грн., чим спричинила матеріальну шкоду ОСОБА_10 на загальну суму 60 770 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженої та її захисника, які підтримали касаційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, думку потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення касаційної скарги захисника, думку прокурора, який вважав, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню та просив задовольнити касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг та заперечень, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, доводи касаційної скарги захисника про те, що дії ОСОБА_6 неправильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях кваліфікуючої ознаки крадіжки - проникнення у сховище, аналогічні доводам, які були викладені в апеляційній скарзі засудженої та були визнані апеляційним судом необґрунтованими, оскільки спростовуються дослідженими судом доказами.

Апеляційний суд обґрунтовано погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у крадіжці із проникненням у сховище, оскільки місцевий суд зробив свої висновки на підставі доказів, які були досліджені в судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку. А саме, винуватість ОСОБА_6 підтверджується показанням самої засудженої, яка давала детальні пояснення про обставини, за яких вона заволоділа грошима потерпілого за кожним окремим епізодом, зокрема, з належного потерпілому сейфу; показаннями потерпілого ОСОБА_10 про те, що у вересні 2014 року він виявив крадіжку значної суми грошей із сейфу та з шухляди тумбочки і пояснив, що оскільки він бухгалтер, то має всі відповідні записи щодо грошових коштів і точно знає суму викраденого, також зазначив, що на його пропозицію повернути кошти ОСОБА_6 зізналась у крадіжках протягом 2014 року, однак гроші не повернула; даними картки первинного обліку інформації, з якої вбачається що 1 жовтня 2014 року за телефоном до ТМВ УМВС України в Тернопільській області звернувся ОСОБА_10 , який повідомив про викрадення у нього 9000 доларів США та 22000 грн.; показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 ; даними протоколу огляду місця події з фототаблицями від 1 жовтня 2014 року за місцем проживання потерпілого ОСОБА_10 , під час якого з внутрішньої сторони дверей сейфу, що знаходився в кабінеті потерпілого, вилучений слід пальця руки; випискою по рахунку АТ «Дельта Банк», відповідно до якої 7 лютого 2014 року ОСОБА_10 повернуто кошти по закінченню депозитного договору на суму 51596,13 доларів США; товарними чеками про придбання побутових електронних товарів у липні та серпні 2014 року; заявою ОСОБА_6 , відповідно до якої остання добровільно видала працівникам міліції речі, котрі придбала на викрадені у ОСОБА_10 грошові кошти; даними висновку дактилоскопічної експертизи про те, що слід пальця руки, вилучений з внутрішньої сторони дверей сейфу в кабінеті потерпілого, належить ОСОБА_6 , сукупністю інших доказів.

При наданні правової оцінки діям засудженої суд обґрунтовано врахував те, що ОСОБА_6 було таємно викрадено грошові кошти потерпілого ОСОБА_10 із сейфа, тобто із сховища, яке призначене для постійного чи тимчасового зберігання майна і має засоби захисту від доступу сторонніх осіб. Безпідставними є доводи захисника про відсутність в діях ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки злочину проникнення у сховище, з тих підстав, що ОСОБА_10 добровільно впускав засуджену у своє помешкання і вона могла вільно користуватися його майном, оскільки проникненням в сховище є незаконне вторгнення до нього винної особи будь-яким способом, у тому числі й без подолання засобів захисту сховища, в даному випадку - сейфу, який може бути як закритий на замок чи за допомогою іншого охоронного пристрою, так і відкритий.
Надавши належної оцінки показанням засудженої та проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно.

Покарання, призначене ОСОБА_6 , відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, воно обране з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженої, обставин, що його обтяжують та пом`якшують.

Як убачається зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції, апеляційний суд, перевіряючи законність вироку, правильно звернув увагу, що при призначенні засудженій покарання, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України, оскільки не в повній мірі врахував всі обставини, що впливають на покарання, тому дійшов висновку про необхідність пом`якшити покарання, обравши його у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України. При цьому, апеляційний суд, взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженої, позитивну характеристику за місцем проживання, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, повне визнання своєї вини, щире каяття та часткове відшкодування шкоди, молодий вік засудженої, незадовільний стан її здоров`я, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів. Підстав вважати покарання несправедливим внаслідок м`якості, про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, немає. Також не встановлено підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, про що просить захисник у касаційній скарзі.

Висновок апеляційного суду про необхідність пом`якшити покарання ОСОБА_6 обґрунтований належним чином в ухвалі.

Змінюючи вирок суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди на користь ОСОБА_10 , апеляційний суд правильно звернув увагу, що місцевим судом при прийнятті рішення не було враховано, що вартість майна, придбаного ОСОБА_6 за викрадені кошти, яке було передане потерпілому ОСОБА_10 , була узгоджена сторонами до ухвалення вироку, тому відповідно зменшив суму стягнення.

Згідно з вимогами ст. 419 КПК України при перегляді справи в апеляційному порядку, апеляційним судом належним чином перевірені наведені в апеляційній скарзі засудженої доводи та прийнято рішення із зазначенням докладних підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули скасування чи зміну судових рішень щодо ОСОБА_6 , судами першої та апеляційної інстанції по справі допущено не було.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 10 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційніскарги захисника ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3