1Справа № 335/1973/13-к 1-кп/335/1/2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
запасного судді: ОСОБА_3 ,
за участю присяжних: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
запасних присяжних: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
при секретарі: ОСОБА_9 ,
прокурора: ОСОБА_10 ,
представника потерпілої: ОСОБА_11 ,
захисників: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,
обвинувачених: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_23 ,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_20 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_21 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_22 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115; п.п.6, 12, 13 ч.2 ст.115; ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_23 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_24 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ст. 257; п. п. 6, 12, ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_25 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. п. 12 ч. 2 ст. 115; п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 189; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_26 , обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ст. 257; ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 8, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146; ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч.1 ст. 263; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 186; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_27 , обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ст. 257, п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
У судовому засіданні 17 грудня 2015 року прокурором ОСОБА_10 надано письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_23 з домашнього арешту на тримання під вартою, строком на 60 днів з 17 грудня 2015 року по 14 лютого 2016 року включно.
В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 8 грудня 2015 року в даному провадженні запобіжний захід тримання під вартою, який було раніше обрано обвинуваченому ОСОБА_23 , було змінено на домашній арешт без наведення передбачених законом підстав та з порушення процесуального порядку з посиланням на виразкову хворобу шлунку обвинуваченого та його процесуальну поведінку в залі суду.
Прокурор зазначає, що в ухвалі від 8 грудня 2015 року суд послався на документи, які не були предметом дослідження учасників процесу, а вмотивований висновок суду про недоцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою в ухвалі відсутній. Крім цього, суд самостійно та упереджено вирішив, що місцем домашнього арешту є квартира АДРЕСА_1 , яка, на думку суду, є місцем його постійного проживання та реєстрації. Однак, цей висновок суперечить іншим матеріалам провадження, зокрема, відомостям, які викладені в обвинувальному акті, відповідно до якого місцем реєстрації ОСОБА_23 є будинок АДРЕСА_2 .
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_23 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту судом проігноровано думки потерпілих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 у кримінальному провадженні щодо запобіжних заходів відносно обвинувачених та майбутніх покарань, а також думку допитаних в суді свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_32 щодо побоювань за своє життя та своїх близьких у зв`язку із погрозами обвинувачених та обстрілом з вогнепальної зброї власного житла тощо.
Вказує, що стан здоров`я ОСОБА_23 не перешкоджає його перебуванню у місці попереднього ув`язнення. Наявні у кримінальному провадженні документи не вказують на наявність таких захворювань обвинуваченого, які б виключали його перебування під вартою. Процесуальна поведінка ОСОБА_23 свідчить про не визнання останнім своєї вини з метою уникнення відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, що свідчить про відсутність щирого каяття.
На думку прокурора ОСОБА_23 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та можливість призначення йому судом покарання пов`язаного з позбавленням волі, може незаконно впливати на свідків і потерпілих, а також переховуватись від суду, чим перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню. Вищевказані факти свідчать про неможливість запобігання вищенаведеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченому, ніж тримання під вартою.
При вирішенні клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_23 запобіжного заходу прокурор також просив врахувати, що судом не досліджено всі матеріали кримінальних проваджень та не допитано всіх свідків обвинувачення, данні яких відомі обвинуваченим; докази, які зібрані під час досудового розслідування безсумнівно вказують на доводять вину обвинувачених у вчиненні особливо тяжких злочинів; ОСОБА_23 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, санкція одного з них передбачає довічне позбавлення волі з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає його знаходження у місцях попереднього ув`язнення; вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим особливо тяжких злочинів. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_23 та його захисник ОСОБА_19 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили відмовити, посилаючись на його необґрунтованість.
Обвинувачені ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ОСОБА_26 та їхні захисники заперечували проти задоволення клопотання прокурора.
Представник потерпілої ОСОБА_28 ОСОБА_11 у судовому засіданні клопотання прокурора підтримав, просив його задовольнити.
Також потерпілим ОСОБА_33 , потерпілою ОСОБА_28 та її захисником ОСОБА_11 до суду надано письмові заяви на підтримку позиції державного обвинувача стосовно необхідності зміни обвинуваченому ОСОБА_23 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, з викладенням, на їх думку, обставин, що свідчать про необхідність зміни такого запобіжного заходу. Вказані заяви окремо судом не вирішуються, проте доводи, покладені в їх обґрунтування, приймаються судом до уваги та оцінюються у сукупності з іншими поясненнями та доказами при вирішенні клопотання про зміну запобіжного заходу.
Заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та заяви, суд дійшов наступних висновків.
ОСОБА_23 обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких. Станом на 8 грудня 2015 року ОСОБА_23 перебував під вартою 3 роки та 9 місяців.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 8 грудня 2015 року ОСОБА_23 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, шляхом заборони останньому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , строком на два місяці, які слід обчислювати з 8 грудня 2015 року до 5 лютого 2016 року.
Покладено на обвинуваченого ОСОБА_23 обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою, не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.
Роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_23 положення ч. 5 ст. 181 КПК України та попереджено, що в разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Відповідно до частини першої статті 200 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.
Прокурор у своєму клопотанні зазначає, що жодний з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, до яких відноситься: незаконний вплив на свідків і потерпілих, переховування від суду, що призведе до перешкоджання встановленню істини по кримінальному провадженню.
В обґрунтування своїх доводів прокурором процитовано обвинувальний акт у частині, що стосується обвинуваченого ОСОБА_23 . Будь-яких інших відомостей або доводів прокурором у своєму клопотанні, які б давали підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не наведено. Крім того, під час всього розгляду даного кримінального провадження у суді, державним обвинувачем жодного разу не заявлялось клопотання про продовження обвинуваченим строків тримання під вартою із зазначенням нових доказів та доводів на його обґрунтування. Такого клопотання не було надано і 8 грудня 2015 року.
Натомість, відповідно до позиції, висловленої ЄСПЛ в рішенні від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» і підтвердженої Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 04.04.2013 №511-550/014-13, в яких зокрема, цитується п. 3 ст. 5 Конвенції, де зазначено, що за спливом певного часу, лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі і судові органи зобов`язані навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.
На підставі частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Суд, приймаючи рішення про зміну обвинуваченому ОСОБА_23 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт виходив з того, що на переконання суду такий запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України.
З часу зміни запобіжного заходу 8 грудня 2015 року обвинуваченому ОСОБА_23 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт не встановлено випадків незаконного впливу ОСОБА_23 на свідків чи потерпілих, не встановлено спроб спотворення чи знищення доказів тощо.
Добровільна явка ОСОБА_23 у судове засідання 17 грудня 2015 року у сукупності з відсутністю відомостей про невиконання обвинуваченим покладених на нього ухвалою суду від 8 грудня 2015 року обов`язків засвідчує відсутність наміру переховування від суду.
Також при прийнятті ухвали від 8 грудня 2015 року, судом було враховано стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зав`язків, наявність постійного місця проживання. Вказані обставини були підтверджені належними документами, копії яких наявні в матеріалах кримінального провадження.
З огляду на вищевикладене, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_23 з домашнього арешту на тримання під вартою, строком на 60 днів, з огляду на що, відмовляє у задоволенні клопотання прокурора.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 200, 372, КПК України, суд
У задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_23 з домашнього арешту на тримання під вартою, строком на 60 днів з 17 грудня 2015 року по 14 лютого 2016 року включно відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала прийнята у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 17 грудня 2015 року. Повний текст ухвали виготовлено 21 грудня 2015 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Присяжні: ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6