У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8.,
суддів ОСОБА_9., ОСОБА_10.,
за участю секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_11., ОСОБА_12.,

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000428, за обвинуваченням

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 дня народження, уродженки с. Остапківці Вінницької області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 Немирівський район, Вінницька область, раніше судиму за вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 10 квітня 2014 року за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді 80 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК, за касаційною скаргою заступника прокурора Вінницької області на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 389 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно до статей 71, 72 КК за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 10 днів.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців та з покладенням на неї обов'язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

10 квітня 2014 року ОСОБА_6 була засуджена вироком Немирівського районного суду Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Будучи належним чином ознайомленою з умовами та порядком відбування призначеного покарання, а також із відповідальністю за ухилення від відбування громадських робіт, ОСОБА_6 25 липня 2014 року відмовилася від отримання направлення до Никифоровецької сільської ради Немирівського району для виконання громадських робіт згідно переліку об'єктів та видів робіт, на яких мають відбувати кримінальне покарання особи, засуджені до такого виду покарання. Починаючи з 25 липня 2014 року ОСОБА_6, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ухилення від даного виду покарання, умисно, без поважних причин до відпрацювання призначених їх за вказаним вище вироком громадських робіт не приступила.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду в цьому суді внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м'якості. Прокурор зазначає: що місцевий суд належним чином не врахував дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, на шлях виправлення не стала, реальне покарання за попереднім вироком категорично відмовилася відбувати, тому вважає призначене покарання за своїм строком м'яким, а звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, призначеного за сукупністю вироків, таким, що суперечить положенням статей 50,65 КК. Наведені порушення не усунув суд апеляційної інстанції, ухвала якого не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

У запереченні на касаційну скаргу захисник ОСОБА_7 вказує на законність судових рішень і просить залишити скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація її дій у касаційному порядку не оскаржуються. Відповідно до вимог ст. 433 КПК при розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до вимог ст. 65 КК при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 389 КК та за сукупністю вироків на підставі статей 71, 72 КК місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, урахував те, що обвинувачена раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, хворіє, обставинами, що пом'якшують покарання, є щире каяття та збіг сімейних обставин.

З огляду на це, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, місцевий та апеляційний суди дійшли вмотивованого висновку про призначення винній покарання за ч. 2 ст. 389 КК у мінімальному розмірі. Підстав вважати таке покарання надто м'яким колегія суддів не вбачає.

Разом із тим, слушними є доводи прокурора про неправильне застосування положень ст. 75 КК до призначеного ОСОБА_6 покарання.

Приймаючи рішення про звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, місцевий суд послався на те, що ОСОБА_6 визнала свою вину, щиро розкаялася, не має власного житла, утримує підсобне господарство, від збуту продукції якого отримує кошти, стан її здоров'я, відсутність тяжких наслідків від скоєного.

Водночас, судами не враховано того, що вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 10 квітня 2014 року затверджено угоду про примирення між потерпілою та ОСОБА_6 та між сторонами узгоджено призначення винній покарання у виді громадських робіт терміном 80 годин. Проте, засуджена категорично відмовилася від отримання направлення на громадські роботи, злісно ухилялася від відбування цього покарання, що свідчить про її стійке небажання стати на шлях виправлення.

За таких обставин звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам статей 50, 65 КК, та є необґрунтованим.

Виходячи з наведеного, враховуючи те, що в апеляції прокурором ставилося питання про скасування вироку місцевого суду і постановлення судом апеляційної інстанції свого вироку, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Якщо під час нового розгляду кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійде висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 в обсязі обвинувачення, що їй пред'явлено, то призначене покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК слід визнати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10