Справа № 11а-343/2010 р. Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач Данко В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2010 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Волинця М.М., Ревера В.В.,

при секретарі Стоділку Т.Ю.,

з участю прокурора Войценка А.І.,

захисника ОСОБА_2,

засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.187 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.186, ч.1 ст.396 КК України, ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_7 за ст.198, ч.1 ст.396 КК України за апеляціями засудженого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_8, засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_4, засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_2 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2010 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2010 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець м. Львова, вул. Розточчя,90-а, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, судимий 10 червня 2005 р. Шевченківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ст.70 КК України на пять років позбавлення волі /05 липня 2007 р. звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на два роки чотири місяці/

засуджений:

за ч.3 ст.185 КК України на пять років позбавлення волі;

за ч.2 ст.186 КК України на шість років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого призначено покарання шість років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України шляхом приєднання до обраного покарання частини невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2005 р. остаточне покарання призначено вісім років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахується з 09 квітня 2008 року з моменту його затримання.

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець і мешканець м. Львова, вул. Розточчя,90-а, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, судимий Шевченківським районним судом м. Львова від 20 листопада 2003 р. за ч.2 ст.289 КК України на пять років позбавлення волі /постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 06 травня 2006 р. невідбута частина покарання замінена на два роки чотири місяці чотири дні обмеження волі/, /28 грудня 2006 р. звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на один рік чотири місяці шість днів/

засуджений:

за ч.2 ст.186 КК України на пять років позбавлення волі;

за ч.1 ст.396 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення більш суворим покарання менш суворого призначено покарання пять років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України шляхом приєднання до обраного покарання частини невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2003 р. з врахуванням положень ч.2 ст.72 КК України остаточне покарання призначено пять років шість місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахується з 24 квітня 2009 року з часу обрання йому запобіжного заходу взяття під варту.

Запобіжний захід засудженим до вступу вироку в законну силу залишено взяття під варту.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець і мешканець м. Львова, вул. Загірна,49, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, раніше не судимий

засуджений за ч.2 ст.186 КК України на чотири роки позбавлення волі;

Строк відбуття покарання рахується з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід засудженому змінено з підписки про невиїзд на взяття під варту в залі суду негайно.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець і мешканець м. Львова, вул. Розточчя,48, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_6, не одружений /на утриманні має 2-х малолітніх дітей: 2007 та 2009 років народження/, працюючий експедитором ТОВ "ЛІДА", раніше не судимий

засуджений за ч.2 ст.186 КК України на чотири роки позбавлення волі;

Строк відбуття покарання рахується з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід засудженому змінено з підписки про невиїзд на взяття під варту в залі суду негайно.

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженець і мешканець м. Львова, вул. Розточчя,116, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_6, не одружений, не працюючий, раніше не судимий

засуджений:

за ст.198 КК України на два роки позбавлення волі;

за ч.1 ст.396 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом часткового складання обраних покарань остаточне покарання призначене три роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України засудженого звільнено від відбування покарання з іспитовим строком три роки та покладено на нього зобовязання.

Запобіжний захід засудженому підписка про невиїзд залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Відповідно до ст.ст.81,93 КПК України вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Суть обвинувачення: ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та особою, матеріали відносно якої, в зв'язку з розшуком, виділено в окреме провадження, маючи спільний умисел на таємне викрадення чужого майна, та з корисливих мотивів, 18 жовтня 2007 р., близько 17 год. 00 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, проникли на територію дачної ділянки громадянина ОСОБА_10 на вул. Веселій у м. Львові, дачного кооперативу "Самоцвіти". Під час вчинення вказаного злочину підсудними, почувши шум, на територію ділянки вийшов потерпілий ОСОБА_10, однак незважаючи на його присутність, підсудні продовжували відкрито викрадати належне потерпілому майно. При цьому ОСОБА_3, маючи в руках дерев'яну биту, залякував потерпілого, постійно знаходився поруч з ним та погрожував фізичною розправою, якщо той когось повідомить про вчинений ними злочин, а підсудний ОСОБА_4 виносив з території ділянки майно потерпілого та передавав іншим підсуднім, які знаходились за огорожею. В результаті вказаних дій підсудні відкрито викрали належне потерпілому майно, а саме, виготовлені з алюмінію: дві бочки ємкістю по 300 л, чотири стільці, розкладний столик, розкладушку, навісний умивальник, а також акумуляторні батареї в кількості шести штук, такими чином відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 1030 грн. В цей же ж день підсудні продали частину викрадених речей, а отримані кошти в сумі 190 грн. розділили між собою.

Крім цього ОСОБА_3 в період часу з 22 лютого 2008 р. по 26 лютого 2008 р. повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом демонтажу металевої решітки вікна проник в приміщення будинку та сауни на території дачної ділянки № 85 по вул. Забави у м. Винники Личаківського району м. Львова. Із вказаних приміщень підсудний викрав належне потерпілому ОСОБА_9 майно, а саме: три конвектори, два водяних бойлери, холодильник, три телевізори, набір посуду, масляну батарею та точильний станок. Загальна вартість викраденого майна становила 24 640 грн.

Крім цього підсудний ОСОБА_3, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів 03 квітня 2008 р., в період з 02 год. 00 хв. по 03 год. 00 хв., повторно, шляхом зламу навісних замків, проник в приміщення гаража № 3 на вул. Студинського у м. Львові, поруч з будинком № 16, звідки таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_11 майно, а саме: вісім автомобільних коліс з дисками розміром R 13, чотири з яких металеві, а чотири легкосплавні із шинами розміром 175/70 та шліфувальну машинку "Sраrkу". Вартість викрадених речей згідно з висновком експертизи могла становити: один легко сплавний диск від 130 до 170 грн., металевий диск від 40 до 60 грн., вісім шин 1215 грн. 20 коп. та шліфувальна машинка 2250 грн. 00 коп. Після викрадення вказані речі на прохання ОСОБА_3, йому допоміг перенести з вул. Студинського на вул. Розточчя у м. Львові ОСОБА_6С, який будучи повідомлений ОСОБА_3 про те, що дане майно викрадене, не повідомив про це правоохоронні органи. Цього ж дня близько 03 год. 00 хв. вказані речі були сховані в гараж будинку № 116 на вул. Розточчя у м. Львові, що належить підсудному ОСОБА_7, ключі від якого, на прохання ОСОБА_3, він надав, при цьому усвідомлюючи, що майно є викраденим, та те, що своїми діями він допомагає приховати вчинений злочин. Згодом ОСОБА_3 чотири викрадені автомобільні колеса продав громадянину ОСОБА_12, а шліфувальну машинку залишив ОСОБА_7, як компенсацію наявного боргу. 04 квітня 2008 р. ОСОБА_7, усвідомлюючи, що даний електроінструмент отриманий злочинним шляхом, продав його ОСОБА_13, а отримані кошти в сумі 350 грн. витратив на власні потреби.

На вирок суду засуджений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляції, в яких не заперечуючи обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_3 злочинів та їх юридичної кваліфікації, просять помякшити призначене покарання, мотивуючи свої вимоги тим, що суд, призначаючи покарання не врахував усіх обставин, що помякшують покарання /вартість викраденого та його стан, щире каяття за цим злочином, відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_10Ф./ і призначив максимальне покарання за ст..186 КК України, що в подальшому привело до призначення дуже суворого покарання при обранні його остаточного розміру. Крім цього захисник ОСОБА_8 просить виправдати ОСОБА_3 за епізодом вчинення крадіжки з будинку ОСОБА_9, оскільки на його думку ні досудове слідство, ні суд не здобули доказів на підтвердження версії обвинувачення.

Засуджені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та захисник останнього ОСОБА_2 оскаржили вирок суду і у своїх апеляціях, не заперечуючи обставин вчинення злочину та його юридичної кваліфікації, просять застосувати до засуджених положення ст.75 КК України і звільнити їх від відбування призначеного покарання з іспитовим строком. Свої вимоги вони мотивують тим, що суд призначаючи покарання засудженим не врахував їхньої ролі при вчинення злочину, те що вони вчинили злочин вперше, визнали себе винними, розкаялися у вчиненому, відшкодували шкоду потерпілому, протягом тривалого розгляду справи досудовим слідством та судом не порушували умов запобіжного заходу, а ОСОБА_5 крім того має на утриманні двох малолітніх дітей, - змінив запобіжний захід щодо них і взяв під варту в залі суду.

Вирок суду також оскаржив і засуджений ОСОБА_6, який у своїй апеляції просить помякшити призначене йому покарання, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, що помякшують його покарання, а саме: позитивну характеристику, щире каяття, а також те, що його матір є інвалідом і потребує його допомоги.

Заслухавши доповідь судді, засуджених ОСОБА_3, який визнав себе винуватим у вчиненні ним усіх інкримінованих йому злочинів, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_2 на підтримку апеляцій, думку прокурора на заперечення апеляцій засуджених та захисників, обговоривши наведені в апеляціях доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції ОСОБА_3 його захисника ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а апеляції ОСОБА_4, ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_2 підлягають задоволенню, а апеляція ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.396 КК України, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст.198, ч.1 ст.396 КК України, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, чого ніхто із засуджених та захисників не заперечує.

Що стосується вимог захисника ОСОБА_8 про виправдання його підзахисного ОСОБА_3 за епізодом крадіжки майна з дачного будинку потерпілого ОСОБА_9, то на думку колегії суддів вона не підлягає обговоренню, оскільки засуджений ОСОБА_3 у засіданні апеляційного суду визнав себе винним у вчиненні усіх інкримінованих йому злочинів, в тому числі і за епізодом крадіжки майна потерпілого ОСОБА_9

Разом з тим колегія суддів вважає, що при обранні міри покарання засудженим ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд першої інстанції недостатньо врахував обставини справи, особу винних та обставини, що помякшують покарання.

Відповідно до ст.65 КК України:

1. Суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Як вбачається із оскаржуваного вироку, суд при обранні покарання кожному з підсудних врахував "ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу кожного з винних, їх вік, позитивні характеристики за місцем проживання та обставини, що обтяжують та помякшують покарання. Призначаючи покарання підсудним ОСОБА_3 та ОСОБА_6 суд врахував, що дані особи, вказані злочини скоїли в період наявності у них непогашеної судимості та не відбутого покарання за попередньо скоєні злочини. Обставинами, що обтяжують покарання підсудних, є скоєння злочинів у стані алкогольного спяніння та повторність вчинення злочинів ОСОБА_3 Обставин, що помякшують покарання судом не виявлено. Призначаючи покарання підсудним ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд враховує, що вказані особи до кримінальної відповідальності притягуються вперше. Підсудний ОСОБА_4 відшкодував завдану потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду, підсудний ОСОБА_5 має на утриманні 2-річного сина. Обставинами, що обтяжують покарання підсудних, є скоєння злочину в стані алкогольного спяніння. Обставиною, що помякшує покарання, є щире каяття." Тобто суд користувався термінами, яких немає в чинному Кримінальному кодексі України /ступінь тяжкості вчиненого злочину/, кваліфікуючі ознаки злочинів враховував як обтяжуючі покарання обставини, а помякшуючі покарання обставини обмежував лише тими, що передбачені у переліку відповідної статті КК України, не враховуючи при цьому, що цей перелік не є вичерпним.

Колегія суддів, погоджуючись з доводами апеляцій ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_8 про те, що суд, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_3, не мотивуючи свого рішення, обрав надто суворе покарання, та беручи до уваги тяжкість скоєних ОСОБА_3 злочинів і наслідків, що настали від цих злочинів, вважає, що остаточне покарання, призначене за ст.71 КК України ОСОБА_3 слід помякшити.

Що стосується вимог засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_2 про застосування до засуджених положення ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, то колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню, погоджуючись з доводами апелянтів про те, що вказані засуджені вчинили злочин вперше, визнали себе винними, щиро розкаялися, позитивно характеризуються за місцем проживання, обидва є молодими людьми, ОСОБА_4 відшкодував заподіяну потерпілому шкоду, а ОСОБА_5 має на своєму утриманні 2- малолітніх дітей і до дня арешту займався суспільно корисною працею, перебуваючи протягом тривалого часу на підписці про невиїзд, не порушували умов її дотримання. Наведені обставини дають підстави вважати, що засуджені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є суспільно небезпечними особами і можуть бути виправленими і перевихованими без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за їхньою поведінкою /ст.76 КК України/.

Щодо покарання, з яким засуджений ОСОБА_6 не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.65 КК України: відповідає тяжкості вчиненого злочину; обране з врахуванням особи засудженого та з врахуванням помякшуючих обставин визнання вини у вчиненому, розкаяння, позитивну характеристику та призначене в межах, встановлених санкціями ч.2 ст.186 та ч.1 ст.396 КК України.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що з врахуванням усіх пом'якшуючих покарання обставин призначене покарання є надто суворим, безпідставні, й колегія суддів їх до уваги не бере, оскільки усі дані про особу засудженого та помякшуючі обставини при призначенні покарання були в повній мірі враховані судом першої інстанції.

Саме тому суд першої інстанції, виходячи із передбачених ст.65 КК України загальних засад призначення покарання, врахувавши усі обставини справи та особу засудженого, призначив останньому ближче до мінімального покарання, що передбачені санкціями ч.2 ст.186 та ч.1 ст.396 КК України, а також при призначенні остаточного покарання.

Колегія суддів з урахуванням у сукупності усіх обставин справи та особи засудженого, не вбачає достатніх підстав для застосування до нього більш м"якого покарання.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що призначене засудженому покарання у вигляді пяти років позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, вирок суду у цій частині є законним і обґрунтованим, а тому підстав для помякшення засудженому покарання немає.

Керуючись ст.ст.365,366,367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляції засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_2 задовольнити, апеляційні скарги засудженого ОСОБА_3 його захисника ОСОБА_8 задовольнити частково, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2010 року в частині призначення покарання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінити.

Помякшити засудженому ОСОБА_3 покарання. На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання до обраного покарання судом першої інстанції частини невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2005 р. остаточне покарання призначити шість років шість місяців позбавлення волі

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з іспитовим строком три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з іспитовим строком три роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобовязати ОСОБА_4 та ОСОБА_5:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_4 та ОСОБА_5 взяття під варту скасувати, звільнивши їх з-під варти негайно в залі суду.

Врешті даний вирок залишити без змін.

Головуючий

Судді