Справа № 504/2458/15-к
Провадження № 1-кп/504/255/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.11.2015смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 9, смт. Комінтернівське, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002725 від 28.04.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, українця за національністю, громадянина України, освіта вища, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , командира взводу забезпечення підготовки спеціалістів розвідувальних підрозділів роти забезпечення підготовки спеціалістів високомобільних десантних військ та розвідувальних підрозділів військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командуючого Сухопутних військ Збройних Сил України № 125 від 07.03.2013 року старшого лейтенанта ОСОБА_4 було призначено на посаду командира взводу забезпечення підготовки спеціалістів розвідувальних підрозділів роти забезпечення підготовки спеціалістів високомобільних десантних військ та розвідувальних підрозділів. 28.03.2013 року відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 51 старший лейтенант ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зарахований на всі види забезпечення .

Будучи командиром взводу забезпечення підготовки спеціалістів розвідувальних підрозділів роти забезпечення підготовки спеціалістів високомобільних десантних військ та розвідувальних підрозділів, тобто військовою службовою особою, старший лейтенант ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 19, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконуючи службові обов`язки не вживати алкогольних напоїв.

Між тим, згідно з ст.ст. 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир взводу в мирний та в воєнний час відповідає зокрема за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу, зобов`язаний підтримувати озброєння і техніку в постійній бойовій готовності, крім того підтримувати особовий склад взводу (групи, башти), озброєння і техніку в постійній бойовій готовності; досконало знати й володіти всіма видами озброєння і техніки взводу (групи, башти), правильно зберігати, експлуатувати, обслуговувати та особисто перевіряти їх бойову готовність; бережливого ставлення до озброєння, бойової техніки й майна взводу (групи, башти).Крім того, у відповідності до ст.ст. 28-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_5 є начальником за військовим званням та посадою для командира взводу забезпечення підготовки спеціалістів розвідувальних підрозділів роти забезпечення підготовки спеціалістів високомобільних десантних військ та розвідувальних підрозділів старшого лейтенанта ОСОБА_4

13.03.2015 року о 16:00 годині, перебуваючи на службовій нараді в приміщені штабу військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , начальник командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 , віддав усний наказ командиру роти забезпечення підготовки спеціалістів високомобільних десантних військ та розвідувальних підрозділів капітану ОСОБА_7 щодо передачі техніки відповідно до штату у встановленому законом порядку на командира взводу забезпечення підготовки спеціалістів розвідувальних підрозділів роти забезпечення підготовки спеціалістів високомобільних десантних військ та розвідувальних підрозділів старшого лейтенанта ОСОБА_4 .

Надалі, у той же день, майором ОСОБА_8 , відповідно до вказівки та рапорту командиру роти забезпечення підготовки спеціалістів високомобільних десантних військ та розвідувальних підрозділів капітану ОСОБА_7 , підготовлений письмовий наказ № 47, в одному із пунктів якого було зазначено «старшого лейтенанта ОСОБА_4 , командира взводу забезпечення підготовки спеціалістів розвідувальних підрозділів роти забезпечення підготовки спеціалістів високомобільних десантних військ та розвідувальних підрозділів вважати таким, що з 16.03.2015 року приступає до прийому бронетанкової техніки відповідно до штату взводу із залученням внутрішньо-перевірочної комісії відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2014 року № 505».

13.03.2015 року старший лейтенант ОСОБА_4 ознайомився із зазначеним наказом та розписався у ньому. Однак, 20.03.2015 року старший лейтенант ОСОБА_4 , діючи усупереч вищезазначених вимог законів та статутів Збройних Сил України, умисно, посягаючи на встановлений порядок підлеглості та віддання й виконання наказів, порушуючи військову дисципліну, відчуваючи свою безкарність, знаючи, що накази командування військової частини НОМЕР_1 зобов`язаний виконати сумлінно, точно та у встановлений строк, внаслідок особистої недисциплінованості, не виконав письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 , про прийняття бронетанкової техніки відповідно до штату взводу, в штабі військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 . 20.03.2015 року старший лейтенант ОСОБА_4 написав рапорт про невиконання вищезазначеного наказу.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, при цьому пояснив, що дійсно він, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира взводу забезпечення підготовки спеціалістів розвідувальних підрозділів роти забезпечення підготовки спеціалістів високомобільних десантних військ та розвідувальних підрозділів у військовому званні «старший лейтенант», 20.03.2015 року, перебуваючи на службовій нараді в приміщенні штабу військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , в письмовій формі, в умовах особливого періоду, відмовився виконувати та фактично не виконав відданий йому усний, а у подальшому й письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 № 47 від 13.03.2015 року щодо прийняття бронетанкової техніки відповідно до штату взводу із залученням внутрішньо-перевірочної комісії відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2014 року № 505, чим скоїв непокору, тобто інше умисне невиконання наказу вчинене в умовах особливого періоду.

У скоєному ОСОБА_4 розкаюється, докази його вини, добуті досудовим розслідуванням, визнає повністю і не оспорює. Правильно розуміє зміст фактичних обставин провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.

Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позицій.

Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, проти чого не заперечують учасники судового розгляду, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, суд обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 402 КК України за ознаками непокори, тобто інше умисне невиконання наказу начальника, вчиненої в умовах особливого періоду.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість скоєного обвинуваченим діяння, те що воно відноситься до тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем служби, має задовільний стан здоров`я.

У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття.

У відповідності до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи особу винного, думку прокурора, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 402 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи викладене, суд не може погодитися з запропонованою прокурором реальною мірою покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років та вважає, що при обранні ОСОБА_4 міри покарання у вигляді позбавлення волі, можливо застосувати дію ст. 75 КК України, з виконанням покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Судові витрати по провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 371 - 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Застосувати ст. 75 КК України і звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням. Не приводити вирок у виконання, якщо протягом 3 (трьох) років випробувального терміну ОСОБА_4 не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину).

Згідно з п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, окрім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1