Справа № 460/4197/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Яворівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, безпартійного, мобілізованого військовослужбовця військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (колишня в/ч НОМЕР_2 ), такого, який не має судимості,
за ст.407 ч.3 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
15 травня 2014 року, солдата ОСОБА_4 було призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.
Цього ж дня, він вибув для проходження військової служби у військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 , де наказом командира цієї ж військової частини був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія 3 роти 1 механізованого батальйону цієї частини.
Відповідно до вимог ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно до положень ч.4 п.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.
Відтак, з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину-польова пошта НОМЕР_1 з військового комісаріату, він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
У відповідності до плану відмобілізування та приведення військової частини у бойову готовність та на виконання вимог наказу командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади від 10 червня 2014 року за №111, введено в дію нове умовне найменування бригади «військова частина польова пошта НОМЕР_1 ».
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, солдату ОСОБА_4 було достеменно відомо і до часу самовільного залишення військової частини, він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
03 грудня 2014 року, близько 08 години, солдат ОСОБА_4 , не маючи наміру назавжди ухилитися від військової служби, самовільно залишив військову частину- польова пошта НОМЕР_1 та без поважних причин перебував за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.
26 січня 2015 року, солдат ОСОБА_4 добровільно повернувся у військову частину, про що доповів командуванню і продовжив проходити військову службу.
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.3 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину за ст.407 ч.3 КК України та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, тривалістю понад один місяць, за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що повернувшись із зони АТО, він, за станом свого здоров`я, потребував фізичного та морального відпочину і, оскільки у відпустку його не відпустили, без дозволу командира, пішов додому. Щиро розкаюється у вчиненому, завіривши, що подібного більше вчиняти ніколи не буде, просить також суворо його не карати.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення військової частини та місця служби, та нез`явлення ОСОБА_4 вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.
При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, повністю визнає свою вину, є учасником бойових дій, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, призначивши йому покарання, у виді позбавлення волі на строк два роки.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.
Згідно ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обовязки:
-не покидати територію військової частини без дозволу командира частини,
-контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця покласти на командира частини.
У випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з військової служби, контроль за його поведінкою покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання ОСОБА_4 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1