Справа № 1-218/2010
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2010 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в особі: головуючого судді Р.В.Ралець

при секретарі Л.М. Петрук

за участю прокурора А.Л. Заболотного

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубно справу по обвинуваченню

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, українець, розлучений, невійськовозобов»язаний, раніше судимий останній раз 11.12.2008 року за ч.2 ст. 389 КК України до одного року одинадцять днів обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України з встановленням іспитового терміну на один рік. Звільненого від відбуття покарання за постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23.12. 2009 року,-

в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2010 року, біля 11 години, ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння в с. Боцянівка Дубенського району, Рівненської області, керуючись корисливими спонуканнями, вирішив викрасти з пасовища коня та підводу, що належить ОСОБА_2, жительці с. Боцянівка вул. Дружби, 20, Дубенського району.

Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_1, скориставшись відсутністю сторонніх осіб та власника коня, діючи таємно, шляхом вільного доступу, викрав з пасовища коня, вартістю 1021 гривня, якого у подальшому запряг у підводу, вартістю 800 гривень, що знаходилась в господарстві ОСОБА_2, після чого з викраденим поїхав до себе додому у с. Нова Мощаниця, Здолбунівського району, Рівненської області, перевівши тим самим у своє протиправне володіння.

В подальшому, 02 червня 2010 року ОСОБА_1 продав викраденого коня в м. Дубно в ТзОВ « Компанія « Зевс ЛТД »» за 2500 гривень та частину виручених коштів витратив на свої власні корисливі цілі.

Будучи допитаним в судовому засіданні я кості підсудного ОСОБА_1 вину у вчиненому злочині визнав повністю та пояснив, що 30.05.2010 року він прийшов до своєї сестри ОСОБА_2, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. 01.06.2010 року приблизно о 11.00 год. він пішов на пасовище та вирішив вкрасти коня у своєї сестри ОСОБА_2, яким вона йому не дозволяла користуватись. На пасовищі, що знаходиться біля с. Боцянівка Дубенського району він забрав коня чорної масті, віком 15 років. Даного коня він завів до сестри на господарство, де запряг його у підводу та поїхав до себе додому в с. Залібівка Здолбунівського району. Те, що він взяв коня його сестра не бачила та не знала.

Коли приїхав додому, то коня залишив в хліві, а 02.06.2010 року приблизно о 06.00 год. він взяв коня та поїхав в с. Нова Мощаниця Здолбунівського району, де зустрів ОСОБА_3,т а домовився з ним, щоб поїхати його автомобілем ЗІЛ-130 та продати коня. Погрузивши коня на автомобіль, підводу він залишив в якомусь дворі в с. Нова Мощаниця. Про те, що вкрав даного коня в сестри він ОСОБА_3 не повідомляв.

Приїхавши в м. Дубно в ТзОВ „Компанія „Зевс ЛТД" продав вищевказаного коня за 2500 гривень. Після чого 1600 гривень витратив на купівлю спиртних напоїв, а 900 гривень що залишились в нього були вилученні працівниками міліції. Заподіянні збитки не відшкодував, оскільки стверджує що ніде не працював. У скоєному щиро розкаюється не заперечує щодо відшкодування заподіяних збитків. Просить суворо не карати за скоєний злочин.

Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що 30.05.2010 року до неї в гості приїхав її брат ОСОБА_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_4. Протягом декількох днів ОСОБА_1 проживав у неї вдома.

01.06.2010 року приблизно о 06.00 год. її чоловік вивів їхнього коня, чорної масті на пасовище, що біля с. Боцянівка Дубенського району. Приблизно о 14.00 год. чоловік повідомив, що їхній кінь зник разом з підводою. Від жителів с. Боцянівка вони дізналися, що їхнього коня з підводою вкрав її брат ОСОБА_1 Щодо ОСОБА_1 пояснила що її брат ніде не працює, зловживає спиртними напоями, заподіяні збитки не відшкодував у звязку з чим заслуговує на покарання визначене законом. Цивільний позов не заявляли, але мають намір вимагати в подальшому відшкодування збитків від підсудного.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що 30.05.2010 року до них в гості приїхав ОСОБА_1 та протягом кількох днів жив в них. 01.06.2010 року о 06.00годині він вивів на пасовище їхнього коня чорної масті. Біля 14.00 години вийшов на пасовище та побачив, що не має коня, повернувшись на подвір»я, виявив відсутність підводи. Пізніше від сусідів він дізнався, що коня вкрав ОСОБА_1

ОСОБА_1 він з дружиною ніколи не дозволяли самостійно користуватися конем чи підводою. Вчиненим злочином ОСОБА_1 заподіяв значних матеріальних збитків його сім»ї, позбавив можливості мати єдиний дохід з обробітку землі. Збитки не відшкодував та стверджував, що не має бажання відшкодовувати в подальшому. Вважає, що підсудний заслуговує на суворе покарання.

Враховуючи повне визнання вини підсудним у вчиненні злочину, суд вважає за недоцільне дослідження у повному обсязі доказів по матеріалах справи окрім характеризуючих даних на підсудного у відповідності до ст. 299 КПК України, оскільки судом не виявлено суперечностей в показах підсудного з дійсними обставинами справи. Окрім цього, суд впевнився в істинності позицій підсудного. Останньому розяснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості при поданні апеляційної скарги на вирок суду посилатися на ті обставини справи та докази, які в судовому засіданні не досліджувалися.

Органами досудового слідства вірно кваліфіковані дії підсудного за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка),

Обставинами, що помякшують покарання підсудного є повне визнання вини, щире каяття у скоєному та сприяння в розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного по справі не виявлено.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Оцінивши зібрані та перевірені в судовому засіданні докази вини підсудного у їх сукупності суд прийшов до висновку, що злочин мав місце і скоїв його підсудний.

При призначенні виду та міри покарання суд врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину та особу винного, пом»якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, щирого каяття та сприянні у розкритті злочину.

Враховуючи, що підсудний ОСОБА_1 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, приймаючи до уваги характер вчиненого, не бажання відшкодувати заподіянні збитки, а також те, що він являється особою схильною до вчинення злочинів, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, суд вважає, що його перевиховання можливе лише у ізоляції від суспільства

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 323,324,327 КПК України, суд,

З А СУ Д И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Речові докази по справі: повізку на гумовому ходу повернути ОСОБА_4. Грошові кошти в сумі 900 грн., що перебувають на депозитному рахунку Дубенського МВ УМВС повернути ОСОБА_2.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_1 змінити з підписки про невиїзд на тримання під вартою. Засудженого ОСОБА_1 взяти під варту із залу суду.

Строк початку відбуття покарання рахувати з дня взяття під варту за вироком суду.

На вирок суду може бути подано апеляцію до апеляційного суду Рівненської області протягом 15 діб з дня оголошення вироку через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя :