Ухвала іменем україни 09 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 02 березня 2015 року та вирок Апеляційного суду Херсонської області від 01 липня 2015 року за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції та потерпілого ОСОБА_8 щодо ОСОБА_7 .

Вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 02 березня 2015 року,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Чернігівської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості на підставі ст. 89 КК,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
За ч. 1 ст. 296 КК ОСОБА_7 виправдано.

ОСОБА_7 звільнено від покарання за ч. 2 ст. 125 КК на підставі п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Херсонської обласної клінічної лікарні витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_8 в сумі 2565,53 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_8 2698,18 грн, моральної шкоди 10 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати на проведення експертиз на користь держави в особі: ГУ ДКСУ в Херсонській області - 110,7 грн, ГУ ДКСУ в Миколаївській області - 2647,8 грн.
Апеляційний суд Херсонської області скасував зазначений вирок в частині застосування Закону України «Про амністію у 2014 році», цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди та стягнення судових витрат на користь ГУ ДКСУ в Миколаївській області в сумі 2647,8 грн і ухвалив свій вирок від 01 липня 2015 року, яким ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 125 КК і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8
в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1904,73 грн та витрат на правову допомогу 4000 грн.
В іншій частині вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за те, що він 06 грудня 2013 року, приблизно о 10.30 год.,знаходячись в приміщенні кафе «Гранат», розташованого на площі Привокзальна, 1 в м. Херсоні, в ході виниклого конфлікту, переслідуючи прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_8 не менше трьох ударів рукою в обличчя та трьох ударів ногою по тілу потерпілого, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку легкого ступеню, забійної рани лівої половини лобної області з подапоневротичною гематомою, забійної рани у внутрішнього кінця лівої брови, крововиливів на віках обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він, 06 грудня 2013 року, приблизно о 10.00 год., знаходячись у громадському місці, в приміщенні кафе «Гранат», розташованому на площі Привокзальна, 1 в м. Херсоні, під час його функціювання, умисно, безпричинно, використовуючи незначний привід у вигляді спровокованого ним же конфлікту з ОСОБА_8 на підґрунті виконання головним державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ в м. Херсоні ОСОБА_9 своїх функціональних обов`язків, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, а саме: нецензурною лайкою в бік ОСОБА_8 , а також нанесенні останньому не менше трьох ударів рукою в обличчя та трьох ударів ногою по тілу ОСОБА_8 , внаслідок чого останній отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, проявивши тим самим явну неповагу до суспільства та проігнорувавши загальноприйняті норми моралі та поведінки.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що суд апеляційної інстанції при перегляді вироку місцевого суду в порушення вимог ст. 374, ч. 2 ст. 420 КПК належним чином не мотивував свого рішення та не розглянув всі доводи прокурора та потерпілого щодо передчасної перекваліфікації дій засудженого з ч. 1 ст. 122 КК на ч. 2 ст. 125 КК, а також необґрунтованого виправдання за ч. 1 ст. 296 КК та ухвалив вирок, який не відповідає вимогам закону.

Потерпілий ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення судами вимог кримінального процесуального закону порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд, розглядаючи справу, безпідставно дійшов висновку про перекваліфікацію дій засудженого з ч. 1 ст. 122 КК на ч. 2 ст. 125 КК, та виправдання за ч. 1 ст. 296 КК, не врахувавши пояснення державного виконавця, не допитавши експерта. Стверджує, що висновки експертиз різняться за своїм змістом, на що не звернув увагу і суд апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи касаційної скарги прокурора і частково - доводи скарги потерпілого та просив вирок суду апеляційної інстанції скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, пояснення засудженого та його захисника, які заперечили проти задоволення касаційних скарг та просили судові рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги прокурора та потерпілого підлягають відповідно повному та частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.2 ст.419 КПК у разі залишення апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляцію визнано необґрунтованою. На виконання цієї вимоги в ухвалі слід проаналізувати, співставивши з наявними у справі та додатково поданими матеріалами, всі наведені в апеляції доводи і дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Суд апеляційної інстанції, при розгляді вищезазначеного кримінального провадження, зазначені вимоги закону повною мірою не виконав.

Прокурор та потерпілий подали апеляційні скарги у яких, посилаючись на матеріали справи, докладно обґрунтували незаконність, на їх думку, виправдувального вироку за ч.1 ст.296 КК у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Проте, апеляційний суд, в порушення вимог ст.419 КПК, залишаючи апеляційні скарги прокурора та потерпілого у зазначеній частині без задоволення, не навів в ухвалі переконливих аргументів на спростування всіх доводів і не зазначив підстав, з яких визнав апеляційні скарги останніх необґрунтованими.

Крім того, зробивши висновок про те, що дії ОСОБА_7 не були направлені на порушення громадського порядку, а були направлені на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому через те, що останній відмовився покинути кафе, апеляційний суд не врахував показань потерпілого і свідка ОСОБА_9 та не дав їм ніякої оцінки у судовому рішенні. Із показань зазначених осіб вбачається, що потерпілий і свідок ОСОБА_9 в кафе прийшли для здійснення виконавчих дій щодо знесення самовільно збудованого кафе під час яких ОСОБА_7 став оскорбляти та виганяти ОСОБА_8 з кафе, а потім став бити останнього поки той не вийшов із приміщення кафе. Крім того, зазначені події відбувалися у громадському місці, у робочий час та за присутності громадян і тривали деякий час. За таких обставин рішення апеляційного суду про правильність виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.296 КК не є обґрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок апеляційного суду постановлений з істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, що відповідно до ст. 438 КПК України тягне безумовне його скасування.

Оскільки обвинувачення, за яким засуджено ОСОБА_7 та обвинувачення за яким він виправданий судом першої інстанції тісно пов`язані між собою, то вирок апеляційного суду підлягає скасуванню у повному обсязі з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого, дати їм належну оцінку, та з урахуванням усіх встановлених обставин прийняти законне і обґрунтоване рішення, виклавши його у відповідному процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Керуючись статтями 433436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити, касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Херсонської області від 01 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3