УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2015 року м. Хмельницький
Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому, матеріали скарги захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора, -
В судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 вимоги скарги підтримала та просила визнати протиправною та незаконною бездіяльність прокурора ОСОБА_3 , оскільки він по суті заявлене підозрюваним ОСОБА_5 клопотання про закриття кримінального провадження проігнорував та, всупереч ухвалі слідчого судді від 02.12.2015 року, у постанові від 11.12.2015 року знову вказав на те, що клопотання не підлягає задоволенню через те, що подано після закінчення досудового розслідування. Також просила зобов`язати прокурора розглянути вказане клопотання ОСОБА_5 з урахуванням його доводів та ухвали слідчого судді від 02.12.2015 року, оскільки всі інші способи спонукати прокурора до виконання вимог закону вичерпані.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні матеріали, суд дійшов до наступних висновків.
Зазначений обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 08.09.2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 22.10.2015 року, було повернуто в прокуратуру Хмельницької області.
Вказане клопотання ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, розглянуте не було. Натомість ОСОБА_5 20.11.2015 року за № 21/1/1-0567-11 було направлено лист, у якому було зазначено, що підстави для розгляду вказаного клопотання відсутні, оскільки проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні після повернення судом обвинувального акту прокурору, з підстав невідповідності вимогам КПК, не передбачено.
25.11.2015 року ОСОБА_5 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду зі cкаргою на бездіяльність прокурора щодо неприйняття процесуального рішення за результатами розгляду його клопотання.
11.12.2015 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Хмельницької області радника юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_5 від 18.11.2015 року.
В обґрунтування відсутності підстав для задоволення клопотання прокурор вказав, що 11.11.2014 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру, досудовим розслідуванням зібрано достатню сукупність об`єктивних доказів, крім того, згідно ст. 220 КПК України, клопотання сторін кримінального провадження можуть бути подані лише під час досудового розслідування.
Однак, як вбачається з клопотання ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 18.11.2015 року, воно обґрунтовано тим, що строк досудового розслідування у даній кримінальній справі закінчився в силу вимог ст. 219 КПК України, строк існування всього кримінального провадження не відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо розумних строків розгляду справи, а також вичерпані можливості для отримання нових доказів.
Враховуючи зміст вказаної ухвали слідчого судді та доводи клопотання ОСОБА_5 від 18.11.2015 року, сам факт винесення постанови від 11.12.2015 року про відмову у задоволенні клопотання не може вважатись належним способом виконання вимог ст.ст. 7, 9, 20, 21, 36, 42, 220, 284 КПК України та вказаної ухвали слідчого судді, оскільки по суті така постанова є формою спростування висновків суду, зазначених в ухвалі від 02.12.2015 року, та ненадання оцінки доводам клопотання про закриття кримінального провадження.
Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується обов`язковістю виконання на території України судових рішень.
Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно п. 14 ч. 1 ст. 7 КПК України міст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень.
Згідно ч. 2 ст. 21 КПК України передбачає, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі № 1-7/2013 від 26.06.2013 року за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено: 1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Цей строк може бути продовжений у порядку, передбаченому § 4 глави 24 КПК. Загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: 1) двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості; 3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 294 КПК України, якщо досудове розслідування злочину (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 2 частини першої статті 219 цього Кодексу, він може бути продовжений в межах строків, встановлених пунктами 2 та 3 частини другої статті 219 цього Кодексу: до трьох місяців - керівником місцевої прокуратури; до шести місяців - керівником регіональної прокуратури або його першим заступником чи заступником; до дванадцяти місяців - Генеральним прокурором України чи його заступниками. Строк досудового розслідування злочину може бути продовжений до трьох місяців, якщо його неможливо закінчити внаслідок складності провадження, до шести місяців - внаслідок особливої складності провадження, до дванадцяти місяців - внаслідок виняткової складності провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним та неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи у продовж розумного строку .
У рішенні ЄСПЛ від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України» зазначено, що у кримінальних справах «розумний строк», передбачений статтею 6 § 1 Конвенції, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді, так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато досудове слідство. … Щодо закінчення «строку» у кримінальних справах, період, передбачений статтею 6 § 1 Конвенції, включає все провадження у справі, у тому числі процес апеляції.
В рішенні ЄСПЛ від 22.11.2005 року у справі «Антоненков та інші проти України» зазначено, що період часу, який має бути взятий до уваги для визначення тривалості кримінального провадження, починається з дня, коли особу «обвинувачено» в автономному або матеріальному розумінні цього терміна. Він закінчується у день, коли обвинувачення остаточно визначено або провадження припинено. Повернення справи на додаткове розслідування відображає процесуальний крок тимчасового характеру, який не містить елементів фінального судового рішення у кримінальній справі та не становить остаточного визначення обвинувачення проти заявника» (§33).
Поняття «обвинувачення» у практиці ЄСПЛ не є тотожним поняттю «обвинувачення» з погляду національного кримінально-процесуального закону. У рішенні від 06.09.2005 року у справі «Салов проти України» зазначено, що поняття «обвинувачення» має «автономне» значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як «офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин», визначення, яке також відповідає поняттю «настання важливих наслідків для стану підозрюваного (§65).
Аналогічна позиція міститься й у рішеннях ЄСПЛ у справах «Девееєр проти Бельгії» від 27.02.1980 року, «Вемхов проти ФРН» від 25.06.1968 року, «Ноймастер проти Австрії від 27.06.1968 року, «Рингейзен проти Австрії» від 16.07.1971 року та інших.
Відповідно до листа Верховного Суду України від 25.01.2006 року «Щодо перевищення розумних строків розгляду справ» тривалість провадження у кримінальній справі розпочинається з моменту винесення постанови про притягнення особи як обвинуваченого, затримання особи за підозрою у скоєнні злочину чи допиту її як підозрюваного (навіть допиту особи як свідка, якщо з протоколу допиту вбачається, що на момент допиту слідчий уже підозрював допитуваного у причетності до конкретного злочину) залежно від того, яка з указаних подій сталася раніше, і закінчується винесенням остаточного рішення у кримінальній справі. При цьому період розгляду кримінальної справи не ділиться на стадії досудового слідства та судового розгляду й аналізується з точки зору його розумності в цілому.
Відповідно до ст. 283 КПК України особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження. Прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження; звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно з п. 3.1, п.3.2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, облік кримінальних проваджень під час досудового розслідування здійснюється шляхом внесення до Реєстру відомостей щодо руху кримінальних проваджень, зокрема, про повернення обвинувального акта в порядку, передбаченому п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, відомості до Реєстру заносить прокурор, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про прокуратуру» діяльність прокуратури ґрунтується на засадах законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних та неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, досудовим розслідуванням, уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 284 КПК України прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першої цієї статті.
Згідно п.п. 12, 16 ч. 2 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право заявляти клопотання…, оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій, слідчий, прокурор зобов`язані розглянути у строк не більше трьох днів з моменту подання та задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 91-94, 223, 303, 304, 305 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Хмельницької області задовольнити.
Зобов`язати прокурора відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва прокуратури Хмельницької області радника юстиції ОСОБА_3 розглянути клопотання ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 18.11.2015 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя