УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

головуючого ОСОБА_6,

суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

за участю прокурора ОСОБА_9,

законного представника виправданого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні 1 жовтня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої та апеляційної інстанцій, на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_3

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2015 року виправдано

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

у вчиненні злочину передбаченого ст. 128 КК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Як вбачається з матеріалів справи, органами досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачувався у тому, що 7 червня 2006 року, керуючи технічно справним мопедом «Ямаха», рухаючись по міжквартальному проїзду зі сторони вул. Ж.Кюрі та виїжджаючи з жилої зони на проїжджу частину пр. Добровольського у м. Одесі, при повороті ліворуч в напрямку вул. Академіка Заболотного в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу у русі автомобілю БМВ-318 д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого пасажиру мопеда - потерпілій ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Дії ОСОБА_3 були кваліфіковані органами обвинувачення за ст. 128 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_3, суд у вироку на підставі аналізу зібраних органами досудового слідства і досліджених судом доказів дійшов висновку, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад злочину передбачений ст. 128 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2015 року щодо ОСОБА_3 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення судом кримінально-процесуального закону, а саме вимог статей 334, 275 КПК України в редакції 1960 року, а також неправильну оцінку доказів по справі, просить судові рішення щодо ОСОБА_3 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. При цьому прокурор вказує, що вирок належним чином невмотивований, а свої висновки суд зробив на суперечливих та достатньо не перевірених доказах, без їх безпосереднього дослідження судом. Крім того, стверджує, що ухвала апеляційного суду не містить докладних мотивів, з яких суд відхилив доводи апеляції прокурора, та постановив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 377 КПК України в редакції 1960 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_9, яка не підтримала касаційну скаргу, думку законного представника виправданого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2, які заперечували проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За встановлених фактичних обставин справи, виходячи із закріпленого в ст. 63 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог статей 323, 327 КПК України про те, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим; обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суди першої та апеляційної інстанцій прийняли законні та обґрунтовані рішення про невинуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, який йому був інкримінований.

Як убачається з матеріалів справи, суд відповідно до вимог кримінально-процесуального закону у судовому засіданні перевірив усі зібрані на досудовому слідстві докази, на підставі яких ОСОБА_3 було пред'явлене обвинувачення у вчиненні злочину та, давши їм належну оцінку, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ст. 128 КК України.

Спростовуючи пред'явлене ОСОБА_3 обвинувачення, суд першої інстанції навів мотиви за яких взято до уваги одні докази та відкинуто інші і обґрунтовано дійшов висновку про його виправдання. Суд також зазначив, що аналізуючи наданих органом досудового слідства доказів вини ОСОБА_3 в їх сукупності, дає підстави суду дійти однозначного висновку про те, що вина останнього не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства та з урахуванням того, що всі можливості для збирання нових доказів вичерпані, а зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення ОСОБА_3, суд у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону постановив виправдувальний вирок. При цьому суди обґрунтовано дійшли висновку, що у пред'явленому ОСОБА_3 обвинуваченню відсутні елементи самого злочину, передбаченого ст. 128 КК України, в тому числі і причинний зв'язок між діями ОСОБА_3 та спричиненими потерпілій середньої тяжкості тілесними ушкодженнями.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що сукупність досліджених судом доказів, які орган досудового слідства навів в обвинувальному висновку в якості доказів підтверджуючих вину ОСОБА_3, а саме показаннями ОСОБА_3, потерпілої і інші докази в їх сукупності, в тому числі і висновки експертиз, дали судам можливість зробити висновок про те, що вина останнього в скоєнні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, не доведена.

Вирок суду відповідає вимогам статей 323, 327 та ч. 7 ст. 334 КПК України в редакції 1960 року. Доводи касаційної скарги прокурора про порушення судом цих вимог є необґрунтованими.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону під час розгляду справи, в тому числі і ст. 257 КПК України в редакції 1960 року, на які послався прокурор у касаційній скарзі та які могли би вплинути на правильність висновків суду, не встановлено.

В апеляційному порядку справу також розглянуто відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, всі доводи прокурора в апеляції були належно перевірені і відхилені з наведенням відповідних мотивів. Ухвала суду апеляційної інстанції по суті відповідає вимогам ст. 377 КПК України в редакції 1960 року.

У касаційній скарзі прокурора не зазначено жодної передбаченої у ст. 370 КПК України в редакції 1960 року обставини, яка би свідчила про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодило б суду постановити законний та обґрунтований вирок. Не наведено у касаційній скарзі і доказів, які спростовували б висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо невинуватості ОСОБА_3 та незаконності судових рішень, і давали підстави для їх скасування.

Крім того, суди обґрунтовано звернули увагу на те, що кримінальна справа щодо ОСОБА_3 за ст. 128 КК України була порушена після спливу строку притягнення до кримінальної відповідальності.

Враховуючи установлені судом фактичні обставини справи, на підставі дослідження всіх представлених у справі матеріалів і неможливості отримання нових доказів, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення по справі ОСОБА_3 є законними і обґрунтованими, у зв'язку з чим касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України в редакції 1960 року та розділом ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої та апеляційної інстанцій, залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_3 залишити без зміни.

Судді:

_________________ ________________ _________________

ОСОБА_11 ОСОБА_10 ОСОБА_8