Дата документу Справа № 320/5322/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1353/14Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.122 ч.1 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2014 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Янгіюль Республіка Узбекистан, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2014 року ОСОБА_8 визнано винуватим в тому, що він 15.02.2014 року приблизно о 20.00 год., знаходячись в кухні будинку АДРЕСА_2 , будучі в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки, яка раптово виникла на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_7 , який є особою похилого віку, вихопив з рук останнього милицю та наніс нею три удари по правій руці та голові ОСОБА_7 , чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК.

Запобіжний захід не обирався.

В апеляційній скарзі потерпілий просив зазначений вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_7 вважає, що підстав для звільнення ОСОБА_8 у відповідності до ст.75 КК від призначеного судом покарання не було. А тому потерпілий просив в цій частині вирок суду скасувати.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши позицію прокурора, який не погоджувався з доводами апеляції і вважав занеобхідне вирок суду залишити без змін; вислухавши думку потерпілого, який наполягав на повному задоволенні його скарги, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок суду без змін.

Вимагаючи скасувати вирок суду першої інстанції, ОСОБА_7 виходив з того, що обвинувачений після скоєння злочину не цікавився станом здоров`я потерпілого, допомоги не надав, завдану матеріальну і моральну шкоду не відшкодував. Суд не врахував, що злочин ОСОБА_8 скоєно в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку. В зв`язку з чим, обвинувачений просив суд призначити реальне покарання без застосування ст.75 КК.
Проте з такими доводами апеляційної скарги не можна погодитись з огляду на наступне.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину за наведених у вироку суду обставин ніким не оспорюється. Розгляд кримінального провадження відбувся згідно положень ч.ч.3, 4 ст.349 КПК, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину за обставин, викладених в обвинувальному акті.
Як убачається з вироку суд, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, вину у скоєному визнав, та обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Судова колегія не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд не врахував вчинення ОСОБА_8 злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, адже ці обставини зазначено у вироку як ті, що обтяжують покарання обвинуваченому, а тому саме ці обставини не дали суду можливість призначити менш суворе покарання, ніж те, яке обрав суд. Під час судового розгляду першою інстанцією потерпілий зазначив, що претензій до ОСОБА_8 не має, на суворому покаранні обвинуваченого не наполягав, наголосивши, що в цій частині покладається на розсуд суду.
Цивільний позов потерпілим не заявлявся взагалі. Тому до наведених в апеляційній скарзі доводам про невідшкодування завданої шкоди, розмір якої ОСОБА_7 взагалі не було визначено, судова колегія ставиться критично.

З урахуванням сукупності перелічених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням є мотивованим, а покарання таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК, а тому доводи апеляційної скарги потерпілого про недотримання судом цих вимог, безпідставні.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування вироку суду, у справі не допущено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2014 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4