Провадження № 11-кп/792/434/15
Категорія: ч.1 ст.125, ч.2 ст.156 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

секретаря ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законних представників малолітньої потерпілої

ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13

представника потерпілої ОСОБА_14 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_15

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_12 , на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 12 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 12 березня 2015 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючого, одруженого, на утриманні 1 малолітня дитина, не судимого,

засуджено за:

- ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт;

- ч.2 ст.156 КК України на 5 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

Запобіжний захід залишено попередній тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання рахується з 12 березня 2015 року, зараховано в строк відбування покарання час тримання під вартою з 28 листопада 2013 року по 11 березня 2015 року включно.

Як установлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 19 жовтня 2013 року, в період з 00 год. по 04 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в кв. АДРЕСА_3 , вчинив стосовно малолітньої падчерки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпусні дії та заподіяв їй легкі тілесні ушкодження.

У вказаний час та в указаному місці, ОСОБА_8 з метою вчинення розпусних дій, став приставати до малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , а саме цілувати її руки, чіпати за статеві органи, намагався стягнути з неї нижню білизну. При цьому, у відповідь на опір потерпілої, з метою примусити її до розпусних дій, застосував до неї фізичне насильство та наніс їй значну кількість ударів кулаками по голові, в обличчя, та по обох ногах, тягнув за волосся, вимагаючи припинити плач, стискав та викручував ліву руку, штовхнув, від чого вона впала на підлогу, спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження, що мають незначні, скороминущі наслідки, у вигляді: крововиливів м`яких тканин лівого передпліччя, внутрішньої поверхні лівого колінного суглобу, виличної ділянки обличчя, садно шкіри лівої гомілки, крововиливи м`яких тканин передньої поверхні лівого колінного суглобу.

В подальшому, ОСОБА_8 , знявши нижню білизну та будучи оголеним, продовжив, деякий час, приставати до малолітньої ОСОБА_11 , переслідуючи її по кімнаті.

Із поданих обвинуваченим ОСОБА_8 , його захисниками ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_12 апеляційних скарг вбачається, що апелянти, кожен зокрема, просять скасувати вирок місцевого суду та закрити провадження по справі. Посилаються на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказують що потерпіла обмовила ОСОБА_8 , до чого її спонукав її дід ОСОБА_16 , через неприязні стосунки з обвинуваченим. Звертають увагу, що 19.10.2013 року він повідомив про злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України і лише 28.11.2013 року про злочин, передбачений ч.2 ст.156 КК України.

Крім того, аргументуючи незаконність прийнятого рішення посилаються на :

- порушення кримінального закону та прав людини під час досудового та судового слідства, які виразились у проведенні слідчих дій з потерпілою без залучення законних представників її батьків, а лише за участі діда - ОСОБА_16 , у підказуванні слідчим що говорити і як себе вести та у тому, що під час допиту потерпілої, у режимі відеконфоренції, в судовому засіданні психологи допускали з нею тілесний контакт (поглажування, обійми і т.д.). З урахуванням цього уважають докази, отримані під час досудового та судового слідства, з участю потерпілої ОСОБА_11 , недопустимими;

- не з`ясуванні того, чи потерпіла схильна до навіювань, видумки та обману, безпідставність відхилення клопотання про допит свідків- - осіб, які могли б дати характеристику ОСОБА_11 , огляду та долучення до матеріалів справи книжки еротичного змісту, яку читала потерпіла, відхиленні клопотання про призначення додаткової психолого-психіатричної експертизи на предмет дослідження схильності останньої до навіювань, оскільки проведена експертиза проводилась на протязі короткого часу, з участю ОСОБА_16 , який міг впливати на її хід та без урахування даних, які в сукупності могли б свідчити про розлади поведінки та особистості ОСОБА_11 ;

- не з`ясуванні можливості отримання нею тілесних ушкоджень під час тренувань по дзюдо та внаслідок удару матір`ю- ОСОБА_12 ;

- безпідставне покладення судом в основу обвинувального вироку показань потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , експерта ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які, в дійсності, ті не давали та безпідставне відхилення показань ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , неповнолітнього ОСОБА_28 , якими підтверджується непричетність ОСОБА_8 до вчинення злочину.

Просять врахувати позитивну характеристику та стан здоров`я ОСОБА_8 , перебування на його утриманні неповнолітнього сина та твердження свідків про його гарне відношення до ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення: апелянтів, на підтримку апеляційних скарг, прокурора, представника та законного представника неповнолітньої потерпілої, які вважають вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень та вчиненні щодо неї розпусних дій, за викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на доказах, одержаних у встановленому законом порядку, досліджених у судових засіданнях, належно оцінених судом, і вони є обґрунтованими.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисників, законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних доказів на підтвердження інкримінованого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки жоден доказ, на який посилається суд у вироку, не підтверджує його винуватості, та про те, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження упереджено, не об`єктивно, без з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення кримінального провадження, не давши належну оцінку доказам і у зв`язку з цим незаконно засудив його за ч.1ст.125, ч.2 ст.156 КК України, є безпідставними.

Ці заперечення проти звинувачення детально розглядались судом та спростовані наступними доказами.

З перевірених у судовому засіданні показань обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він не визнає факт заподіяння малолітній потерпілій ОСОБА_11 умисних легких тілесних ушкоджень та вчинення щодо неї розпусних дій, проте не заперечує, що у вказаний день та час, за місцем проживання, разом з дружиною ОСОБА_12 вживали спиртні напої і, в нічний час, з приводу шуму в квартирі до них приходила сусідка ОСОБА_29 .
За показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_11 в суді першої інстанції, які вона давала в режимі відеоконференції, в один із вечорів її мати ОСОБА_12 та вітчим ОСОБА_8 вживали спиртні напої. Коли мати заснула, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав приставати до неї, при цьому, цілував їй руки, говорив ласкаві слова, гладив рукою по плавках та намагався їх стягнути і лягти на неї. У відповідь на її опір, обвинувачений включив сильний звук в телевізорі та почав її бити руками по різних частинах тіла, тягнув за волосся, кидав об землю і погрожував, що згвалтує та вижене з дому, від чого вона плакала. Матір вона не змогла розбудити, так як та, нічого не зрозумівши, залізла в шафу і продовжувала спати. В цей час дзвонила в двері сусідка та просила припинити шум. Наказавши братові зменшити гучність звуку в телевізорі, ОСОБА_8 зняв труси та деякий час голим бігав за нею, після чого пішов спати. Вранці пішла в музичну школу, а потім до ОСОБА_17 , якій все розповіла і та зв`язалась з дідусем ОСОБА_16 .
Аналогічні показання малолітня потерпіла давала і під час проведення з її участю слідчого експерименту, протокол та відеозапис якого досліджувались в судовому засіданні(а.с.65-67).
Будь-яких підстав сумніватись в достовірності її показань у суду не було, так як вони є послідовними і незмінними, а механізм тілесних ушкоджень обєктивно підтверджується висновком судово- медичної експертизи №1295 від 22.10.2013, проведеної у кримінальному провадженні щодо неї, згідно з яким у ОСОБА_11 , станом на 19, 21.10.2013року, виявлені крововиливи м`яких тканин лівого передпліччя, внутрішньої поверхні лівого колінного суглобу, виличної ділянки обличчя, садно шкіри лівої гомілки, що могли утворитися від ударів тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути кисті рук, стиснуті в кулаки, взуті ноги чи подібні їм предмети; крововилив м`яких тканин передньої поверхні лівого колінного суглобу, що міг утворитись як від удару тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, так і від удару об такий при падінні з висоти власного зросту, які в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень (що мають незначні скороминущі наслідки) та можуть мати давність утворення в межах 2-3 діб до моменту проведення судово-медичної експертизи 21.10.2013 (а.с.52).
Свідчення малолітньої ОСОБА_11 підтвердила свідок ОСОБА_19 , показавши, що 19.10.2013року об 11год. 30 хв. до неї на урок, в музичну школу, прийшла ОСОБА_30 , в якої на обличчі були синяки і яка пояснила, що її побив батько, вона цілу ніч не спала і боїться йти додому.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_17 19.10.2013, в обідню пору, до неї прийшла ОСОБА_11 . Дівчинка плакала та просила викликати з села діда з бабою. Розповіла, що не спала цілу ніч, тому що її побив вітчим, який, будучи голим, чіплявся до неї, показала синяки на правій щоці і плечах. Сказала, що мама в цей час спала. Коли чекала діда з бабою, то заснула на стільці.
Відповідно до показань свідка ОСОБА_29 19.10.2013 приблизно о 01 год. 30 хв., перебуваючи вдома, прокинулась від сильного шуму, від того, що в квартирі сусідів- ОСОБА_31 голосно заграла музика. Потім почала сильно кричати дівчинка - "...папа не надо...". Вона подзвонила в квартиру до ОСОБА_8 і через зачинені двері просила припинити шум. Після цього дівчинка не кричала, але плакала ще близько 30 хв.
За показаннями свідка ОСОБА_16 19.10.2013 року, в після обідню пору, до нього зателефонувала внучка- ОСОБА_32 і просила приїхати, пояснивши, що обвинувачений хотів її зґвалтувати. При зустрічі ОСОБА_32 розповіла, що ОСОБА_8 її побив, ходив голий по хаті, включав голосно телевізор, хотів її зґвалтувати. На обличчі, тілі і ногах внучки він бачив синяки.
Крім того винуватість ОСОБА_8 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_33 , яка пояснила, що була присутня під час слідчого експерименту 08.11.2013 року за участю ОСОБА_34 . Остання добровільно, спокійно, без будь-якого примусу розказувала про події 19 жовтня 2013 року, зокрема що батько приставав до неї, а також бив, кидав на підлогу, тягнув за волосся;
Відповідно до даних копії актового запису про шлюб №82 від 25.01.2007року ОСОБА_8 одружений з ОСОБА_12 , а тому є вітчимом ОСОБА_11 (а.с.189).
З даних витягу з журналу відвідувань занять з дзюдо групи ДЮСШ "Динамо", що підтвердив в судовому засіданні і тренер потерпілої - свідок ОСОБА_21 , слідує, що ОСОБА_11 , з 12 по 18 жовтня 2013 року, включно, не відвідувала тренування по дзюдо. Крім того свідок зазначив, що і раніше випадків травмування ОСОБА_11 , отримання нею тілесних ушкоджень на тренуваннях по дзюдо не було, що спростовує твердження ОСОБА_8 про можливість отримання потерпілою тілесних ушкоджень на тренуванні.
Аналіз приведених даних у їх сукупності дав підстави суду дійти правильного висновку щодо винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні малолітній потерпілій ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень та у вчиненні щодо неї вітчимом розпусних дій, тому його дії вірно кваліфіковані судом за ч.1 ст.125 та ч.2 ст.156 КК України.

При цьому згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції досліджені всі фактичні обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення, а тому посилання апеляційних скарг на однобічність і неповноту судового слідства, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є необгрунтованими.
Доводи апелянтів про те, що ОСОБА_16 звернувся в правоохоронні органи спочатку з повідомленням про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України відносно ОСОБА_11 , і лише через 2 тижні про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, що наштовхує на думку про неправдивість його повідомлень є надуманими і не спростовують висновок суду про вчинення вказаних злочинів саме ОСОБА_8 .
Стверджуючи про безпідставність засудження ОСОБА_8 обвинувачений та його захисники в своїх апеляційних скаргах акцентують увагу на тому, що матеріали кримінального провадження були сфальсифіковані на підставі надуманих свідчень та недопустимих доказів. Вважають, що малолітня потерпіла та свідок ОСОБА_16 обмовили обвинуваченого, а в якості мотиву для обмови вказали на неприязні відносини, які були між ОСОБА_8 та ОСОБА_16 .

Однак, аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про безпідставність та надуманість таких доводів апеляційних скарг.
Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що першим джерелом, від кого стало відомо про те, що обвинувачений вчиняв відносно малолітньої потерпілої розпусні дії та заподіяв їй тілесні ушкодження була свідок ОСОБА_17 , якій про це стало відомо від самої ОСОБА_11 , оскільки остання просила допомогти зв`язатись з дідом ОСОБА_16 .
Хронологія та характер подій, джерела, від яких свідку ОСОБА_16 стало відомо про протиправні дії, вчиненні щодо його онуки, виключають будь-яку зацікавленість в обмові обвинуваченого малолітньою потерпілою та вказаним свідком, крім того об`єктивних підстав вважати, що вони вступили в таку змову, щоб обмовити ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину та таким чином позбавити його волі у кримінальному провадженні немає, тому доводи апелянтів про навіювання дідом ОСОБА_35 малолітній ОСОБА_11 події злочину позбавленні підстав.
Під час розгляду справи судом першої інстанції малолітня потерпіла ОСОБА_11 безпосередньо суду підтвердила факт розпусних дій та заподіяння тілесних ушкоджень, які вчиняв відносно неї ОСОБА_8 .
Аналізуючи показання потерпілої сторони та свідків, колегія суддів приходить до висновку про те, що показання зазначених осіб є послідовними, достовірними, належними та достатніми, а в своїй сукупності вони підтверджують інкримінований ОСОБА_8 факт розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_11 та заподіяння їй умисних легких тілесних ушкоджень.
Безпідставними є доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисників щодо недопустимості як доказу висновку амбулаторної комісійної судово-психолого-психіатричної експертизи №9 від 21.11.2013 року відносно малолітньої потерпілої, оскільки експертизою не вирішувалось питання схильності потерпілої до навіювань, вона проведена за участі ОСОБА_16 , висновок ґрунтується на недостатніх та неналежних доказах, не прийнято до уваги перенесені потерпілою захворювання (афективно-респіраторні напади), що є порушенням діяльності головного мозку та психіатричні захворювання родичів, і можуть свідчити про розлади поведінки і особистості ОСОБА_11 .

Відповідно до вказаної експертизи у малолітньої ОСОБА_11 будь-яких психічних відхилень від нормального розвитку та ознак жодного психічного захворювання не діагностовано. ОСОБА_11 могла правильно сприймати формальний зовнішній бік обставин, які мають значення в справі, та давати про них відповідні показання, не розуміючи при цьому характеру та значення скоєних проти неї протиправних дій. Потерпіла не виявляє патологічної схильності до фантазування та псевдології. З урахуванням індивідуально-психологічних, вікових особливостей, рівня розумового розвитку, необізнаності в сексуальних відносинах, ОСОБА_11 могла та може правильно сприймати формальний (зовнішній) бік обставин, які мають значення у справі, не розуміючи при цьому характеру та значення скоєних проти неї протиправних дій. Малолітня потерпіла ОСОБА_11 не має будь-яких особистісних особливостей, які могли вплинути на її поведінку у кримінальній ситуації (а.с.112).
З експертизи слідує, що під час її проведення були досліджені матеріали кримінальної справи та проведено психологічне дослідження малолітньої ОСОБА_11 .

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_20 підтвердив такі висновки, зазначивши, що експертиза проведена у відповідності до вимог нормативних документів. При цьому, присутній в якості законного представника малолітньої ОСОБА_11 - ОСОБА_16 жодним чином не втручався в хід проведення експертизи та не впливав на поведінку малолітньої.
Суд першої інстанції, посилаючись у вироку на висновки вказаної експертизи, не надав їм будь якої переваги над іншими доказами, а висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125 та ч. 2 ст. 156 КК України зробив на підставі сукупності доказів, які були досліджені під час судового слідства.
Як доказ, який не має наперед встановленої сили, висновки амбулаторної комісійної судово-психолого-психіатричної експертизи№9 від 21.11.2013 року узгоджується з іншими доказами по справі, а підстави вважати цю експертизу некомпетентною або недостовірною, відсутні.
Те, що у апелянта ОСОБА_8 виник сумнів у висновках експертів про необізнаність потерпілої ОСОБА_11 в сексуальних питаннях,. ніяким чином не впливає на висновок суду, що він вчинив щодо ОСОБА_11 розпусні дії і обізнаність чи необізнаність в сексуальних питаннях не впливає на об`єм його обвинувачення.

Посилання апелянтів на те, що тілесні ушкодження у ОСОБА_11 могли з`явитись під час тренування по Дзюдо та від ударів 18.10.2013 року, які заподіяла їй мати ОСОБА_12 , спростовуються показаннями малолітньої потерпілої та висновком судово-медичної експертизи, які, в сукупності з іншими доказами, спростовують твердження апеляційних скарг про це.

Доводи апеляційних скарг про недоліки досудового слідства та судового розгляду у зв`язку з недослідженням особи малолітньої потерпілої, зокрема, на предмет схильності її до обману, крадіжок знаходяться поза межами складу злочину і не вимагають доведеності вини.

За змістом ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав,свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до приписів ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.
Враховуючи ці положення закону посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що слідчий орган односторонньо і неповно досліджував матеріали кримінального провадження не можуть бути підставою для скасування вироку і закриття кримінального провадження щодо нього за відсутністю в його діях складу злочину.

Твердження апелянтів про недопустимість доказів, здобутих під час досудового слідства, за участі малолітньої потерпілої та законного представника ОСОБА_16 , позбавленні підстав. Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив такі їх доводи, з посиланням на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10.09.2014 року, відповідно до якої причиною скасування вироку стала відсутність належного обґрунтування заміни законних представників-батьків малолітньої потерпілої на діда, яка випливала з обставин кримінального провадження, а саме, в байдужому ставленні батька ОСОБА_13 до виховання дитини, та позиції матері- ОСОБА_12 , яка фактично діяла в інтересах обвинуваченого.

Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що допит малолітньої потерпілої проводився в режимі відео конференції з порушеннями, оскільки психологи допускали тілесні контакти з дитиною, що виражались в поглажуванні її рук, обіймах, що вплинуло на достовірність свідчень.

Колегія суддів вважає, що показання малолітньої ОСОБА_11 були послідовними, такими, що узгоджувались з іншими доказами по справі і психологи ніяким чином не впливали на їх зміст.

З апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що коли його дружина ОСОБА_8 прийшла до квартири, її не допустили до доньки працівники міліції, що є грубим порушенням прав дитини, проте із зазначеного не можливо зробити висновок як даний факт вплинув на оскаржуване судове рішення.

Посилання апелянтів на те, що показання свідків, якими суд у вироку обґрунтовує доведеність винуватості ОСОБА_8 , є неправдивими, перекрученими і не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними і спростовуються сукупністю досліджених судом, відповідно до вимог КПК , доказів, яким суд дав належну правову оцінку.

Доводи обвинуваченого про те, що суд необґрунтовано відхилив показання свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які вказували, що приїхали о 2 год. ночі і були в ОСОБА_31 до 5 год. ранку та свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які негативно характеризували потерпілу, крім того не взяв до уваги показання малолітнього свідка ОСОБА_36 , який заперечував показання малолітньої потерпілої, не заслуговують на увагу, оскільки вони були в дружніх та родинних стосунках з обвинуваченим та не були безпосередніми очевидцями злочинних дій ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_37 знаходиться під постійним впливом законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , яка відстоює інтереси обвинуваченого.

З огляду на викладене, доводи апелянтів про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів винуватості ОСОБА_8 , а вирок суду першої інстанції ухвалений на припущеннях, колегія суддів уважає безпідставними.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, з яким погоджується й колегія суддів, суд першої інстанції, як убачається з мотивувальної частини вироку, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, серед яких є тяжкий злочин, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про його особу, зокрема вчинення ним злочину вперше, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч. 1ст. 125 та ч. 2 ст. 156, з урахуванням положень ст. 70 КК України, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України.
Призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не знаходить. При цьому суд обґрунтовано не знайшов підстав для застосування ст.ст.69,75 КК України відносно обвинуваченого, з огляду на особливу суспільну небезпеку вчинених злочинів.
Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисників та законного представника малолітньої потерпілої, за викладеними в них мотивами.
Керуючись ст. ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 12 березня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого, захисників та представника потерпілої без задоволення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим яким утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4