СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 1-кс/759/221/16
ун. № 759/600/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2016 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112 від 03.09.2015 року, в м. Києві клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород, Полтавської області, українця, громадянина України, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , працюючого головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, одруженого, раніше не засудженого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В:
18.01.2016 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_6 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб.

Клопотання обґрунтоване наступним. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , займаючи посаду головного державного ревізора-інспектора ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, тобто, являючись службовою особою - представником влади, будучи згідно п.п. «е» п. 1 ч. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, діючи в супереч інтересам служби, одержав неправомірну вигоду, за не виконання дій з використанням наданої йому влади в інтересах того хто надає таку неправомірну вигоду, за наступних обставин.

25.09.2015 в 16:19 год. ОСОБА_4 зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_7 та висунув їй вимогу про передачу йому грошових коштів у розмірі 5 000 грн. за не притягнення її до адміністративної відповідальності, у зв`язку із відсутністю ліцензії на право торгівлі алкогольними напоями ФОП ОСОБА_7 у кіоску за адресою: АДРЕСА_3 , у якому остання здійснює господарську діяльність. Того ж дня, у період часу з 18-43 год. по 18-56 год., перебуваючи на майданчику для паркування автомобілів, який розташований за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 136, напроти ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, одержав неправомірну вигоду у виді грошових коштів у розмірі 5000 грн. від ФОП ОСОБА_7 за не притягнення останньої до передбаченої законом відповідальності у зв`язку із відсутністю ліцензії на право торгівлі алкогольними напоями ФОП ОСОБА_7 у кіоску за адресою: АДРЕСА_3 , у якому остання здійснює господарську діяльність. Після чого, ОСОБА_4 був затриманий прокурором. Під час проведення огляду, виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 5000 гривень, які останній одержав як неправомірну вигоду від ОСОБА_7 .

25.09.2015 ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України. 26.09.2015 ОСОБА_4 повідомлено про підозру.

Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними в кримінальному проваджені доказами, а саме: заявою повідомленням ОСОБА_7 про вчинення злочину; випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно якої ОСОБА_7 зареєстрована, як фізична особа-підприємець; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_7 від 07.09.2015; протоколом огляду місця події від 25.09.2015; протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; протоколом затримання ОСОБА_4 від 25.09.2015; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_4 ; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_10 ; постановою про визнання грошових коштів та телефонів речовими доказами; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; наказом про проведення перевірки № 1024 від 20.05.2015, клопотанням щодо отримання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 07.09.2015; постановою про проведення контролю за вчиненням злочину від 10.09.2015; дорученням про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 10.09.2015; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 30.09.2015; відомостями, наданими ДПІ в Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві та іншими матеріалами справи в сукупності.

26.09.2015 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби, покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не залишати місце постійного місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

25.11.2015 до Святошинського районного суду міста Києва подано клопотання про продовження строку тримання під домашнім арештом відносно ОСОБА_4 . За наслідками розгляду вказаного клопотання 26.11.2015 у задоволенні клопотання прокурора відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.01.2016 року ухвалу слідчого судді від 26.11.2015 року залишено без змін.

Прокурор зазначає, що на виклик Апеляційного суду м. Києва підозрюваний ОСОБА_4 не з`являвся, підозрюваним неодноразово порушувались покладені на нього обов`язки, передбачені п. 7 ст. 42 КПК України. Під час виклику останнього через номер телефону його брата ( ОСОБА_14 ) для проведення слідчих дій до прокуратури, підозрюваний на зазначену дату не з`явився, про причини неявки не повідомив. При повідомленні ОСОБА_4 через засоби поштового зв`язку про необхідність явки до прокуратури, останній також не з`явився. При здійсненні 21.12.2015 року виїзду за адресою мешкання останнього, встановити підозрюваного за місцем мешкання не видалось за можливим, у зв`язку із чим повістка вручена під розписку родичці останнього, яка з ним проживає. В зазначений в повістці час та дату ОСОБА_4 не з`явився та про причини неявки не повідомив. При здійснені повторно виїзду за адресою мешкання підозрюваного, двері квартири ніхто не відчинив. Наведені обставини свідчать, що ОСОБА_4 переховується від органів досудового розслідування, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, на даний час його місце проживання та знаходження не відоме.

10.02.2016 року підозрюваний ОСОБА_4 через канцелярію суду подав заяву, в якій просив призначити до розгляду клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В заяві зазначив, що працівниками прокуратури не викликався для проведення допиту, наміру переховуватись від органу досудового розслідування не має. Дізнавшись про існування клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подав до Київської місцевої прокуратури №8 заяву, в якій зазначив, що місце проживання не змінював та готовий з`явитись до прокуратури.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.

Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання.

Прокурор, як на підставу доказу неявки ОСОБА_4 до Київської місцевої прокуратури №8 м. Києва посилається на рапорти від 15.12.2015,21.12.2015, як на підставу неможливості встановлення місця проживання підозрюваного на рапорти старшого оперуповноваженого з обслуговування Святошинського району УЗЕ у м. Києві ДЗЕ Національної поліції. Проте, в силу ч. 2 ст. 84 КПК України, рапорт не є процесуальним джерелом доказу, а тому не може підтверджувати обставин, зазначених у клопотанні. З квитанції про направлення повідомлення про виклик зазначається місто Гостомель, без зазначення конкретної адреси отримання (вулиця, номер будинку). У відомостях про отримання родичкою ОСОБА_4 виклику для явки до прокуратури, міститься дата отримання повістки 21.12.2015 року. ОСОБА_4 викликався для проведення слідчих дій на 21.12.2015 року. З наведеного вбачається, що підозрюваний завчасно не був повідомлений про необхідність явки до прокуратури. Тобто, фактично матеріали справи не містять належних доказів отримання підозрюваним завчасно повісток, не містять інформації про повідомлення брата підозрюваного щодо необхідності явки ОСОБА_4 про прокуратури для проведення слідчих дій. Додані до клопотання рапорти та інші документи спростовуються також письмовими поясненнями та актами, що складені захисниками підозрюваного і в даному випадку відсутні об`єктивні підстави для надання переваги одним доказам над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вченні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

В клопотанні не наведено достатніх підстав вважати, що перебуваючи на волі, особа може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, вчинятиме дії, спрямовані на знищення, спотворення та приховування доказів, які викривають його у вчиненні злочину, перешкоджатиме досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні, шляхом здійснення незаконного впливу на свідків, змушуючи їх свідчити на його користь, вчинюватиме інші кримінальні правопорушення.

Жоден із вказаних у клопотанні ризиків не підтверджується будь-якими доказами. Навпаки, зазначені в клопотанні обставини спростовуються наданими підозрюваним доказами. Зокрема, останній 08.02.2016 року особисто звернувся до Київської місцевої прокуратури №8 м. Києва з заявою, в якій просив повідомляти його та захисників завчасно для проведення будь-яких слідчих дій, зазначив адресу направлення повісток про виклик.

Враховуючи наведене, можна стверджувати, що подане клопотання є формальним без зазначення будь-яких доводів і без посилання на докази, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам.

Матеріали клопотання не містять даних про те, що підозрюваний чинить перешкод слідству. Поведінка підозрюваного не дає підстав вважати, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а прокурором протилежного не наведено.

Частиною першою статті 29 Конституції України, передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 5 Листа від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 слідчий суддя, суд має ретельно перевіряти відповідність поданого клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу вимогам статті 184 КПК України, а також своєчасність надання підозрюваному, обвинуваченому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу (не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання); у випадку недотримання слідчим, прокурором вимог статті 184 КПК України слідчий суддя розглядає відповідне клопотання та відмовляє у його задоволенні.

У справі «Луценко проти України» Європейський суд з прав людини у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року в пункті 62 зазначив: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у зазначеному вище положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04).

ЄСПЛ визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви» (Jecius v. Lithuania), заява № 34578/97, п. 94, ECHR 2000-IX).

Згідно практики ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справі «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX (витяги)). У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (див. рішення від 23 вересня 2008 р. у справі «Вренчев проти Сербії» (Vrenсev v. Serbia), заява № 2361/05, п. 76).

Статті 183-184 КПК України покладають саме на прокурора обов`язок обґрунтовувати наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також доводити, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Проте, на порушення процесуальних норм в клопотанні вказане не доведено. Доводи прокурора зводяться виключно до припущень, що не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також доводи клопотання і прокурора були спростовані в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищевикладене, відсутні підстави для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор не довів наявності таких підстав.

Звертається увага на те, що згідно витягу з ЄРДР органом досудового розслідування є Прокуратура Святошинського району м. Києва, а клопотання про обрання запобіжного заходу подане прокурором Київської місцевої прокуратури №8, тобто органом досудового розслідування, відомості про який відсутні в ЄРДР на час звернення до суду.

Стаття 216 КПК України визначає підслідність кримінальних правопорушень відповідним органам досудового розслідування і прокуратура не відноситься до таких органів.

Досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 218 КПК України).

Тобто, процесуальне законодавство встановлює перелік органів, що здійснюють досудове розслідування злочинів, а також встановлює, що досудове розслідування здійснюється слідчим такого органу.

Перехідні положення КПК України встановлюють випадки, коли до дня введення в дію відповідних положень статті 216 КПК України повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих. Проте, місцеві прокуратури не мають в своєму штаті слідчих, а тому у них відсутні повноваження щодо здійснення даного досудового розслідування.

Беручи до уваги наведене вище, у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити.

Керуючись вимогами статей 40, 131, 132, 176 179, 183, 184, 194, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: ОСОБА_15

Копію цієї ухвали вручено 16.02.2016 року

о «__» год. «__» хв.

Одночасно роз`яснено порядок її оскарження.

підозрюваний ОСОБА_4 ______________