19.08.2014

Справа № 717/1378/14-к
УХВАЛА
19 серпня 2014 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
та заявника: ОСОБА_5 ,
11.04.2013 року ОСОБА_5 звернувся в СВ Кельменецького РВ УМВС України в Чернівецькій області з метою притягнення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ст. 190 КК України.
28.12.2012 року ОСОБА_5 звернувся в СВ Кельменецького РВ УМВС України в Чернівецькій області з метою притягнення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 до відповідальності, передбаченої ст. 190 КК України. Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_5 , також надав договори позики від 26.04.2007 року та 16.08.2008 року, щодо позики в нього грошей ОСОБА_6 та притягнення її до відповідальності передбаченої за ст. 190 КК України за даними договорами.
Також, 16.08.2008 року ОСОБА_6 власноруч оформила договір позики в якому вказала, що вона бере в ОСОБА_5 в борг 9400 Євро до 16.08.2009 року під 12% річних, а в разі неповернення даного боргу вона передасть йому будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , та який належить їй на праві власності. Після оформлення даного документу, ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 обумовлену суму грошей.
Крім цього, 02.01.2013 року ОСОБА_5 звернувся в СВ Кельменецького РВ УМВС України в Чернівецькій області з метою притягнення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 до відповідальності, передбаченої ст. 384 КК України, по факту надання ними неправдивих показів під час судового засідання в Хотинському та Сокирянському районному суді в кримінальній справі за його обвинуваченням.
Також , 15.02.2013 року, ОСОБА_5 звернувся в СВ Кельменецького РВ УМВС України в Чернівецькій області повідомивши, що 23.10.2007 року ОСОБА_10 , увійшовши до нього в довіру, шахрайських способом шляхом обману, під приводом позики, заволодів його грошима в сумі 2200 доларів США, написавши при цьому розписку (борговий договір) в якій зобов`язався повернути борг протягом одного року та в разі не повернення даної суми, в рахунок погашення боргу, передасть свій автомобіль марки «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 .
Постановами старшого слідчого СВ Кельменецького РВ УМВС ОСОБА_4 від 30 червня 2014 року кримінальні провадження №0000003, №0000092, №0000118 закриті на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
ОСОБА_5 подав до суду скаргу на вказані вище постанови, в якій просить скасувати зазначені вище постанови про закриття кримінальних проваджень. Обґрунтовуючи свою скаргу ОСОБА_5 пояснив, що перевірка по його заяві та скаргах, була проведена однобічно та неповно, оскільки ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не повертають йому заборгованість, навіть після рішень суду, а також на момент укладення договорів позики вони не були власниками нерухомого та рухомого майна і в боргових розписках та договорах зобов`язалися передати йому це майно у випадку неповернення позик, тобто шляхом обману заволоділи його майном. Позичаючи в нього гроші, ОСОБА_13 не мала наміру їх повернути, а навпаки шляхом обману, що в неї у власності перебуває квартира та житловий будинок, заволоділа коштами, знаючи, на момент позики, що будинок їй не належить. Орган дізнання не виконав всіх вказівок судів, які скасовували попередні постанови про закриття даних кримінальних проваджень.
Прокурор ОСОБА_3 вважає, що оскаржувані постанови є обґрунтованими та законними. В діях осіб, яких ОСОБА_5 просить притягнути до кримінальної відповідальності відсутній склад злочину, передбачений ст.190 та ст.384 КК України. Прокурор вважає, що відповідно до Цивільного кодексу України та Закону України «Про заставу» між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не виникало правовідносин застави, відповідно в їх діях відсутній умисел на заволодіння майном скаржника шляхом обману.
Заслухавши пояснення ОСОБА_5 , прокурора, дослідивши матеріали кримінальних проваджень, суд вважає, що вимоги заявника не підлягають задоволенню, оскільки постанови від 30.06.2014 року про закриття кримінальних проваджень №0000003, №0000092, №0000118 прийняті законно.
Суд відхиляє доводи заявника про безпідставність закриття кримінального провадження, виходячи з наступного.
З матеріалів кримінальних проваджень №0000003, №0000092, №0000118, досліджених в судовому засіданні, вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 виникали зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей. Останні гроші скаржнику не повертали і заборгованість стягнута з боржників за рішенням суду. Наявність в розписках та договорах позики умов про передачу боржниками заявнику ОСОБА_5 рухомого та нерухомого майна є нікчемними в силу ст.ст. 220,547,577 ЦК України та ст. 13 Закону України «Про заставу». Також під час укладання даних договорів ОСОБА_5 не був позбавлений можливості перевірити факти належності ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 нерухомого та рухомого майна на праві власності як з допомогою самих боржників так і під час оформлення договору в нотаріальному порядку, проте, він цією можливістю не скористався.
Тому, слідчий правильно встановив, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 склалися цивільно - правові зобов`язальні правовідносини при здійсненні яких останні не вчиняли злочинів, передбачених ст.190 КК України.
Крім цього, під час постановлення вироку від 27 лютого 2013 року Хотинським районним судом Чернівецької області стосовно ОСОБА_5 , за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України та його перегляду у вищих інстанціях суди не постановляли окремих ухвал, не звертали увагу правоохоронних органів щодо неправдивих показів свідків та не робили в рішеннях висновків про неправдивість показів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 . Відповідно, твердження ОСОБА_5 про неправдиві покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 є припущенням, яке не підтверджено належними та допустимими доказами в їх сукупності.
Таким чином, суд вважає, що досудове розслідування в даних кримінальних провадженнях було проведено повно та об`єктивно і слідчим не встановлено дані, які б вказували на умисел ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на вчинення злочинів, передбачених ст.190 КК України, а також не встановлено дані, які б вказували на умисел ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вчинення злочину, передбаченого ст.384 КК України.
Суд вважає, що старший слідчий СВ Кельменецького РВ УМВС ОСОБА_4 прийняв постанови про закриття кримінальних проваджень від 30 червня 2014 року в кримінальних провадженнях №0000003, №0000092, №0000118 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України обґрунтовано та законно.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що у задоволенні скарги ОСОБА_5 слід відмовити, оскільки заявником не доведено, що слідчий СВ Кельменецького РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_4 відповідно до вимог КПК України не вчинив всіх дій, передбачених КПК України та не вичерпав всі можливості в отриманні доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в суді.
Керуючись ст. 303,306,307 КПК України, слідчий суддя -
УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанови старшого слідчого СВ Кельменецького РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_4 від 30.06.2014 року про закриття кримінальних проваджень №0000003 від 03.01.2013 року, №0000092 від 29.12.2012 року, №0000118 від 11.04.2013 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1