АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/60/16 Справа № 710/1897/15-к Категорія: ч.2 ст.186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.10.2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Умань, Черкаської області, громадянин України, українець за національністю, з середньою спеціальною освітою, працюючий слюсарем ПрАТ «Уманська сільгосптехніка» зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , інвалід ІІІ групи, маючий на утриманні одну малолітню дитину, раніше судимий: останній раз вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.11.2012 року за ч.2 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2014 року замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт строком на 10 місяців 24 дні з утриманням 15 % в дохід держави, станом на 01.10.2015 року відбув 9 місяців 2 дні виправних робіт, -

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України із застосуванням ст.72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 листопада 2012 року і за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді 4 років 10 днів позбавлення волі.

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком обвинувачений ОСОБА_7 приблизно о 12 годині 30 хвилин 03.08.2015 року, перебуваючи біля будинку № 4 по вул. Нєкрасова в м. Шпола Черкаської області, повторно, з метою відкритого заволодіння чужим майном, підійшов до ОСОБА_10 та відкрито, шляхом зривання з шиї потерпілої, викрав золотий ланцюжок вагою 4,82 грам, вартістю 2072 гривень 60 копійок, золотий ланцюжок вагою 8,76 грам, вартістю 3766 гривень 80 копійок, а всього відкрито викрав майно на загальну суму 5839 гривень 40 копійок та з викраденим майном з місця вчинення злочину зник.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить пом`якшити йому покарання та застосувати до нього положення ст.69 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції врахував лише одну пом`якшуючу обставину щире каяття, проте, не врахував, що він є інвалідом 3 групи та має на утриманні малолітню дитину. Крім того, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, працевлаштований, потерпілою цивільний позов не заявлявся, обставини що обтяжують покарання відсутні.

Прокурор в поданій апеляційній скарзі просив вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним. у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 років 6 місяців 10 днів позбавлення волі.

04.01.2015 року на адресу апеляційного суду Черкаської області надійшла відмова прокурора від поданої апеляційної скарги на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.10.2015 року у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили пом`якшити покарання, застосувавши відносно обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст.69 КК України, виступ прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених в порядку ст.349 КПК України та ніким не оскаржується.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційних скарг на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.10.2015 року в частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 до апеляційного суду не надходило, то й апеляційний перегляд в цій частині не проводиться.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції відповідно до положень Загальної частини КК України, з додержанням вимог ст.65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про особу винного, всіх обставин кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом також враховано, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 ст.71 КК України у виді 4 років 10 днів позбавлення волі, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, а також особі обвинуваченого, який є молодою людиною(а.м.д.к.п. 84), розлучений, має на утриманні малолітню дитину(а.м.д.к.п. 85), працевлаштований, за місцем проживання характеризується формально позитивно (а.м.д.к.п. 83), інвалід ІІІ групи(а.м.д.к.п. 89), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.м.д.к.п. 81), раніше неодноразово судимий за злочини проти власності (а.м.д.к.п. 90), та маючи не зняті та не погашені судимості, знову вчинив нове умисне корисливе кримінальне правопорушення, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення, з урахуванням пом`якшуючих обставин (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому на думку колегії суддів призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України є достатнім і необхідним для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та застосування положень ст.69 КК України, про що в своїй апеляційній скарзі просить останній, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.10.2015 року є законним, обґрунтованим і вмотивованим, будь-яких підстав, передбачених ст.ст.408, 409 КПК України, для його зміни чи скасування не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.10.2015 року без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання, час його попереднього увязнення з 07.08.2015 року по 25.01.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього увязнення відповідає двом дням позбавлення волі, що складає 344 дні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :