Ухвала

іменем україни

14 вересня 2015 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_1.,
суддів:ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 червня 2015 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2015 року

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, зареєстрованого у АДРЕСА_2, громадянина України, судимого 07 листопада 2013 року Камінь-Коширським районним судом Волинської області за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн,
засуджено за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов'язки, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Згідно з вироком ОСОБА_4 засуджено за те, що він, будучи раніше судимим за вчинення крадіжки, 04 січня 2015 року близько 02:00 год, перебуваючи поблизу під'їзду № 5 будинку АДРЕСА_3, за допомогою наявного у нього автомобільного ключа незаконно заволодів належним ОСОБА_5 автомобілем марки «Volkswagen Passat B3», р.н.з. НОМЕР_1, вартістю 17000 грн, завдавши потерпілому шкоди на вказану суму.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 03 червня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м'якості, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує, що ОСОБА_4, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив злочин проти власності. На думку прокурора, виправлення засудженого можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі. Апеляційний суд не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора та необґрунтовано залишив вирок в частині застосування щодо ОСОБА_4 положень ст. 75 КК без зміни, що потягло за собою м'якість призначеного йому покарання.

Перевіривши доводи касаційної скарги прокурора, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Подія злочину, доведеність винності ОСОБА_4 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 289 КК у касаційному порядку не оскаржені.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років , а також звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, суд в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного, який хоча раніше і судимий за вчинення крадіжки, однак відбув покарання у виді штрафу відразу після його призначення, повністю визнав вину, покаявся у вчиненому, відшкодував завдані злочином збитки, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Враховано й думку потерпілого, який просив не позбавляти засудженого волі, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання з випробуванням зі встановленням йому максимально можливого іспитового строку на 3 роки та покладенням обов'язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Призначене ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень статей 75, 76 КК відповідає вимогам ст. 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Переглядаючи вирок за апеляцією прокурора, доводи якої аналогічні доводам його касаційної скарги, навівши в ухвалі докладні мотиви й підстави визнання апеляційної скарги необґрунтованою, апеляційний суд правильно залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 без зміни.

Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не убачається підстав для її задоволення, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 червня 2015 року щодо ОСОБА_4.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3