УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Галапаца І.І.

Суддів Леона О.І., Тенюха В.П.

з участю прокурора Максимчука А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляцією засудженого ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2009 року,

встановила:

цією постановою відмовлено в задоволенні спільного подання адміністрації ЛВК №30 УДДУПВП у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_1.

Вироком Франківського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2003 року ОСОБА_1 засуджений за ст. 187 ч.2 КК України на сім років позбавлення волі.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 покликається на те, що не згідний з постановою районного суду, оскільки в ній не повністю висвітлені і не враховані відомості його особової справи, що не дали можливості прийняти позитивне рішення суду.

Зазначає, що в ВК №30 помінялась адміністрація, а тому вона не змогла в повному обсязі надати докази його виправлення, а надала лише дані, зазначені в характеристиці.

Вважає, що судом не враховано те, що він постійно виконує ремонтні роботи, приймає участь у фізкультурно-масових заходах, при потребі допомагає на млині, здобув дві професії, закінчив середню освіту, компютерні курси, хворіє туберкульозом.

Також вважає, що судом не враховано, що в нього похилого віку та дуже хвора мама, яка потребує догляду.

Просить взяти зазначене до уваги.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив апеляцію засудженого та просить залишити постанову суду без зміни, розглянувши матеріали подання та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів подання та постанови районного суду, засуджений ОСОБА_1, раніше неодноразово судимий, маючи непогашену судимість, вчинив тяжкий злочин, під час відбуття покарання заохочувався за участь в ремонті відділення та проведенні фізкультурно-оздоровчих заходів, проте на нього неодноразово накладалися стягнення, в тому числі й крайні.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд вірно врахував, що представниками адміністрації не представлено суду переконливих доказів, які б свідчили про повне перевиховання та виправлення засудженого, оскільки покликання адміністрації ЛВК №30 на те, що за час відбуття покарання засуджений заохочувався за добру поведінку та сумлінну працю, не є достатніми даними про виправлення засудженого, так як сумлінне ставлення до праці є його обов'язком, а поведінка засудженого повинна бути зразковою впродовж всього строку відбування покарання.

Таким чином, підстав для скасування постанови районного суду немає.

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2009 року, якою відмовлено в задоволенні спільного подання адміністрації ЛВК №30 УДДУПВП у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_1, залишити без зміни, а його апеляцію без задоволення.

Головуючий

Судді