Справа № 344/471/16-к
Провадження № 1-кс/344/204/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про зобов`язання прокуратуру Івано-Франківської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості та провести досудове розслідування за фактами складання та видачі службовими особами завідомо неправдивих документів та постановлення суддею завідомо неправосудного рішення.

ОСОБА_3 в судове засідання з`явився, підтримав викладені у скарзі вимоги та просив їх задовольнити.

Виступаючи в судових дебатах, ОСОБА_3 просив задовольнити його скаргу частково, зокрема, в частині внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідних відомостей та проведення досудового розслідування за фактами складання та видачі посадовими особами сектору медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області завідомо неправдивих документів.

В той же час, слідчий суддя звертає увагу на те, що ОСОБА_3 не подано до суду уточненої скарги, не подано заяви про відкликання (залишення без розгляду) скарги в частині вимог, а тому скарга ОСОБА_3 підлягає розгляду в повному обсязі.

Прокурори в судовому засіданні проти скарги заперечили, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просили в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення скаржника, прокурорів, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись з матеріалами наглядового провадження, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частиною 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України»).

Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому, системний аналіз змісту норми частини 1 статті 214 КПК України свідчить про те, що бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, яка є предметом оскарження в порядку статті 303 КПК України, полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відомості, які підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та їх перелік визначено частиною 5 статті 214 КПК України, відповідно до положень якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають внесенню, зокрема, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

При цьому, виходячи зі змісту статті 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомленні потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

В судовому засіданні встановлено, що 25 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Генерального прокурора України із заявою, в якій просив прийняти міри відносно судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду ОСОБА_6 та посадових осіб сектору медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області.

Супровідним листом Генеральної прокуратури України від 30 грудня 2015 року № 19-р звернення ОСОБА_3 надіслано до Прокуратури Івано-Франківської області для організації перевірки та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Листом Прокуратури Івано-Франківської області від 13 січня 2016 року № 05/2-252-15 ОСОБА_3 повідомлено про відсутність підстав для реагування прокуратури області.

На думку ОСОБА_3 , не внісши зазначені ним в заяві відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не розпочавши розслідування, прокурор порушив вимоги КПК України, а, відповідно, допустив бездіяльність.

Як встановлено слідчим суддею зі змісту поданої прокурору заяви ОСОБА_3 , його доводи про наявність в діях судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду ОСОБА_6 ознак кримінально-караного діяння зводяться до незгоди з відповідним процесуальним рішенням судді, пов`язаним з прийняттям документів на виконання ухвали про витребування доказів, а також невинесення окремої ухвали за результатами розгляду адміністративної справи. Крім того, в поданій прокурору заяві ОСОБА_3 також покликався на вчинення посадовими особами сектору медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області незаконних, на його думку, дій, пов`язаних з підробленням документів.

Стосовно посилань скаржника на незаконні, на його думку, дії судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду ОСОБА_6 , слідчий суддя звертає увагу на наступне.

У відповідності до положень статей 124, 125 Конституції України, статті 47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Вказана норма закону визнана конституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2011 від 12 липня 2011 року.

Як зазначено в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кримінального кодексу України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим кодексом.

Системний аналіз вищезазначених законодавчих положень дає підстави дійти висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що чинним законодавством України прокурора або слідчого не наділено повноваженнями щодо надання юридичної оцінки процесуальним рішенням суддів, визнання таких рішень законними чи незаконними, оскільки встановлення наявності чи відсутності процесуальних порушень при розгляді справи, встановлення обставин порушення суддею норм матеріального чи недотримання норм процесуального права при розгляді справи можливе тільки в порядку перегляду справи в апеляційному чи касаційному провадженні.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (статті 126 і 129 Конституції України). Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2008 року (справа № 21-319 во 07).

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).

Як встановлено в ході розгляду даної скарги та випливає з пояснень скаржника, ним оскаржено в апеляційному порядку прийняту суддею Івано-Франківського окружного адміністративного суду постанову по суті спору.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що із заяви ОСОБА_3 не вбачається обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення суддею Івано-Франківського окружного адміністративного суду ОСОБА_6 , вважаю обґрунтованим та правомірним висновок прокурора про відсутність підстав для реагування прокуратури, відтак, не вбачаю підстав для задоволення скарги в цій частині.

Стосовно скарги ОСОБА_3 в частині вчинення посадовими особами сектору медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області незаконних, на його думку, дій, пов`язаних з підробленням документів, слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кримінального кодексу України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим кодексом.

Як вже було зазначено, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають заяви чи повідомлення, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що в поданій заяві ОСОБА_3 не навів достатній перелік обставин, які могли б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, не надав жодних доказів на підтвердження своїх доводів, вважаю обґрунтованим посилання прокурорів в судовому засіданні на відсутність підстав для внесення відповідних відомостей до ЄРДР, а, відтак, не вбачаю підстав для задоволення скарги в цій частині.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 124, 125 Конституції України, ст. 47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2011 від 12.07.201 року, п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади», ст.ст. 214, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали суду оголошено 26 січня 2016 року об 13 год. 15 хв.