Апеляційний суд міста Києва

В И Р О К
Іменем України

01 жовтня 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0008043 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишеньки Бориспільського району Київської області, раніше судимого: 17.11.2010 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, звільненого на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки; 19.12.2011 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців, звільненого умовно-достроково на 8 місяців 10 днів постановою Бориспільського районного суду Київської області від 07.05.2013 року на підставі ст. 81 КК України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік 6 місяців, та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Судом ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 18 вересня 2014 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, маючи злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, перебуваючи поблизу будинку № 2-а по вул. Г. Дніпра у місті Києві, побачивши відчинені двері автомобіля марки «ГАЗ 3302» д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрав бензопилу марки «Олео-Мак 941С», яка належала ОСОБА_8 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 2499 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити останньому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування скарги заступник прокурора м. Києва посилається на те, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст. 75 КК України), а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість відповідно до ст. 409 КПК України.

Як зазначається у скарзі, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції залишив поза увагою дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини провадження, внаслідок чого дійшов до помилкового висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, незаконно призначив йому покарання у виді позбавлення волі та звільнив від його відбування з випробуванням.

Зокрема, на думку прокурора, судом не було враховано, що обвинувачений раніше неодноразово вчиняв аналогічні корисливі злочини проти власності, за які відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі.

Приблизно через пів року після закінчення строку умовно-дострокового звільнення від покарання за попереднім вироком, обвинувачений вчинив нову крадіжку, що свідчить про те, що ОСОБА_6 не зробив для себе належних висновків та не бажає стати на шлях виправлення.
Враховуючи викладене, застосування судом положень ст. 75 КК України, як вважає прокурор, є безпідставним та необґрунтованим, а тому вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у повторному таємному викраденні чужого майна, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки учасниками судового провадження, у тому числі обвинуваченим, не оспорювались.
Будь-яких порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_6 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах поданої апеляційної скарги.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного таобставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, в якості обставини, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття обвинуваченого, а в якості обставини, що його обтяжує рецидив злочинів.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, тобто обрав найсуворіший вид покарання, передбачений санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.
За таких обставин, приймаючи до уваги загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, не може бути визнане таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки в апеляційній скарзі не наведено будь-яких доводів на підтвердження того, що воно за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через його м`якість.
Більш того, посилаючись на вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, заступник прокурора м. Києва у своїй апеляційній скарзі не ставить питання про призначення обвинуваченому більш суворого за своїм розміром покарання, в порівнянні з тим, яке йому призначив суд першої інстанції.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, відповідно до якої ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання з випробуванням, з огляду на наступне.
Як передбачено ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Проте, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції,як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі заступника прокурора м. Києва, допустив неправильне застосування відповідного закону, оскільки не мотивував належним чином свій висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та не зазначив у вироку про те, які саме обставини справи та дані про особу винного дозволили йому зробити такий висновок.
Суд першої інстанції хоча і послався у вироку на ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також матеріали, що його характеризують, зокрема на те, що за місцем проживання та роботи він характеризується позитивно, працює, має на утриманні неповнолітню дитину дружини ОСОБА_9 , 1998 року народження, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, однак не звернув уваги на те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив новий злочин, за який його було засуджено, менш ніж через рік після закінчення строку умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком.
При цьому, маючи непогашену в установленому законом порядку судимість за аналогічний корисливий злочин, на заваді вчиненню ним 18 вересня 2014 року нової крадіжки не стали, а ні його працевлаштування за три місяці до цього, а ні одруження з жінкою, яка має неповнолітнього сина, що, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі прокурора, свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, оскільки він не бажає стати на шлях виправлення, належних висновків для себе не зробив та прагне вести злочинний спосіб життя.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав достатніх підстав для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому його звільнення від відбування призначеного покарання, на підставі ст. 75 КК України, слід визнати необґрунтованим.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З огляду на викладене, апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає частковому задоволенню, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасуванню в частині призначеного йому покарання з ухваленням нового вироку.

Враховуючи формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, мотиви призначення покарання, на які суд першої інстанції послався у своєму вирок, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, призначеного ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на три роки, яке він повинен відбувати реально, без застосування ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 та 420 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

з а с у д и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання в порядку звернення вироку до виконання.

В решті вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_10 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/7961495/2015

Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1