Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 1-20/10
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2010 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: Головуючого - судді Шикері І.А.

при секретарі - Война Г.С.

з участю: прокурора - Кінько Р.Є.

захисника - ОСОБА_1

потерпілого - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську справу про обвинувачення ОСОБА_3, який народився 12 вересня 1986 року в м. Первомайську Миколаївської області, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, інвалідності не має, працюючого етикетувальником у ТОВ «АКВА-МАРИН», проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого, в скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

27 вересня 2009 року, близько 20.00 години, ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, зустрів на території Первомайського автовокзалу раніше незнайомого йому ОСОБА_2 Маючи намір на заволодіння майном ОСОБА_2, ОСОБА_3, в подальшому знаходячись на вул. ОСОБА_2 м. Первомайська та скориставшись тим, що ОСОБА_2 перебуває в стані сильного алкогольного сп?яніння, відкрито заволодів належним ОСОБА_2 мобільним телефоном марки «ОСОБА_4 G 502», вартістю 932 гривні, з сім-карткою оператора «МТС», вартістю 25 гривень, на рахунку якої було 30 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_2 матеріальну шкоду на загальну суму 987 гривень.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 вину в предявленому йому обвинуваченні не визнав та пояснив, що він дійсно 27 вересня 2009 року, приблизно біля 19.00 години, прийшов разом із ОСОБА_5 до бару «Берегиня», який розташований на Первомайському автовокзалі, щоб випити «ром-коли». Сівши на літній площадці бару, він та ОСОБА_5 взяли по пляшці «ром-коли», вживали її та до них підійшов незнайомий чоловік, як тепер знає ОСОБА_2, який перебував в стані сильного алкогольного сп?яніння. ОСОБА_2 запропонував їм вступити в інтимні стосунки, на що вони відмовились. Під час цієї розмови ОСОБА_2 неодноразово діставав з кишені свого светра мобільний телефон. Намагаючись уникнути спілкування з ОСОБА_2, він та ОСОБА_5 піднялись й пішли в напрямку туалету, розташованого за автовокзалом. Потім ОСОБА_5 пішов трохи вперед у напрямку ларьків, щоб придбати цигарки, а він йшов позаду й його наздогнав ОСОБА_2, який знову почав пропонувати йому вступити в інтимні стосунки, схопивши його за руку. Він почав говорити ОСОБА_2, щоб останній залишив його у спокої та в цей момент побачив в кишені светра ОСОБА_2 мобільний телефон. Він вирішив забрати в ОСОБА_2 мобільний телефон, щоб згодом повернути, оскільки перебуваючи в стані сильного алкогольного сп?яніння, ОСОБА_2 міг даний телефон загубити. Він своєю рукою витяг з кишені светра ОСОБА_2 мобільний телефон, та повідомив ОСОБА_2, що він завтра залишить цей мобільний телефон на зберігання бармену кафе «Берегиня», а ОСОБА_2 зможе забрати свій мобільний телефон, коли буде тверезий. На що ОСОБА_2 просив повернути йому мобільний телефон, проте він ОСОБА_2 телефон не повернув, відштовхнув від себе ОСОБА_2 та продовжив рух вслід за ОСОБА_5 Наздогнавши ОСОБА_5, він та ОСОБА_5 пішли в напрямку центра міста. До бару «Берегиня» вони не повертались. Під час руху, на автобусній зупинці біля бару «Дружбан», він повідомив ОСОБА_5, що забрав мобільний телефон у ОСОБА_2, щоб наступного дня залишити в барі «Берегиня».

Дійшовши до центра міста, він та ОСОБА_5 в барі «Ізюминка» вжили ще по пляшці «ром-коли», посиділи та пішли додому. Під час руху додому, на вул. Краснофлотській в м. Первомайську, їх зупинили працівники міліції, які в ході особистого огляду виявили та згодом вилучили в нього мобільний телефон «Соні Еріксон», який він забрав у ОСОБА_2 Вину не визнає, оскільки умислу на відкрите заволодіння майном ОСОБА_2 в нього не було.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_3 у вчиненні вказаного злочину, його вина підтверджується наступними доказами :

- показаннями потерпілого ОСОБА_2, який пояснив в судовому засіданні, що 27 вересня 2009 року біля 19.00 години, вирішив поїхати до Первомайського автовокзалу. Приїхавши до автовокзалу, в барі «Берегиня», розташованому на його території, вжив 100 гр. горілки і оскільки до того вже вживав спиртні напої, сильно спянів. Коли після цього він йшов по вулиці за автовокзалом, можливо це була вул. Свободи в м. Первомайську, помітив, що біля нього йшло двоє чоловіків. Один з цих чоловіків, як він дізнався в ході досудового слідства ОСОБА_3, підійшов до нього і витяг з кишені його светра належний йому мобільний телефон «ОСОБА_4 G 502» чорного кольору з сім-карткою оператора «МТС» та грошима на рахунку. Він просив, щоб ОСОБА_3 не забирав його мобільний телефон, проте останній, незважаючи на його прохання, телефон йому не повернув, нічого не сказав та втік з викраденим телефоном.

На даний час телефон йому повернуто, претензій матеріального та морального характеру до підсудного не має, цивільний позов заявляти не бажає.

Також, вина підсудного підтверджується :

- показами свідка ОСОБА_6, який пояснив в судовому засіданні, що він працює на посаді інспектора патрульної служби Первомайського МВ УМВС. 27 вересня 2009 року біля 21.00 години від оперативного чергового надійшло орієнтування про те, що біля Первомайського автовокзалу невідомими особами скоєно пограбування ОСОБА_2, у якого відібрали мобільний телефон «ОСОБА_4 G 502». Під час патрулювання, на вул. Краснофлотській в м. Первомайську, о 22 год. 45 хв. було затримано ОСОБА_3, в ході особистого огляду якого був виявлений мобільний телефон «ОСОБА_4 G 502» без задньої кришки. Він набрав номер телефону ОСОБА_2 і даний телефон одразу задзвонив у відповідь. ОСОБА_3 був доставлений до Первомайського МВ УМВС, де в нього в присутності понятих був вилучений даний мобільний телефон ;

- показами свідка ОСОБА_5, який зокрема пояснив в судовому засіданні, що 27 вересня 2009 року біля 20.00 години, коли вони вдвох з ОСОБА_3 після відвідування бару «Берегиня» йшли в напрямку від Первомайського автовокзалу до ларька «Флоренція», щоб купити цигарки, ОСОБА_3 наздогнав ОСОБА_2 ОСОБА_3 зупинився і спілкувався з ОСОБА_2, а він пішов далі. Згодом ОСОБА_3 догнав його і повідомив, що заволодів мобільним телефоном ОСОБА_2 і вони пішли в напрямку центра міста.

Вина підсудного підтверджується також :

- протоколом МИ № 31340 від 27.09.2009 р. про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ст. 185 КУпАП, із якого вбачається, що у ОСОБА_3 виявлений та вилучений мобільний телефон «ОСОБА_4 G 502» чорного кольору без задньої кришки (а.с. 9) ;

- протоколом від 27.09.2009 р. огляду речей, вилучених у ОСОБА_3, зокрема мобільного телефону «ОСОБА_4 G 502» чорного кольору з сім-карткою, без задньої кришки (а.с. 13) ;

- протоколом від 29.09.2009 р. огляду мобільного телефону «ОСОБА_4 G 502» (а.с. 48) ;

- звітом про незалежну оцінку мобільного телефону «ОСОБА_4 G 502» від 29.09.2009 р., з додатками, із якого вбачається, що вартість мобільного телефону «ОСОБА_4 G 502» на дату оцінки складає 932,00 грн. (а.с. 37-46).

Враховуючи викладене, суд рахує, що пояснення підсудного ОСОБА_3 в частині того, що він не мав умислу на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_2, а збирався згодом його повернути потерпілому, віддавши на зберігання бармену бару «Берегиня», є такими, що не відповідають дійсності, так як вони суперечать іншим обєктивно узгодженим між собою доказам по справі, дослідженим в судовому засіданні. Зокрема, показам потерпілого, показам свідка ОСОБА_6, частково показам свідка ОСОБА_5, із яких вбачається, що ОСОБА_3 не вчиняв ніяких дій, які б свідчили про його намір повернути мобільний телефон потерпілому, віддавши його бармену бару «Берегиня» на збереження, а із показів потерпілого вбачається, що на його вимогу ОСОБА_3 не віддав телефон, а утримуючи його, втік і при цьому потерпілому ОСОБА_7 стосовно повернення телефону нічого не говорив.

Зазначене свідчить, що підсудний ОСОБА_3 вчинив дії, направлені на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 в присутності потерпілого, усвідомлюючи дану обставину, вилучив це майно і мав реальну можливість розпоряджатися чи користуватися викраденим.

Крім того, суд вважає покази підсудного ОСОБА_3 неправдивими, так як ОСОБА_3 як в ході досудового слідства, так і в ході судового слідства давав суперечливі покази, змінюючи неодноразово їх, що підтверджується показами ОСОБА_3, які він давав в ході досудового слідства і судового слідства. Тому суд розцінює його покази як спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності за відкрите викрадення чужого майна.

Покази свідка ОСОБА_5 в частині того, що ОСОБА_3 повідомив йому, що збирається повернути мобільний телефон потерпілому, суд розцінює критично, оскільки даний свідок пояснив в судовому засіданні, що перебуває з підсудним в дружніх стосунках, крім того, під час затримання працівниками міліції ОСОБА_5 втік, побоюючись, що працівники міліції будуть застосовувати щодо нього заходи психологічного та фізичного впливу, вимагаючи надання інформації щодо вчинення злочину, що свідчить про усвідомлення ним протиправного характеру дій ОСОБА_3

Тому, на підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, суд знаходить доведеною вину підсудного ОСОБА_3 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), а його дії суд кваліфікує за ст. 186 ч. 1 КК України.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_3, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є середньої тяжкості, особу підсудного, який має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, має вади зору, думку потерпілого щодо призначення підсудному покарання, і рахує, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне, з урахуванням зазначених обставин, що пом'якшують покарання підсудного, призначити покарання у вигляді позбавлення волі, і на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов'язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, відповідно до ст. 76 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на нього обовязки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3, до вступу вироку в законну силу, залишити без змін - підписку про невиїзд.

Речові докази по справі :

- мобільний телефон «ОСОБА_4 G 502», переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 повернути ОСОБА_7

На вирок суду може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду протягом 15-ти діб з моменту його проголошення.

С У Д Д Я: