Провадження № 1-кп/752/69/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.11.2015 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000569 відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, із вищою освітою, розлученої, працюючої юристом TOB «Віртуоз строй», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 КК України,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, із вищою освітою, працюючого директором TOB «Центр Юридичної Допомоги «Оберіг», одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батька багатодітної сім`ї, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

представника потерпілої ОСОБА_18 ОСОБА_19 ,

потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ,

обвинувачених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд

в с т а н о в и в :
судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 була засновником з часткою 50 % TOB «Центр Юридичної допомоги «Оберіг» (Далі- ТОВ) 12.11.2008 р. рішенням загальних зборів учасників TOB ОСОБА_2 призначена директором ТОВ. Обіймаючи посаду директора на підприємстві ОСОБА_2 являлась службовою особою та її робота була пов`язана з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих обов`язків.

19.01.2011 р. обвинуваченою ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_29 було продано належні їм частки у статутному капіталі ТОВ ОСОБА_30 та відповідно до протоколу №1 загальних зборів учасників та наказу №1 ТОВ від 19.01.2011 р. директором ТОВ призначено ОСОБА_31 з 19.01.2011 р., а ОСОБА_2 звільнено.

Обвинувачений ОСОБА_3 , наказом № 1 від 02.03.2012 р. призначений директором ТОВ з 02.03.2012 р. відповідно до протоколу Загальних зборів учасників ТОВ № 1 від 01 березня 2012 р.

В обвинуваченої ОСОБА_2 у невстановлений судом час та місці, виник умисел на вчинення корисливих злочинів, а саме у привласненні чужого майна, шляхом зловживання службовим становищем у великих розмірах, вчиненому повторно та заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно, які вона вчинила на протязі з жовтня 2010 р. по квітень 2011 р.

У обвинуваченого ОСОБА_3 в невстановлений судом час та місці виник умисел на вчинення корисливого злочину, а саме заволодінні чужим майном шляхом обману, що завдало значної школи потерпілим у лютому 2012 р.

Так, обвинувачена ОСОБА_2 , будучи директором ТОВ являючись службовою особою, 07.10.2010 р. уклала із ОСОБА_21 договір про надання юридичних послуг. За умовами договору ТОВ в особі директора ОСОБА_2 , зобов`язувалось надати ОСОБА_21 консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних та апеляційних судах України з питань позову про визнання кредитного договору недійсним. У разі настання позитивного результату відповідно до умов договору ОСОБА_21 повинен був сплатити винагороду в розмірі 110600 грн., що на день укладання договору є еквівалентом по курсу НБУ сумі 14000 доларів США.

На виконання умов договору ОСОБА_21 23.12.2010 р. здійснив авансовий платіж готівковим розрахунком в сумі 110600 грн., що на день укладання договору є еквівалентом по курсу НБУ 14000 доларів США. Отримавши дані кошти, ОСОБА_2 виписала квитанцію до прибуткового касового ордера №1/23/12/10 від 23.12.2010 р.

Однак, ОСОБА_2 , зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно привласнила майно на свою користь, бо отриману від ОСОБА_21 готівку за надання юридичних послуг в сумі 110600 грн., в порушення «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 р. (далі Положення), своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі не оприбуткувала, тобто відповідно до вимог гл. 4 Положення, не здійснила облік готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів та в порушення вимог п. «а» абз. 1 п. 5.1. гл. 5 Положення не здала готівку від імені підприємства для її зарахування на рахунки в банках того ж дня, оскільки ТОВ було розташоване в населеному пункту, де є банки.

Таким чином, ОСОБА_2 визнається винуватою у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, тобто у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовим становищем, вчиненого у великих розмірах.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_2 , будучи директором ТОВ, являючись службовою особою, 12.11.2010 р. повторно уклала із потерпілою ОСОБА_18 договір про надання юридичних послуг.

Для виконання умов договору, ОСОБА_18 в день його укладення здійснила авансовий платіж готівковим розрахунком в сумі 4000 грн. Обвинувачена ОСОБА_2 виписала квитанції до прибуткового касового ордера №1/26/11/2010 від 26.11.2010 р.. В подальшому, 24.12.2010 р. було укладено додатковий договір до договору про надання юридичних послуг від 12.11.2010 р., згідно до умов якого, ОСОБА_18 здійснила авансовий платіж готівковим розрахунком, в сумі 96000 грн., а ОСОБА_2 було виписано квитанції до прибуткового касового ордера №1/24/12/2010 від 24.12.2010 р..

Однак, ОСОБА_2 , зловживаючи своїм службовим становищем, повторно привласнила майно на свою користь, бо отриману від ОСОБА_18 готівку за надання юридичних послуг у сумі 4000 грн. та 96000 грн., в порушення Положення своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі не оприбуткувала, тобто відповідно до вимог гл. 4 Положення, не здійснила облік готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів та в порушення вимог п. «а» абз. 1 п. 5.1. гл. 5 Положення не здала готівку від імені підприємства для її зарахування на рахунки в банках того ж дня, оскільки ТОВ було розташоване в населеному пункту, де є банки.

Таким чином, ОСОБА_2 визнається винуватою у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, тобто у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовим становищем, вчиненого повторно.
Крім того, ОСОБА_2 , обіймаючи посаду директора ТОВ, являючись службовою особою, 20.12.2010 р. уклала із ОСОБА_22 договір про надання юридичних послуг. За умовами договору ТОВ, в особі директора ОСОБА_2 , зобов`язується надати ОСОБА_22 консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останньої в органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних та апеляційних судах України.

ОСОБА_22 , для виконання умов договору в день його укладення здійснила авансовий платіж готівковим розрахунком, в сумі 8000 грн. Отримавши вказані кошти ОСОБА_2 виписала квитанції до прибуткового касового ордера №1/20/12/10 від 20.12.2010 р. В подальшому, 22.12.2010 р., 14.01.2011 р. та 01.03.2011 р. ОСОБА_22 здійснила авансові платежі готівковим розрахунком в сумі 4000 грн., 126000 грн. та 24000 грн.. Отримавши вказані кошти ОСОБА_2 було виписано квитанції до прибуткових касових ордерів №1/22/12/2010 від 22.12.2010 р., №1/14/01/2011 від 14.01.2011 р., № 1/03/03/2011 від 01.03.2011 р.

Однак, ОСОБА_2 , зловживаючи своїм службовим становищем, повторно, у великих розмірах, незаконно привласнила майно на свою користь, бо отриману від ОСОБА_22 готівку за надання юридичних послуг у сумі 4000 грн., 8000 грн., 126000 грн., 24000 грн. в порушення Пороження та в повній сумі не оприбуткувала, тобто відповідно до вимог гл. 4 Положення, не здійснила облік готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів та в порушення вимог п. «а» абз. 1 п. 5.1. гл. 5 Положення не здала готівку від імені підприємства для її зарахування на рахунки в банках того ж дня, оскільки ТОВ було розташоване в населеному пункту, де є банки.

Таким чином, ОСОБА_2 визнається винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, тобто у повторному привласненні чужого майна, шляхом зловживання службовим становищем, вчиненого у великих розмірах.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_2 повторно шляхом обману заволоділа майном потерпілої ОСОБА_23 , а саме, 10.02.2011 р., не являючись директором ТОВ, відповідно до протоколу загальних зборів ТОВ № 1 від 19.01.2011 р., уклала із ОСОБА_23 два договори про надання юридичних послуг. За умовами договору ТОВ в особі директора ОСОБА_2 , зобов`язується надати ОСОБА_23 консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останньої в органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних та апеляційних судах України з питань позову про визнання кредитного договору не дійсним та з питань позову про розірвання кредитного договору.

Обвинувачена ОСОБА_2 про те, що не являється директором ТОВ не повідомила та приховала це від ОСОБА_23 , а повідомила їй неправдиві відомості щодо того, що ніби являється такою, таким чином ввела її в оману, ввійшла у довіру до потерпілої з метою викликати у неї впевненість та вигідність передачі свого майна обвинуваченій.

11.02.2011 р. ОСОБА_23 для виконання умов цих договорів було здійснено авансові платежі у сумі 4000 грн. та 16000 грн.. Отримавши вказані кошти ОСОБА_2 , вже не являючись директором, виписала квитанцію до прибуткового ордера № 1/11/02/11 та 2/11/02/11. В подальшому, 08.04.2011 р., ОСОБА_23 здійснила авансовий платіж готівковим розрахунком, в сумі 43550 грн. Отримавши вказані кошти, ОСОБА_2 , не являючись директором виписала квитанцію до прибуткового касового ордера №1/08/04/11 від 08.04.2011 р., таким чином заволодівши її коштами.

Таким чином, ОСОБА_2 визнається винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, що завдало значної шкоди потерпілій.
У невстановлений судом час, в середині лютого обвинуваченою ОСОБА_2 . ОСОБА_22 було надано номер мобільного телефону обвинуваченого ОСОБА_3 , як майбутнього директора ТОВ.

23.02.2012 р., обвинувачений ОСОБА_3 , орієнтовно в обідній час зустрівся з ОСОБА_24 та її донькою ОСОБА_22 в кафе «КофеХаус», що розташований в універмазі «Україна», по пр-ту Перемоги, 3 в м. Києві.

В ході зустрічі обвинувачений ОСОБА_3 , приховуючи істинний характер своїх дій, направлених на шахрайство, будучи попередньо обізнаним як майбутній директор ТОВ про проблеми, що мала ОСОБА_22 , запевнив їх, що подасть до прокуратури заяву з проханням подати позов в інтересах її неповнолітньої дитини, та допоможе зняти арешт, заволодівши таким чином довірою потерпілих. При цьому пояснив, що підготовить від імені ОСОБА_24 лист до прокурора Святошинського району м. Києва, на підставі якого прокуратура внесе відповідне подання до суду, в ході судового розгляду якого, за його безпосереднім сприянням, буде прийнято рішення на користь ОСОБА_22 . Обвинувачений ОСОБА_3 , не маючи реальної можливості та наміру виконати взяті на себе зобов`язання, ввів потерпілих в оману, та повідомив останнім, що свою участь в допомозі, з урахуванням витрат, оцінює в 10000 доларів США. ОСОБА_24 та ОСОБА_22 вважаючи, що ОСОБА_3 , буде діяти в їх інтересах та виконає взяті на себе зобов`язання погодились на його умови.

24.02.2012 р., приблизно в обідній час ОСОБА_3 зустрівшись з ОСОБА_24 та ОСОБА_22 , в кафе «КофеХаус», що в приміщенні універмагу «Україна» за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 3, отримав від ОСОБА_24 , грошові кошти в сумі 10000 доларів США.

В подальшому ОСОБА_3 своїх обіцянок даних ОСОБА_22 не виконав, а тому заволодів шляхом обману грошовими коштами потерпілої ОСОБА_24 , що на 24.02.2012 р. є еквівалентом по курсу НБУ 79870 грн., тим самим завдав потерпілій значної матеріальної шкоди.

Таким чином, ОСОБА_3 , визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), що завдало значної шкоди потерпілому.
Допитана в ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_2 показала суду про те, що вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень вона не визнає в повному обсязі та пред`явлені до неї цивільні позови не визнає в повному обсязі. Так, вона у ТОВ була засновником з часткою в 50% до середини січня 2011 р. З моменту заснування до середини січня 2011 р. була директором, з кінця січня 2011 р. по березень 2012 р. була в.о. директора. Потім директором був ОСОБА_3 . Документація передавалась йому по акту прийому передачі. У штатному розкладі не було передбачено бухгалтера, тому вона, як директор, мала право виконувати обов`язки бухгалтера, мала право приймати кошти і виписувати касові ордери. ТОВ був на спрощений системі оподаткування. Велась книга доходів і витрат, книга реєстрації касових ордерів. За відсутності у неї первинної документації, зазначити коли і які саме кошти вносились не може. Підприємство мало право приймати і видавати готівку. Гроші які сплачувались потерпілими по касовим ордерам, які в справі, вона не привласнювала. Всі ці кошти витрачались на потреби підприємства згідно законодавства по ордерам. Це оренда за офіси, яких було два, один у центрі з високою орендною платою, заробітна плата працівникам, відрахування до бюджету, закупівля меблів та оргтехніки, дообладнання офісу, ремонти в офісах, затрати на відрядження, на сплату держмита, нотаріальних послуг.

По епізоду зі ОСОБА_20 , показала, що дійсно зі ОСОБА_20 укладались усні договори про надання консультацій, а з її чоловіком письмовий договір (з приводу ДТП), була виписана довіреність на її ім`я. За послуги ОСОБА_20 сплачувала 2270 грн. та 2560 грн., на що були виписані касові ордери. Вважає, що ТОВ виконало усі зобов`язання перед ОСОБА_20 та її чоловіком.

Суму в 24000 грн., яку заявляє ОСОБА_20 , вона не приймала, ордер не підписувала та печатку не ставила. Заяву, що ці кошти давались на хабар вона повністю заперечує, вважає це вимислом потерпілої. Ніяких розмов про хабар не йшлося, а сама ОСОБА_20 не може пояснити ні куди, ні кому, вона давала ці кошти.

По епізоду із ОСОБА_21 показала, що ОСОБА_21 уклав договір з ТОВ про надання юридичних послуг про визнання договорів кредиту недійсним. 23.12.2010 р. він здійснив авансовий платіж в розмірі 110600 грн. у касу товариства, про що був виписаний касовий приходний ордер. В Шевченківський районний суд м. Києва від імені ОСОБА_21 був поданий позов про визнання договору недійсним. З цих коштів сплачено держмито. В березні 2011 р., вони дізналися, що позов залишений без розгляду, що начебто не та підсудність, на цю ухвалу була подана апеляція та клопотання про поновлення строків оскарження. У червні 2011 р. Апеляційний суд м. Києва відновив строки та повернув справу на розгляд у Шевченківський райсуд. Справа призначалась приблизно місяців 5, і вони вимушені були направити скаргу до ВККС на суддю.

27.04.2012 р. ОСОБА_21 подав заяву у міліцію по факту шахрайства посадових осіб ТОВ. ОСОБА_21 про анулював довіреностей ТОВ не заявляв, заяв на підприємство по поверненню коштів не подавав, а просто написав у міліцію. Особисто вона розцінила цю заяву, як припинення повноважень. Після чого, вважає, що не мала права представляти його інтереси у суді.

По епізоду із ОСОБА_18 показала, що 26.11.2010 р. ОСОБА_18 , уклала договір з ТОВ про надання юридичних послуг про визнання договору не дійсним. Того дня, ОСОБА_18 внесла у касу товариства кошти за консультацію та ознайомлення з документами, про що був виписаний касовий прибутковий ордер. Їхня компанія підготувала проект позову та передала ОСОБА_18 для ознайомлення та підписання. 26.12.2010 р. ОСОБА_18 прийшла в офіс, була укладена додаткова угода, після чого в касу підприємства ОСОБА_18 внесла гроші - аванс в розмірі 96000 грн., про що її був виписаний касовий прибутковий ордер. Було вирішено, що позов подасться після нового року, враховуючи звітний період у судах. В кінці січня-лютого позов так і не був підписаний, і ОСОБА_32 принесла вже повістки по позову банку. ТОВу стало відомо, що справа програна, рішення на користь банку, тобто позов подавати не було сенсу. Вона зазначила ОСОБА_32 (родичка ОСОБА_18 , яка їх познайомила) щоб та передала ОСОБА_18 , що будуть розривати договір та повертати кошти, оскільки далі немає сенсу цим займатися. ОСОБА_32 передала, що ОСОБА_18 хоче закрити питання з кредитами, тоді було прийнято рішення оцінити земельні ділянки та передати їх в рахунок погашення кредиту.

Оцінкою землі займалась ОСОБА_32 , на це їй з каси ТОВ було надано 50000 грн., однак з оцінкою землі щось не вийшло. Вона запропонувала ОСОБА_32 повернути кошти ОСОБА_18 і припинити роботу. ОСОБА_32 повідомила, що частину коштів повернула, частину повертає, а ОСОБА_18 згодна із цим. ОСОБА_32 обманула не тільки ОСОБА_18 , а й її, на скільки їй відомо з матеріалів, на суму 100000 доларів США. Чому так діяла ОСОБА_32 їй невідомо.

По епізоду із ОСОБА_22 показала, що познайомилась із нею через ОСОБА_32 , яка її привела у її офіс та сказала, що ОСОБА_22 необхідна консультація з приводу кредиту. ОСОБА_22 пояснила, що взяла кредитну лінію в розмірі 500000 доларів США, частину погасила, частину ні, настала криза, і та не в змозі платити, також та показала лист з банку, що за порушення договору іпотеки вони хочуть звернутися до суду (грудень 2010 р.). Для представництва інтересів по цьому питанню було укладено договір від 20.12.2010 р. про надання юридичних послуг, того ж дня в касу товариства було сплачено 8000 грн., на що був виписаний касовий приходний ордер. 22.12.2010 р. було сплачено 4000 грн., на що був виписаний касовий приходний ордер. 14.01.2011 р. сплачено 126000 грн., на що також був виписаний касовий приходний ордер. 03.03.2011 р. на суму 24000 грн., на що був також виписаний касовий приходний ордер.

Консультації були виконані, крім того, інтереси ОСОБА_22 представлялись по позову в Шевченківському районному суді м. Києва, ця справа була виграна в трьох інстанціях. Інтереси представляла особисто вона по договору і довіреності. В березні 2012 р., ТОВ направив акт виконаних робіт на адресу ОСОБА_22 , та його отримала, але не підписала, щоб не платити другу частину гонорару за виграну справу. В подальшому, чоловік ОСОБА_22 подав позов до суду про визнання недійсним договору, щоб не сплачувати гонорар. Позов залишено без задоволення, тобто договір в силі.

13.04.2012 р., ОСОБА_22 звернулась в міліцію з заявою про порушення кримінальної справи відносно посадових осіб ТОВ для того, щоб не сплачувати другу частину гонорару (приблизно 150000 грн.).

По епізоду із ОСОБА_23 показала, що ніяких шахрайських дій по відношенню до ОСОБА_23 не вчиняла. В лютому 2011 р. до ТОВ звернувся син ОСОБА_23 , з його пояснень вбачалось, що вони програли суди по кредитам на квартиру та землю. ОСОБА_33 посилався на те, що матір зайнята, попросив підготувати проекти договорів, щоб відвезти їх матері, їх було два-три. При першій зустрічі ОСОБА_34 не мав всіх документів, вона передала йому проекти договорів. При наступній зустрічі він привіз їх вже підписаними, а також нотаріальну довіреність на представництво працівниками ТОВ інтересів ОСОБА_23 та всі документи, з яких вбачалось, що по кредитам справи програні, вже відкриті виконавчі провадження.

Тоді вони вирішили, що будуть виконувати договір в частині землі в рахунок погашення кредитів (схожа ситуація як у ОСОБА_18 ). В матеріалах справи чомусь цього договору немає. 11.02.2011 р. від імені ОСОБА_23 аванс вніс її син ОСОБА_35 у розмірі 20000 грн. 08.04.2011 р. від імені ОСОБА_23 її сином в касу товариства було внесено 43550 грн., на що було виписано касовий приходний ордер. По укладеному договору робота була виконана, державні акти переоформлені, оцінка по реальній вартості двох ділянок склала 955000 грн., враховуючи, що по рішенню був 1 мільйон, ці документи були передані в виконавчу службу, ніяких претензій не було. Фактично заборгованість перекривалась. Сама ОСОБА_23 в них ніколи не була, усі переговори вів її син. Перший раз вона її побачила, коли була заарештована. Заява від ОСОБА_23 про злочин без дат, вона не була подана як необхідно.

По епізоду із ОСОБА_24 показала, що в змову з ОСОБА_3 не вступала, дала лише номер його мобільного, як нового майбутнього директора ТОВ. Працівником прокуратури, вона його не представляла, послуги не нав`язувала. Перед тим як дати номер, перетелефонувала йому, і питала дозволу. ОСОБА_22 повинна була сама з ним зідзвонюватися. І про місце зустрічі, і про суть зустрічі її взагалі нічого не відомо. Ніяких коштів від ОСОБА_3 вона не отримувала, і їй про це нічого не відомо.

Далі, ОСОБА_2 показала, що товариство було на єдиному податку, велась книга доходів і витрат, касова, журнал касових прибуткових та видаткових ордерів. Податкова, поки вона була директором ТОВ перевірку не здійснювала. По штату був бухгалтер, але не головний. Бухгалтер був без права фінансового підпису, його прізвище вона не пам`ятає. Вона, як директор мала право фінансового підпису. Самими розрахунками займалась бухгалтер. Касовий ордер міг підписати бухгалтер, або інша особа, якщо вона була у відпустці, був наказ хто це робить, і це не обов`язково міг бути бухгалтер. Книгу доходів і витрат вела особисто вона. Виручка використовувалась на видатки. Такі кошти можна було вважати оприбуткованими. Якщо перевищувався ліміт каси, то вносилось на банківський рахунок. Ліміт був встановлений. Бувало коли великі суми (1 мільйон) проходили через касу. Підприємство само могло встановлювати ліміти і мало таке право. Кошти могли використовуватись по видаткових ордерах. Вона мала право укладати угоди від імені товариства будучі директором і в.о. директора, а також мала право використовувати кошти товариства.

Просила визнати її невинуватою та виправдати у зв`язку із відсутністю в її діях складу інкримінованих їй злочинів.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 показав суду про те, що вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень він не визнає в повному обсязі та пред`явлений до нього цивільний позов не визнає в повному обсязі. Наприкінці травня 2009 р. познайомився з ОСОБА_2 та підтримує із нею виключно ділові стосунки. Знає, що вона була директором юридичної компанії ТОВ. В середині лютого 2012 р. новий власник товариства ОСОБА_36 , запропонував йому стати директором ТОВ. Він порозмірковував та погодився на цю пропозицію. Домовились, що документи ТОВ, а саме, установчі, бухгалтерські, фінансової, податкової та статистичної звітностей він отримує у ОСОБА_2 , так як в цей час вона ще була в.о. директора, згідно наказу по ТОВ.

На зустрічі з ОСОБА_2 у її офісі на АДРЕСА_4 , приблизно 20-21 лютого вони домовились, що вона до кінця цього місяця закінчить справи, які вела від імені товариства, а вже з 01.03.2012 р. керувати ТОВ може він. Про це вони склали наказ, документи для внесення змін відомостей в ЄДР РДА, реєстраційні картки, а також акт приймання-передачі документації та печатки товариства. Також, ОСОБА_2 , повідомила йому, що у ТОВ є клієнт ОСОБА_37 , з якою був підписаний договір про надання юридичних послуг та для якої вона закінчує вести судові справи, а також, що у ОСОБА_22 виникли нові "проблеми" з банком, з виконавчою службою, і так як він буде новим директором то можливо вона потребує юридичного захисту, надання юридичних консультацій, ведення справ в суді, представництва тощо. Він запропонував залишити для ОСОБА_22 свій номер, щоб та телефонувала і вони зустрінуться.

23.02.2012 р. ОСОБА_22 зателефонувала і вони домовилися зустрітися в універмазі «Україна» на першому поверсі у кафе «КофеХаус» на пл. Перемоги, 3 в м. Києві, приблизно о 13-00 год. Так як це був святковий день, він раніше домовився з друзями відсвяткувати. Він, ОСОБА_38 та ОСОБА_39 приїхали до «КофеХаус», що в універмазі «Україна». Зателефонувала ОСОБА_22 та сказала, що вже заходить до кафе, коли вони зайшли всередину, він пересів до ОСОБА_22 , яка прийшла разом з літньою жінкою та представила як свою мати - ОСОБА_24 .. У ОСОБА_22 в руках була папка з документами, а у ОСОБА_24 металевий тубус, в якому була пляшка віскі, що вона йому й презентувала на свято. ОСОБА_40 і ОСОБА_22 прийшли вдвох, більше нікого з ними не було, ніхто не підходив, вдвох вони і пішли, за сусідніми столиками, також нікого не було, а через прохід були ОСОБА_38 та ОСОБА_41 .

Так як ОСОБА_2 представила його як нового майбутнього директора TOB то він на питання, як до нього звертатися, представився як ОСОБА_42 , при цьому ніяких особистих документів або посвідчень, зокрема працівника прокуратури він не показував, та ним ніколи не називався. З яких підстав ОСОБА_24 та ОСОБА_22 вважали його працівником прокуратури, йому невідомо.

ОСОБА_22 надала йому документи, що свідчили про те, що вона програла судові справи, суд 1-ї, апеляційної та касаційної інстанції, що ДВС ГУЮ України в м. Києві була винесена постанова від 19.08.2011 р. про відкриття виконавчого провадження, а вже 07.02.2012 р. була вислана вимога державного виконавця, був проведений опис майна ОСОБА_22 , все воно підлягало опису та продажу з аукціону, та що її та сім`ю намагаються виселити з квартири. Цими справами ні TOB, ні ОСОБА_2 особисто не займалися. Як було видно з наданих документів, цим займався інший юрист (представник).

Він надав усну консультацію ОСОБА_22 та запропонував їй свої послуги, як юриста, щоб підготувати документи та подати позов до касаційної інстанції з проханням скасувати рішення першої та апеляційної інстанції, та отримати у судового виконавця відстрочку на виконання постанови про виселення та продаж майна, а також подати до прокуратури заяву з проханням подати позов в інтересах її неповнолітньої дитини, про визнання договору іпотеки недійсним. Вона сказала, що має подумати над цим, та вони домовились зустрітись пізніше для того, щоб надати йому деякі документи, а саме копії свідоцтв про народження дітей, та ф.3 з ЖЕКу.

В той же день, 23.02.2012 р., вже пізніше, приблизно о 17.00 год., разом з ОСОБА_38 та ОСОБА_39 , знаходився в ресторані «Авлабар», що знаходиться по пр-ту Голосіївському, 114 в м. Києві. В цей час зателефонувала ОСОБА_22 та повідомила, що знаходиться біля супермаркету на вул. Потєхіна, та що вона привезла документи. Він разом з товаришем ОСОБА_38 , який хотів купити цигарок, підійшли до супермаркету «Еко», де на перехресті стояв автомобіль «Range Rover» д.н.з. НОМЕР_1 . Коли з нього вийшла ОСОБА_22 , він побачив за кермом молодого хлопця 18-19 років - її сина ОСОБА_43 , крім якого в авто нікого не було. ОСОБА_22 передала йому копії свідоцтв про народження дітей та ф.3 з ЖЕКу.

Наступного дня, 24.02.2012 р., він повертався з ОСОБА_38 з Апеляційного суду м. Києва, та приблизно о 13-00 год., знову зустрівся з ОСОБА_22 там же в кафе «КофеХаус» в універмазі «Україна». ОСОБА_22 була з ОСОБА_24 тільки вдвох, нікого поруч з ними не було, та столики біля них були вільні. Коли потерпілі зайшли в кафе, він пересів до ОСОБА_22 , яка повідомила, що її визиває державний виконавець до виконавчої служби з приводу описаного та арештованого майна, запропонувала йому сходити разом з нею. Він відповів, що не має повноважень від неї, та що вони ще не домовились про вартість послуг, для підготовки та подачі документів для скасування рішень судів та подачі заяви до прокуратури. Він запропонував ОСОБА_22 звертатися до ОСОБА_2 так як в неї є довіреність на представництво. Також для ознайомлення, він показав ОСОБА_22 проект заяви до прокуратури. ОСОБА_22 , яку ОСОБА_24 підписала, він пояснив, що підписувати не треба було, та так як поспішав, зустріч була не тривалою - хвилин 5-7. Домовились, що ОСОБА_22 йому зателефонує після зустрічі з державним виконавцем. При цьому ніяких документів, та грошей йому не передавали, ні в паперовому конверті, ні в файлі, ніяких грошей він не перераховував.

Він неодноразово спілкувалися з ОСОБА_22 по телефону і при розмові, він повідомив їй, що вартість послуг, з підготовки та подачі документів для скасування рішень та ухвал судів першої, апеляційної та касаційної інстанції, представництво в судах, в органах виконавчої служби, зняття арешту, а також підготовки заяви в прокуратуру, буде коштувати 10000 доларів США. На що ОСОБА_22 , вже при зустрічі, сказала, що сподівалась на суму в 5000 доларів США, так як цю суму їй назвала ОСОБА_2 , він відповів, що обсяг роботи більше, ніж та собі уявляла, що у кожного юриста своє бачення вирішення даних питань. Крім того, при розмові по телефону, ОСОБА_22 повідомила йому, що ОСОБА_2 програла в суді справу, яку, і вимагала повернути половину сплаченого авансу, тобто 10000 доларів США, так як вони, тобто ТОВ не виконало умов договору, а тільки потім повернуться до оплати його послуг.

Вже через деякий час, а саме 06.03.2012 р., приблизно о 13-00 год., він знову домовився с ОСОБА_22 про зустріч. Вони зустрілись в кафе «КофеХаус», що в універмазі «Україна». ОСОБА_22 прийшла разом з ОСОБА_24 та своїм сином ОСОБА_44 . При розмові ОСОБА_22 повідомила, що державний виконавець за призупинення виконавчого провадження вимагає винагороду в суму 6000 доларів США, він відповів, що потрібно звернутися в ГУБОЗ для документування отримання хабара, і можливо в рамках кримінальної справи, це виконавче провадження буде призупинено. При розмові на зустрічі, він не з`ясувавши всіх обставин розгляду цієї цивільної справи, пообіцяв повернути ці гроші, а саме половину авансу, який ОСОБА_22 сплатила TOB згідно договору від 20.12.2010 р., що складає 10000 доларів США, оскільки з 02.03.2012 р. він вже був призначений на посаду директора товариства та ніс відповідальність за його фінансово-господарську діяльність.

На цій же зустрічі він показав посвідчення адвоката. Але пізніше, після розмови с ОСОБА_2 та з`ясувавши всі фактичні обставини розгляду справи, він дізнався, що ОСОБА_22 йому повідомила неправду, і дійшов висновку, що TOB виконало всі умови підписаного договору, вигравши судові справи. ОСОБА_2 також повідомила, що договір про надання юридичних послуг з ОСОБА_22 було підписано 20.12.2010р.. Всі судові справи ОСОБА_45 , від її імені, за довіреністю, вела попередній директор ТОВ ОСОБА_2 , вона ж підписувала договір про надання юридичних послуг між TOB та ОСОБА_22 від 20.12.2010 р. на суму 40500 доларів США (319950 грн.) та отримувала кошти від ОСОБА_22 у вигляді авансу 20250 доларів США (159975 грн.) частинами у касу товариства, нею же були виписані прибутково-касові ордери на вказану суму.

Наступного дня, 07.03.2012 р., він повідомив ОСОБА_22 , що суд, яким займався ТОВ закінчився позитивним рішенням в Апеляційному суді, та що згідно договору вона повинна внести в касу товариства залишок грошових коштів та відмовився повертати половину авансу, нагадавши про повний розрахунок, згідно умов договору про надання юридичних послуг, а саме сплатити в касу ТОВ грошових коштів в сумі 159975 грн. Під час з`ясування, чому ОСОБА_22 не платила за договором, та повідомила тому, що зараз криза та ігрові автомати не приносять прибутку.

15.03.2012 р. та 19.03.2012 р. ОСОБА_22 були вислані на підпис акти виконаних робіт. Один лист вони отримали, а другий повернувся до офісу. В подальшому, вже для захисту своїх прав та інтересів TOB вимушено було подати позов до Святошинського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості по договору про надання юридичних послуг у сумі 159975 грн.. На теперішній час триває розгляд цивільної справи №2/759/3478/13 за позовом TOB до ОСОБА_22 ..

Усі їхні перемови із ОСОБА_22 , так і закінчилися перемовами, нових договорів між ОСОБА_22 та TOB не укладалося, вона не телефонувала та на дзвінки не відповідала.

Пізніше 23.04.2012 р. він втратив мобільний телефон разом з сімкою в потязі Київ-Донецьк, і контакти з ОСОБА_22 було втрачено.

Зауважив, що і на теперішній час ОСОБА_22 не сплатила гроші в касу товариства, згідно договору. Ніяких грошових коштів від ОСОБА_22 та членів її родини він не отримував, ні як адвокат, ні як директор товариства. В жодному судовому засіданні він участі не приймав, жодної довіреності на його прізвище на представництво не отримував, жодних угод про надання правової допомоги він не укладав, працівником прокуратури він ніколи не працював, та їм не представлявся, посвідчення працівника прокуратури ніколи не мав, та його не пред`являв.

Усі розмови, консультації, перемови, по проблемам з банком ПАТ «ПроКредит Банк» та виконавчою службою він вів виключно з ОСОБА_22 , яка вже була клієнтом TOB, договір з якою підписав попередній директор ОСОБА_2 щодо надання правової допомоги в Святошинському районному суді м. Києва та де було винесено рішення на користь ОСОБА_22 , і яка могла бути клієнтом TOB вже по іншим справам. А ОСОБА_24 на всіх зустрічах була вільним слухачем, тобто матір`ю ОСОБА_22 та бабусею її двох дітей. По телефону він також спілкувався виключно з ОСОБА_22 , та про всі зустрічі домовлявся виключно з нею.

Вважає, що дана заява в прокуратуру, та до органів міліції, це спроба уникнути розрахунку по вже виконаним послугам TOB в повному обсязі, а саме, сплатити в касу товариства, згідно договору 159795 грн., а також ввести в оману органи досудового слідства. На підтвердження своїх слів, та спростування слів ОСОБА_24 та ОСОБА_22 , їхніх свідків, вони заявляли клопотання слідчому ОСОБА_46 про вилучення відео з камер зовнішнього спостереження, що розташовані в кафе «КофеХаус», але жодної відповіді взагалі так і не отримали.

Щодо журналів реєстрації касових ордерів, книги обліку та витрат, документації ТОВ, документів фінансової звітності, повідомив, що отримував її згідно акту-прийорму передачі, але у день, коли він мав везти ці документи до слідчого, у нього викрали авто, з приводу чого він подав заяву до міліції.

Просив виправдати його у зв`язку із відсутністю в його діях складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а у разі визнання його винуватим застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році», та на підставі п. «в» ст. 1 цього Закону звільнити його від відбування призначеного покарання у зв`язку із тим, що злочини, передбачені ст.ст. 190 ч. 2, 353 ч. 1 КК України не є тяжкими, та він має на утриманні неповнолітніх дітей, з приводу чого надав відповідну заяву.

Не дивлячись на невизнання винуватості обвинуваченою ОСОБА_2 в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 КК України, крім її показань на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 190 КК України, винуватою у вчиненні яких визнається обвинувачена, та невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених , ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, крім його показань на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, винуватим у вчиненні якого визнається обвинувачений, свідчать наступні докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

Так, потерпіла ОСОБА_20 в ході судового розгляду показала про те, що 20.05.2009 р. за рекомендацією знайомої звернулась до ОСОБА_2 з питання зняття арешту з 11/100 квартири в АДРЕСА_5 , яка запевнила, що вона є добросовісним набувачем, в цей же день на прохання ОСОБА_2 була оформлена довіреність на представництво її інтересів. 21.05.2009 р. за вирішення цієї її проблеми особисто у руки ОСОБА_2 було передано 2270 грн., на що остання видала приходний касовий ордер. В зазначеному ордері було зазначено, що підставою отримання грошей є договір про надання юридичних послуг, на її питання, що за договір, ОСОБА_2 пояснила, що всіма питаннями буде займатися особисто, а гроші вона приймає, як директор ТОВ, але це все формальності.

Так, в кінці листопада 2009 р. в телефонній розмові ОСОБА_2 повідомила, що її питання майже вирішено та потрібно сплати, ще 4 тисячі доларів США, що на той момент еквівалентно 24000 грн. 01.12.2009 р. вона зі своєю подругою ОСОБА_47 , прийшла в офіс до ОСОБА_2 , подруга чекала біля кабінету, поки вони розмовляли. ОСОБА_2 пояснила, що ці кошти та повинна передати на хабар судді і тоді арешт буде знятий, на що ОСОБА_2 було видано приходний касовий ордер на 24000 грн., в якому також було вказано, що це за юридичні послуги. Де оформлювалась ця квитанція її невідомо, так як отримавши ці кошти ОСОБА_2 вийшла і зайшла вже з підписаною квитанцією, в кабінеті при ній та поставила печатку ПП «ЦЮД «Оберіг» В подальшому, вона неодноразово дзвонила ОСОБА_2 , яка запевняла, що все вирішено і вже є рішення по її справі. Проте, як з`ясувалось пізніше, ніяких дій не робилось, а її кошти були привласнені ОСОБА_2

25.06.2009 р. вона потрапила у ДТП на автомобілі, який був власністю чоловіка. Тоді вона знов звернулась до ОСОБА_2 по юридичну допомогу, остання зазначила, що вирішить справу про відшкодування шкоди з винуватця ДТП на її користь. Враховуючи, що авто на чоловіка, довіреність була оформлена ним, а вона передала її ОСОБА_2 .. За послугу по вирішенню питання по ДТП, ОСОБА_2 вимагала від неї сплати в розмірі 2565 грн.. 25.09.2009 р. вона особисто у руки ОСОБА_2 передала ці кошти, на що отримала прибутковий касовий ордер, на якому при ній ОСОБА_2 поставила печатку ПП «ЦЮД «Оберіг». З приводу виплати їй залишеної суми збитку по ДТП, остання пояснила, що на СК «Страхові Традиції» заведена кримінальна справа та складність в тому, що СК банкрот, ліквідована та не можуть встановити ліквідатора. Всю інформацію вона отримала усно, ніяких документів не надавала.

В подальшому, їй стало відомо, що 11.08.2010 р. від її імені була укладена мирова угода, згідно якої ОСОБА_48 відшкодував її суму в розмірі 11928 грн., ці кошти ОСОБА_2 їй передала.

В кінці 2011 р., ОСОБА_2 повідомила, що є вже рішення по зняттю арешту з квартири та зазначила, що сама перетелефонує коли забрати. На всі її послідуючі дзвінки ОСОБА_2 перестала відповідати, коли вона приїздила до офісу, їй або взагалі не відчиняли або казали, що ОСОБА_2 у командировці.

В 20 числах липня 2012 р., вона прийшла в офіс до ОСОБА_2 , в розмові з нею, ОСОБА_2 дійсно повідомила, що для вирішення її проблем вона нічого не зробила і погодилась на протязі тижня повернути кошти. Через тиждень їй подзвонила секретар ОСОБА_49 від імені ОСОБА_2 та попросила відстрочити виплату до кінця липня 2012 р.. Вона погодилась, так і не отримавши кошти. В подальшому, вона особисто приходила до офісу і приносила заяву про повернення її 5000 доларів США, про що є відмітка на заяві про її отримання від 30.07.2012 р.. Після чого вона ОСОБА_2 вже не бачила. Також шукала її по місцю проживання, однак дівчата квартиранти не знали де ОСОБА_50 . До цього часу їй кошти не повернуті.

Гроші вона передавала як фізичній особі. Позов подавала до Ірпінського міського суду Київської області, про стягнення коштів з «Оберігу». Вона не була компетентна до кого подавати позов, так робили юристи. За рішенням Ірпінського суду кошти стягнуто з «Оберігу». Юрист, яка приймала участь у Ірпінському суді, знала ОСОБА_2 , можливо пожаліла, та подала позов не до неї, а до юридичної особи.

ОСОБА_2 говорила, що сплачені квитанції будуть підтверджувати факт договірних відносин. Послуги їй завжди надавала ОСОБА_2 .. Всього було три квитанції: 1-ша- 21.05.09р. 2270 грн. - це вартість зняття арешту; 2-га - 25.09.09 р. - 2565 грн. - це по ДТП за її послуги; 3-тя - 01.12.09 р. 4000 доларів США, що = 24000 грн. - це «хабар» за зняття арешту.

Квитанція на 4000 доларів США надрукована, підтвердити, що її підписала ОСОБА_2 вона не може. Те, що ці кошти передала ОСОБА_2 може підтвердити ОСОБА_51 , та знала, що вона йде до ОСОБА_2 віддавати кошти.

Цивільний позов підтримала в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_21 в ході судового розгляду показав про те, що у нього були проблеми з кредитними договорами, йому сказали, що є людина, яка може визнати валютні договори не дійсними, та познайомили з ОСОБА_2 , як з адвокатом, приблизно в перших числах жовтня 2010 р. Ситуація в нього була критична. Вона сказала, що вже такі питання вирішувала, і ціна вирішення 28000 доларів США. Якщо він погоджується, то вносить 50%, якщо виграють, то потім ще 50%. Якщо не виграють, то аванс вона повертає.

23.12.2010 р. вони зустрілись в її офісі, з грошима 14000 доларів США. Перед передачею коштів, він повинен був скласти договір, вони підписали угоду. Після ухвали суду про призначення справи, ним було передано 50%. Через 1-2 місяці, він зателефонував ОСОБА_2 , вона його запевнила, що все добре, все вирішується, і треба прочекати ще 3 місяці. Він ходив з ОСОБА_2 до суду, там чекали, і не дочекались. Через декілька днів знов телефонував ОСОБА_2 вона запевнила, що все нормально, і так було через тиждень, і потім. Приблизно на початку червня 2011 р. ОСОБА_2 перестала виходити на зв`язок, після чого з`явилась підозра, що вона переховується.

В лютому 2012 р., він звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва та дізнався, що його позовна заява повернута без розгляду. Після чого він намагався зв`язатися з нею, але без результату, тоді він звернувся до адвоката.

Він, ОСОБА_24 , ОСОБА_22 зустрілися у цього адвоката та виявилось у всіх одна й таж проблема, тоді вони всі об`єднались і подали заяви до міліції, ще роки 3 тому.

До першої очної ставки він так ОСОБА_2 і не побачив, гроші не повернуті, які він особисто давав ОСОБА_2 , а нею був виписаний чек на 110600 грн.

Особисто ОСОБА_2 запропонувала і договір, який був підписаний, і ТОВ, де вона є директором, запевнила, що буде особисто займатися. Після чого, він надав нотаріальну довіреність. Акту виконаних робіт не було. Вона нічого не робила для позитивного вирішення його питання. Все було зроблено для того, щоб увійти в довіру, офіс у центрі, люди, клієнти. Вона увійшла в довіру дуже швидко.

Згідно договору про надання юридичних послуг, він був замовником, виконавцем був ТОВ, наголосив на тому, що його йому надала ОСОБА_2 , вона наполягала, якби дала «Пупкін», то він би підписав. Квитанція підписана ОСОБА_2 , кошти на «Оберіг».

В довіреності, що від нього, була тільки ОСОБА_2 , від дружини були і інші прізвища. Дій ОСОБА_2 він не контролював, хто писав та подавав позов він не знає. Даних ухвали про залишення без розгляду немає, йому невідомо, що на неї була апеляційна скарга і що 08.02.2011 р. була скасована і повернута до Шевченківського райсуду.

Звернувся він до міліції бо ніхто не виходив на зв`язок, вона переховувалась. Заяв про повернення коштів на «Оберіг» не писав. Він довіряв не ТОВ «Оберіг», а особисто ОСОБА_2 .. Кошти передавав у доларах, в квитанції по тому курсу зазначили еквівалент у розмір 110600 грн.

Вже під час слідства, вони дізналися, що «Оберіг» не могла займатись юридичними послугами, юридичною діяльністю. По сьогоднішній день питання по кредитам не закрито, борг існує. Чому не погашає і не займається цими договорами пояснити не зміг.

Цивільний позов підтримав в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_18 в ході судового розгляду показала про те, що вона познайомилась з ОСОБА_2 у 2010 р., тоді у неї був спір з «Надра банком», у зв`язку з чим у неї виникла потреба у адвокаті. ЇЇ дальні родичі - ОСОБА_52 повідомили, що є надійний адвокат, їх хороша знайома, яка вирішувала такі спори. Особисто ОСОБА_32 не знайомила її з ОСОБА_2 ..

Зустріч відбулась 12.11.2010 р. в офісі у ОСОБА_2 по АДРЕСА_6 . На яку вона прийшла разом з ОСОБА_32 , взявши усі документи. ОСОБА_2 взяла документи та сказала, що вирішить спір на її користь, шляхом подачі зустрічного позову і визнає кредитний договір недійсним. Також вона сказала, що вже має позитивні результати за аналогічними справами та гарантувала результат. Зазначила, що для вивчення їй документів треба сплатити 4000 грн., надати доручення та укласти договір.

Враховуючи, що сума не значна і нотаріус через дорогу від офісу, то вона в той же день зробила доручення і повернулась в офіс ОСОБА_2 .. Вона виплатила 4000 грн., ОСОБА_2 дала квитанцію і договір на підпис. На її питання чому договір на неї, а не на «Оберіг», ОСОБА_2 відповіла, що їй так простіше проводити гроші по бухгалтерії, до того ж вона додала, що є керівником цієї фірми, що це формальність. Договір ОСОБА_2 підписувала особисто.

Через деякий час, в перших числах листопада, зателефонувавши у офіс, ОСОБА_2 сказала, що вивчила її документи, що справа реальна, що та вже склала зустрічний позов, і що їй потрібно приїхати та узгодити остаточну суму. Зустрічний позов приходив їй на е-мєйл. Приїхавши у офіс, ОСОБА_2 сказала, що для вирішення її питання необхідно 12000 доларів США і підписати додаткову угоду. Потерпіла зазначила, що їй потрібен час та вона прийде пізніше, оскільки вагалась сплачувати таку суму, але сім`я ОСОБА_53 запевнила, що ОСОБА_2 все вирішить, що вона надійна людина.

ОСОБА_32 повідомила їй наступну дату зустрічі, оскільки вона не могла вийти на ОСОБА_2 по жодному з номерів, які та їй давала.

24.12.2010 р. в офісі на Саксаганського, вона ОСОБА_2 передала 12000 доларів США та вони підписали додаткову угоду на цю суму, де було зазначено, що у випадку не вирішення її спору, ОСОБА_2 повертає їй всю зазначену суму, на цю суму їй було надано касовий ордер. Кошти, квитанції були на ТОВ, але гроші особисто брала ОСОБА_2 .

Вона періодично телефонувала, і на мобільний, і в офіс, протягом декількох місяців, але ОСОБА_2 так і не перетелефоновувала, вона не могла з нею зв`язатися. Вона дзвонила ОСОБА_32 , яка казала, що все добре, що та говорила з ОСОБА_2 , яка казала, що все добре, суди ідуть та таке інше.

Через деякий час їй прийшла судова повістка, ОСОБА_2 вона не додзвонилась, через ОСОБА_32 їй сказали завезти повістки у офіс на Саксаганського, що вона і зробила. Тоді, ОСОБА_2 запевнила, що всі суди ідуть, все добре, що суд вже в іншому районі, так їй було зручно і сказала, що надалі всі повістки вона буде отримувати сама. Потім вона дзвонила декілька разів на тиждень, але її секретар ОСОБА_54 казала, що не знає де ОСОБА_2 і коли буде.

Приблизно через місяців вісім з моменту передачі коштів, вона отримала документ з виконавчої служби, що програла всі суди і має сплатити борг та пеню. Це її здивувало, бо пені не повинно було бути і її запевнили, що все буде добре.

Тоді, вона звернулась у «Надра банк», де їй повідомили, що було три суди у Шевченківському районному суді м. Києва, та через неявку її представника, вона програла суд і ніякого зустрічного позову не було.

Прописка, що по вул. Берковецькій це була фальшива прописка, вся переписка йшла в Бучу за адресою вказаною у договорі з банком. Тоді вона почала шукати ОСОБА_2 , але її вже по тій адресі не було, там була інша організація. Тоді вона звернулась до ОСОБА_32 , та приїхала до них додому. ОСОБА_32 її запевнила, що це непорозуміння, що ОСОБА_2 дійсно змінила адресу офісу, і щоб вона їхала на Горького. Також, ОСОБА_32 сказала, що розмовляла з ОСОБА_2 і їй необхідно зібрати довідки, що її батьки являються інвалідами (що і є насправді), і тоді виконавча не зможе забрати квартиру.

Всі довідки вона привезла і передала ОСОБА_2 у офісі вже на АДРЕСА_7 . На її прохання дати копії матеріалів її справи і що вона як адвокат зробила, ОСОБА_2 відмовила та зазначила, що документи у неї дома і через пару днів вона їх віддасть, також повідомила, що не хоче більше представляти її інтереси і через два тижні віддасть кошти, та щоб вона шукала нового адвоката. В подальшому, вона дзвонила, приїжджала, але все марно, вони не зустрілись.

Десь у липні 2012 р., вона нарешті зустрілась з ОСОБА_2 в офісі, та була незадоволена цією зустріччю, повідомила, що змінилось законодавство і більше такими справами не займається. Після вона почала вимагати повернути кошти, на що ОСОБА_2 сказала, що викличе міліцію і якщо вона чимось не задоволена, то щоб подавала на суд. В подальшому, вона не могла зв`язатись ні з ОСОБА_2 ні з ОСОБА_55 Якось вона підстерегла ОСОБА_32 , і та сказала, що нічого не знає. Тоді вона написала заяву в Голосіївське РУГУ, яка зникла. А через пару місяців подзвонила ОСОБА_24 та зазначила, що таких потерпілих від ОСОБА_2 багато, щоб вона написала ще одну заяву.

15.07.2013 р. вона написала ще одну заяву до РУГУ. Після чого зі сторони ОСОБА_32 були не одноразові погрози.

ОСОБА_2 здалася їй професіоналом, помічники, звичайно вона їй довіряла.

Позов підтримала в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_22 в ході судового розгляду показала про те, що знайомий, познайомив її з ОСОБА_32 , яка в свою чергу в офісі познайомила її з адвокатом ОСОБА_2 20.12.2010 р., оскільки 21.12.2010 р. у Святошинському районному суді м. Києва було призначено судовий розгляд. Так, 20.12.2010 р. в першій половині дня, вона разом зі своєю матір`ю та подругою ОСОБА_56 , в офісі з ОСОБА_2 були обумовлені умови виконання домовленостей. Згідно яких, ОСОБА_2 зобов`язана була бути присутня в судовому засіданні у Святошинському райсуді 21.12.2010 р.. В цей же день, вона внесла першу суму відповідно до умов договору в розмірі 1000 доларів США. ОСОБА_32 та ОСОБА_2 запевняли, що все буде добре.

22.12.2010 р., зустрівшись у тому ж складі в офісі ОСОБА_2 , та запевнила, що була присутня в засіданні 21.12.2010 р., і запевняла в позитивному вирішенні спору. Того ж дня, вона передала ОСОБА_2 4000 гривень (500 доларів США).

Проте, 21.12.2010 р. в суд ОСОБА_2 не з`явилась, засідання перенесли на 10.02.2011 р., ОСОБА_2 також не з`являється і позов залишили без розгляду. Зрозуміло, що ТОВ було продано і ОСОБА_2 не є директором.

01.06.2011 р. призначено засідання в Апеляційному суді м. Києва по її апеляційній скарзі, яку вона сама подавала. Це засідання ОСОБА_2 програла, а рішення Апеляційного суду навіть не було оскаржене.

В Святошинський суд 16.12.2011р., де вирішувалось питання про примусове проникнення у житло та інше майно, ОСОБА_2 не з`явилась і дане рішення не оскаржувалось. Також, виконавчий лист Голосіївського районного суду м. Києва не оскаржувався.

ЗАТ «Прокредитбанк» подав позов до Святошинського районного суду м Києва на іпотеку. ОСОБА_2 не з`являється, засідання переносяться, і вже 13.10.2011 р. ОСОБА_2 з`являється, суд приймає рішення про відмову в позові, оскільки рішенням Голосіївського суду від 24.09.2010 р. було вже стягнуто кредит зі всіма санкціями. Банк рішення оскаржував, та рішеннями Апеляційного суду від 24.01.2012 р. та Вищого спеціалізованого від 03.05.2012 р., рішення Святошинського суду від 13.10.2011 р. залишено в силі. Проте, ОСОБА_2 присутня не була в засіданнях.

В подальшому, ОСОБА_2 поросила щоб вона надала довіреність на ім`я ОСОБА_32 , яка буде займатися зняттям арештів з її майна. 04.11.2011 р., ОСОБА_32 були передані кошти в розмірі 3000 грн. для підготовки документів до угоди купівлі продажу.

Після того, як ОСОБА_2 перестала відповідати на дзвінки, вона мала зв`язок з нею лише через ОСОБА_57 .

В середині лютого 2012 р., при зустрічі в офісі з ОСОБА_2 , та повідомила, що домовилась в прокуратурі Святошинського району м. Києва про зняття арешту з квартири. Для чого вона дала їй номер знайомого ОСОБА_58 , який працює в прокуратурі Святошинського району. При зустрічі ОСОБА_3 пояснив, що він працює в прокуратурі та за 10000 доларів США може зняти арешт з квартири. При цій зустрічі була присутня її матір.

24.02.2012 р. її мати передала ОСОБА_3 10000 доларів США, на зустрічі також були присутні її син та ОСОБА_59 , також на цій зустрічі її мати підписала лист в прокуратуру.

06.03.2012 р. матір дізналася, що ОСОБА_3 не робітник прокуратури, і в цей же день вимагала повернути кошти, він пообіцяв на слідуючий день повернути гроші. Але це були відмовки, після декількох дзвінків йому, він відмовився повертати кошти.

Крім того, зауважила на тому, що ОСОБА_2 знаючи, що ТОВ продано згідно договору купівлі продажу від 19.01.2011 р., бере у неї гроші 14.01.2011 р. в сумі 126000 грн. (15000 доларів США); та 03.03.2011 р. в сумі 24000 грн. (3000 доларів США), що підтверджено прибутковими касовими ордерами. Гроші ОСОБА_2 взяла не законно і на Р/Р у «ПроКредит Банк» не поступило.

Згідно державної реєстрації від 20.01.2011 р., змін і доповнень до статуту ТОВ наказом №1 від 19.01.2011 р. директором ТОВ був назначений ОСОБА_60 .

Згідно банківських виписок з 20.01.2011 р. на Р/Р ТОВ поступила сума 10755000 гривень до 14.03.2012 р., коли директором ТОВ призначено ОСОБА_3 . Проте, до листопада 2013 р. розпорядником коштів була ОСОБА_2 згідно карточки завіреної нотаріусом.

ОСОБА_2 не мала права надавати юридичні послуги, оскільки вид діяльності ТОВ під кодом 74.14.0 консультації з питань комерційної діяльності і управління (а також секретарські послуги і послуги перекладу).

Отже, послуги ОСОБА_2 виявились для неї безрезультатними, а відповідно до умов договору п. 4.3, ОСОБА_2 зобов`язана повернути авансовий внесок, що нею було проігноровано.

Цивільний позов підтримала в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_23 в ході судового розгляду показала про те, що у 2008 р. вона взяла кредит на придбання земельної ділянки. В подальшому, погашалось тіло кредиту та відсотки, однак у 2010 р. у зв`язку з інфляцією та підвищенням курсу долара, вона не змогла погашати кредит. Знайомий її сина, порекомендував звернутись до ОСОБА_32 , відрекомендувавши її як фахівця, яка допоможе вирішити всі проблеми з банком. ЇЇ син зателефонував і зустрівся з нею. В подальшому, син розповів, що ОСОБА_32 повідомила, що працює з адвокатом ОСОБА_2 , яка буде вирішувати їхні питання в судах, і в неї тільки позитивний результат. Інші працівники, які працюють з ОСОБА_2 будуть також допомагати, а вона буде все контролювати. При зустрічі з її сином, ОСОБА_2 повідомила, що договір по юридичним послугам тільки з нею можна укласти.

10.02.2011 р. вона зустрілась з ОСОБА_2 у офісі, в той день нею було підписано два договори, в яких ОСОБА_2 особисто зобов`язувалась приймати участь у судах. ОСОБА_2 пояснила, що згідно першого договору буде займатись по квартирі, а згідно другого по землі. 11.02.2011 р. ОСОБА_2 нею було передано 20000 грн., які було оформлено двома касовими прибутковими ордерами.

В подальшому, 08.04.2011 р. було передано 43500 грн. - третя квитанція. ОСОБА_2 оформила довіреність, а потім всім займався син. Зі слів сина, він 08.11.2011 р. передав особисто ОСОБА_32 12 000 грн., про що та написала розписку, для проведення експертизи по земельним ділянкам. 21.11.2011 р. за вказівкою ОСОБА_2 , ОСОБА_32 взяла 2400 доларів США для переоформлення двох державних актів. За вказівкою ОСОБА_2 , ОСОБА_61 , взяла у сина 4800 грн., для того, щоб займатися по БТІ.

З початку їх не турбували, але потім почались дзвінки з банку, про що вона спитала у сина, він намагався щось вияснити, але все марно. Вони почали ховатись, нічого по їх справам зроблено не було. Оскільки, вона працює, то всіма питаннями займався син, який і пам`ятає всі деталі.

Крім того, в ході судового розгляду, зазначила, що і на теперішній час у неї існує борг перед банком. Земельні ділянки також існують і банку не передані. Рішення не виконано з не відомих їй причин.

Цивільний позов підтримала в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_24 в ході судового розгляду показала про те, що її донька, ОСОБА_22 мала складнощі з кредитом, а саме взятою в іпотеку квартиру. ОСОБА_22 познайомили з ОСОБА_32 , яка в свою чергу познайомила їх з ОСОБА_2 .

Так, вона разом ОСОБА_22 , та ОСОБА_56 зустрілися разом з ОСОБА_32 20.12.2010 р., в першій половині дня. Вони зайшли разом до офісу, ОСОБА_32 провела їх в кабінет, та їх познайомили з ОСОБА_2 .. Вони сіли за стіл щоб обумовити всі питання і вона запитала як буде вирішуватися питання по кредиту її доньки. ОСОБА_32 відповіла, що дане питання вирішується в суді 100%, заспокоїла її. ОСОБА_2 підтвердила слова ОСОБА_32 , та запевнила, що такі питання вона вирішує. На прохання ОСОБА_32 , ОСОБА_2 показала їм рішення суду, які вони вирішували позитивно. ОСОБА_2 дала їй декілька рішень. Переглянувши, вона пересвідчилася, що дане рішення позитивно вирішене у Львівський області по приватному будинку. ОСОБА_2 за позитивне вирішення даної справи запропонувала 15% від суми кредиту.

За надання правової допомоги донька надала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20000 доларів. Але питання в судах не вирішувалося по суті. З метою вирішення питання ОСОБА_2 запропонувала допомогу свого товариша - ОСОБА_58 , який нібито працює прокурором прокуратури Святошинського району м Києва та зможе за 5000 доларів США, через прокуратуру написати протест до суду про порушення прав її неповнолітніх онуків, яких позбавляють житла, та зможе зняти арешт на квартиру. ОСОБА_2 дала мобільний номер ОСОБА_58 , НОМЕР_2 . Вони домовилися зустрітися 23.02.2012 р. в кав`ярні «КофеХаус», що в приміщенні універмагу «Україна».

23.02.2012 р., приблизно в обідній час, вона разом зі своєю донькою ОСОБА_22 онуком ОСОБА_43 та подругою доньки ОСОБА_56 прийшли до універмагу «Україна». Коли вони зайшли до приміщення кав`ярні «КофеХаус», їх покликав чоловік, як вона зрозуміла це був ОСОБА_62 . Вони підійшли до столику, за яким сидів чоловік. Він представився ОСОБА_63 . Вона разом з донькою присіли до столу за яким сидів ОСОБА_3 .. Онук з ОСОБА_56 присіли за сусідній столик щоб чути їхню розмову.

Присівши вона почала розповідати ОСОБА_3 про суть їхнього питання, недослухавши її він повідомив, що ОСОБА_2 все йому розповіла, також він додав, що вже поспілкувався з прокурором, та для позитивного рішення їхнього питання вони повинні надати йому 10000 доларів США. Вона дивувалася чому сума збільшилася вдвічі та запитала про це його, на що він пояснив, що вже з прокурором вирішив наше питання та якщо вони не нададуть вказану суму, то йому начебто потрібно буде докладати свої 5000 доларів США. Вони домовилися, що наступного дня зустрінуться на цьому ж місці та вона надасть йому гроші в сумі 10000 доларів США.

24.02.2012 р., приблизно в обідній час, вони зустрілися в тому ж кафе. Вона разом з донькою присіла за стіл де сидів ОСОБА_3 .. Онук та ОСОБА_59 присіли за сусідній столик. Вона сіла таким чином, щоб онук та ОСОБА_59 бачили момент передачі грошових коштів ОСОБА_3 .. Присівши за столик вона дістала з сумки грошові кошти в сумі 10000 доларів США, номіналами по 100 доларів США кожна, які вона дала ОСОБА_3 в руки. Взявши грошові кошти ОСОБА_3 перерахував їх та сховав до внутрішньої кишені свого піджака. Після цього, він надав їй ознайомитися з листом на ім`я прокурора Святошинського району від її імені, в якому йшлося про вирішення питання про визнання договору іпотеки на квартиру недійсним. Прочитавши даний лист, вона його підписала та повернула ОСОБА_3 , який пообіцяв, що лист буде у прокурора на протязі 10 днів Після цього вони пішли.

Через деякий час вона почала телефонувати в прокуратуру з метою підтвердження факту реєстрації в канцелярії листа, але відповідь була негативною. В зв`язку з цим вони домовились з ОСОБА_3 на зустріч в тому ж кафе 06.03.2012 р..

06.03.2012 р., приблизно о 16-00 год., вона разом із донькою, онуком її подругою ОСОБА_64 , подругою доньки ОСОБА_56 прийшли до кафе «КофеХаус». Присівши за столик вона увімкнула цифровий диктофон «Olympus» та непомітно для ОСОБА_3 поклала його на стіл. Вона запитала у нього, що із їхнім листом, він відповів, що підписав його у прокурора та на днях буде звертатися до суду та представляти їхні інтереси. ОСОБА_3 запропонував паралельно звернутися до касаційного суду з метою відновити прострочені строки апеляції, та сказав, що за це необхідно було дати 30000 доларів США, але він вторгував за 25000 доларів США. Після цього вона сказала, що їй відомо, що він не працює в прокуратурі, та лист до прокурора не подавав. ОСОБА_3 на це відповів, що працює в правоохоронних органах Вона запитала в ОСОБА_58 хто він. Після цього він дістав з кишені посвідчення адвоката на ім`я адвоката ОСОБА_3 та запитав чи слідкувала вона за ним. Вона відповіла, що слідкувала. Після цього ОСОБА_3 сказав, щоб вона зателефонувала до нього наступного дня та він поверне їй гроші в сумі 10000 доларів США. Її донька запитала у ОСОБА_3 чи не прийдеться їй шукати його (тобто чи не буде він переховуватися від них). ОСОБА_62 запевнив, що після того як вона зателефонує йому, він особисто привезе до її будинку гроші в сумі 10000 доларів США.

Наступного дня, 07.03.2012 р., о 10-00 год. вона зателефонувала до ОСОБА_3 , він попрохав зателефонувати о 13-00 год.. Вона знов зателефонувала до нього, він попрохав зателефонувати о 16-00 год., оскільки був зайнятий. О 16-00 год. вона зателефонувала до ОСОБА_3 та він відповів, щоб вона більше йому не телефонувала та повідомив, що гроші не поверне. Після цього, ОСОБА_3 на її телефонні дзвінки не відповідав.

Цивільний позов підтримала в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_51 , показала суду про те, що вона у 2006 р. познайомилась із ОСОБА_2 , вона вела її справу у суді про розподіл майна. Після закінчення справи, ще десь рік вони спілкувалась, потім перестали. Її справа була позитивно вирішена у 2009 р., тому вона рекомендувала ОСОБА_2 ОСОБА_20 . Декілька разів вона зі ОСОБА_20 була у ОСОБА_2 . Їй відомо, що у ОСОБА_20 були проблеми з квартирою та ДТП, однак суть цих робіт їй не відома. ОСОБА_2 була порядна, відповідальна, тому вона і порекомендувала її ОСОБА_20 . Офіс у ОСОБА_2 був на Горького, 13. Знає, що офіс був також на Саксаганського. ОСОБА_2 була її представником по дорученню. Її особистої зацікавленості не було з ОСОБА_2 ..

Зі слів ОСОБА_20 , та введена в оману, і питання не вирішено, умови договору не виконані. Вона бачила, як ОСОБА_20 передавала кошти ОСОБА_2 , що це були за кошти та яка сума їй не відомо. Вона не казала, що ОСОБА_2 обмане, але в останній час у неї зіпсувались стосунки із нею, але вона вирішила, що не може мати претензій до ОСОБА_2 , бо вона їй кошти не платила, про це вона сказала ОСОБА_65 та рекомендувала забрати документи від ОСОБА_2 .. Про 4000 доларів США вона дізналась, вже коли була справа.

Свідок ОСОБА_32 показала суду про те, що з ОСОБА_2 вони спільно співпрацювали. Вона орендувала приміщення разом з ОСОБА_2 по АДРЕСА_7 . ОСОБА_2 займалась адвокатською діяльністю, а вона займалась нерухомістю. Їй не відомо чи мала ОСОБА_2 свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та які саме справи вела.

ОСОБА_22 , до знайомства із ОСОБА_2 приїжджала до неї додому з документами, було якесь рішення суду, які ще документи вона не пам`ятає, вона їх не читала та передала ОСОБА_2 .. На момент знайомства ОСОБА_22 із ОСОБА_2 вже були винесені якісь рішення. ОСОБА_22 терміново потрібен був адвокат, оскільки квартира була під арештом, щоб не відібрали квартиру за несплату кредиту, потрібен був адвокат, який би представляв її інтереси в суді з приводу розірвання договору з банком.

Вона особисто познайомила ОСОБА_22 з ОСОБА_2 в офісі на АДРЕСА_4 . Їй відомо про те, що між ними укладались договори, їх суть їй не відома. На її ім`я також було виписано довіреність від ОСОБА_22 , оскільки їй потрібно було взяти витяги із БТІ. Вона була присутня при укладанні договору між ОСОБА_22 та ОСОБА_2 . Зі слів ОСОБА_2 вона допомагала, зі слів ОСОБА_22 ні. ОСОБА_22 передавала гроші ОСОБА_2 у її присутності за договір. ОСОБА_22 зустрічалась із ОСОБА_2 2-3 рази, першого разу вони знайомились, у другий раз укладався договір, третій раз передавались грошові кошти. ОСОБА_2 повинна була розірвати кредитний договір з банком, це їй відомо, і зі слів ОСОБА_2 , і зі слів ОСОБА_22 ОСОБА_2 повинна була представляти інтереси ОСОБА_22 в судах. Зі слів ОСОБА_2 та ОСОБА_22 їй відомо про те, що суд відбувався в Святошинському районному суді м. Києва. Їй не відомо, чи ходила ОСОБА_2 по судах, з її слів та була присутня на судових засіданнях, виграла суд першої інстанції, а зі слів ОСОБА_22 , суд програли, подальша доля справи їй не відома.

Із ОСОБА_24 вона спілкувалась, оскільки її дочці ОСОБА_22 потрібна була допомога.

Коли ОСОБА_2 вигравала суд, знімався арешт на майно, та ОСОБА_32 в подальшому займалась його продажем, після чого отримувала свої відсотки.

ОСОБА_18 її родичка, вона пропонувала їй послуги ОСОБА_2 , як адвоката. У ОСОБА_18 були аналогічні питання, як і у ОСОБА_22 , вона не була присутня при укладання договору між ОСОБА_18 та ОСОБА_2 .. ОСОБА_18 скаржилась їй, що почались проблеми, почала телефонувати та казати, що ОСОБА_2 не виконує умов договору. Вона знає, що ОСОБА_18 була прописана у гуртожитку, чи приходили їй на ту адресу повістки їй не відомо. ОСОБА_2 через її рахунок не повертала ОСОБА_18 кошти. ОСОБА_18 не зверталась до неї за допомогою, вона телефонувала, казала, що ОСОБА_2 до суду не ходить. Була розмова про те, що ОСОБА_2 відмовилась працювати із ОСОБА_18 , за повернення грошових коштів їй нічого не повідомляла. Вона рекомендувала ОСОБА_18 адвоката ОСОБА_2 так, як та не одноразово вигравала спори такого характеру. Вона рекомендувала не ТОВ, а саме ОСОБА_2 як адвоката. Вона сказала ОСОБА_18 адресу куди треба під`їхати в телефонному режимі. ОСОБА_18 зверталась до неї з приводу того, щоб вона поспілкувалась з ОСОБА_2 про повернення їй грошових коштів. Вона просила ОСОБА_2 зустрітись із ОСОБА_18 та вирішити спірні питання. Про факт розірвання договору між ОСОБА_18 та ОСОБА_2 їй не відомо.

Свідок ОСОБА_66 їй відомий, він також до неї звертався і вона порекомендувала ОСОБА_2 , у нього були проблеми з кредитним договором та земельною ділянкою. Договір укладався між ОСОБА_67 та ОСОБА_2 , договір підписував ОСОБА_33 , у її присутності. Вона особисто договір не читала. Крім ОСОБА_68 та ОСОБА_2 більше нікого не було. Вона не може стверджувати про те, що договори укладались саме з ОСОБА_2 , а не з ТОВ, договорів та ордерів вона не читала. У судові засідання із ОСОБА_2 вона не повинна була ходити, рішення вона не читала, але ОСОБА_2 казала, що щось виграла.

Вона знайома з ОСОБА_18 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , вони видавали довіреність на її ім`я, їм треба було отримати державний акт. Кримінальне провадження відносно неї за шахрайські дії відносно потерпілої ОСОБА_18 ще не закінчено.

Чи був у ОСОБА_2 рахунок в банку їй не відомо. В офісі на Саксаганського у ОСОБА_2 була секретар ОСОБА_69 . Бабанський їй не відомий. Чоловіка ОСОБА_2 вона бачила в офісі пару раз. ОСОБА_22 також скаржилась їй на невиконання ОСОБА_2 умов договору.

Свідок ОСОБА_35 показав суду про те, що він знав ОСОБА_32 , вона звела його з ОСОБА_2 . Він зустрівся в офісі з ОСОБА_70 та виклав суть про банківський кредит. Вона сказала, що питання вирішувані. Обговорили суму, по вирішенню питання з квартирою сума була 16000$, а по земельній ділянці 1500$. Він домовився про наступну зустріч, на яку приїхав із матір`ю, вони внесли перший аванс в сумі 20000 грн., а потім внесли ще 43500 грн. ОСОБА_2 , завірила що питання буде вирішуватись, їх присутність не обов`язкова, сказала зробити довіреність, вони зробили та віддали їй. На протязі року він телефонував ОСОБА_2 та цікавився про рух справ, ОСОБА_2 сказала, що процес іде, йдуть суди.

Через рік ОСОБА_2 переїхала на вул. Горького. Після почали приходити повістки з виконавчої служби, і він зрозумів, що питання не вирішується. Після того, як ОСОБА_2 перестала відповідати на дзвінки та з`їхала з останнього офісу, пішла виконавча служба. Його мати приймала мало участі в даному процесі, усіма питаннями займався він. Повна сплати повинна була відбутись після позитивного вирішення питання, чітка дата не оговорювалась.

У лютому 2011 р. він вніс перший аванс ОСОБА_2 , мати була присутня при цьому, через місяць, приблизно в квітні він вніс ще 43500 грн. в офісі на Саксаганського, чи була мати при цьому не пам`ятає.

Угода була між ОСОБА_2 та його матір`ю. Було дві угоди, по квартирі та земельним ділянкам. Перший договір 11.02.2011р. був складений, а другий 08.04.2011р. Було два рішення, які вони хотіли оскаржити, вони звернулися до ОСОБА_2 , коли рішення вже виконувались. Рішення по кредиту було на стадії виконання. По землі вони хотіли, щоб через рішення суду забрали землю, як погашення боргу перед банком. Він знав, що дві земельні ділянки були оцінені на суму 955400 грн. та погоджується із такою оцінкою. Кредит становив 1 млн. 91 тис. 245,65 грн. Він довіряв ОСОБА_2 .. Кредит він не повернув, у нього відстрочка. Банк не хоче брати землю в рахунок погашення боргу, але зробить оцінку на сьогоднішній день. Є договори купівлі-продажу земельних ділянок.

Свідок ОСОБА_59 показала суду про те, що за проханням ОСОБА_24 , ОСОБА_43 та ОСОБА_22 вони поїхали на зустріч із адвокатами, їх зустріла ОСОБА_32 та її чоловік, які і познайомили їх з ОСОБА_2 .. ОСОБА_2 запевняла на всі 100%, що вирішить проблеми ОСОБА_71 по кредиту, у якої був спір із банком, за 20000 $. В офісі, вона особисто це чула, що це питання легко вирішити, і вона особисто вже вигравала справи такого роду. Вони приїхали 20-го числа, тому, що 21-го був суд. ОСОБА_2 їх обнадіяла, вони їй повірили. Крім цього ОСОБА_22 сплатила 8000 грн. та ОСОБА_72 виписала квитанцію. ОСОБА_22 уклала договір із ОСОБА_2 , дала довіреність на її ім`я, ОСОБА_59 не читала ні договір, ні довіреність.

22-го числа вони, ОСОБА_22 , ОСОБА_24 приїхали в офіс до ОСОБА_73 дізнатись як та що, ОСОБА_2 сказала, що все в порядку, що була на суді, після чого ОСОБА_22 дала 4000 грн. та 500 $, а ОСОБА_2 виписала квитанцію.

Крім того, 14.01.2011 р., ОСОБА_22 передала 126000 грн. ОСОБА_2 в офісі, а саме 15000 $, ОСОБА_22 їх перерахувала при них та передала ОСОБА_2 ..

Крім того, 03.03.2011 р. ОСОБА_22 передала 3000 $ ОСОБА_74 , гроші також перераховували.. Щодо квитанцій, то вона звертала увагу тільки на суми зазначені у них.

Коли вже пройшли усі суди, до ОСОБА_2 було важко подзвонити, у неї були весь час причини, у них це виходило через ОСОБА_32 , яка випадково сказала, що вони переїхали на Горького, коли вони (вона, ОСОБА_24 , ОСОБА_22 ) приїхали на Горького, то ОСОБА_2 пояснила, що у неї є адвокат на ім`я ОСОБА_62 , який може вирішити їх питання.

ОСОБА_22 та ОСОБА_24 подзвонили ОСОБА_3 , він призначив зустріч у кафе «КофеХауз». При цій зустрічі була вона, ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_43 та ОСОБА_3 , який сказав, що може допомогти, написати лист до прокуратури Святошинського району, він представлявся працівником прокуратури Святошинського району м. Києва, але вони розійшлись.

Другий раз вони зустрічались на наступний день в кафе «КофеХауз», він надав лист та попросив 10000$, він сказав так, тому, що це не тільки йому. Тоді ж ОСОБА_24 взяла 10000$ та передала їх ОСОБА_3 .. Він на першій зустрічі сказав вартість своїх послуг. Гроші були у білому конверті, на них була банківська стрічка. Вона в тому числі, перед зустріччю їх перераховувала. ОСОБА_3 взяв гроші та запевнив, що все буде в порядку.

06.03.2011 р., вона, ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_43 , ОСОБА_75 в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_6 » спитали чому не було листа, ОСОБА_3 сказав, що працювати не буде, ОСОБА_24 попросила сказати хто він, після він показав посвідчення адвоката та сказав, що поверне ці гроші.

Свідок ОСОБА_43 показав суду про те, що він, ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_59 зустрічались 23-го, 24-го лютого та 06 березня із ОСОБА_3 23 лютого о 14-00 год. вони зустрічались з ОСОБА_3 в «КофеХаус», що у ТЦ «Україна». Спочатку зайшли ОСОБА_24 та ОСОБА_22 , потім він та ОСОБА_59 , сіли за сусідній столик. Він чув розмову, яка йшлась за їхнім столом. ОСОБА_3 обіцяв виступати від імені ОСОБА_24 , сказав, що вирішення питання буде коштувати 10000$. Також пропонував 6000$ у виконавчу службу та 25000$ за рішення касаційного суду. ОСОБА_3 представляв інтереси ОСОБА_24 за винагороду в сумі 10000$, як хто, він повідомити не може. Він знав, що ОСОБА_3 повинен був підготувати заяву від імені ОСОБА_24 та подати її до прокуратури. ОСОБА_24 була впевнена, що ОСОБА_3 прокурор.

Гроші передавались наступного дня, 24 лютого, вони зустрілись там же, у такому ж складі. При другій зустрічі ОСОБА_24 передала гроші в сумі 10000$, ОСОБА_3 , їх перерахував, здвинувши банківську стрічку до низу, та поклав їх до внутрішньої кишені, купюри були по сто доларів.

06.03.2012 р. вони зустрілись втретє на тому ж місці. За одним столом сиділи він, ОСОБА_24 , ОСОБА_22 та ОСОБА_3 , він записував розмову на свій телефон, ОСОБА_3 про це не знав. ОСОБА_3 сказав, що подав заяву до Святошинської прокуратури від імені ОСОБА_24 , та сказала, що телефонувала в прокуратуру, і ніякої заяви там не було. На запитання ОСОБА_24 , ОСОБА_3 дістав посвідчення адвоката. А перед цим, ще 23-го числа представлявся прокурором Святошинського р-ну. Тоді, ОСОБА_24 попросила повернути кошти або вона буде звертатись до міліції, він сказав, що завтра поверне кошти.

Наступного дня, 07.03.2012 р., він був із ОСОБА_24 та вони телефонували ОСОБА_3 , він сказав, що зараз говорити не може, щоб набрали в 14-00 год., ОСОБА_3 сказав, що частину суми передав іншій особі, тому необхідної суми немає, щоб передзвонили йому о 16-00 год.. Він чув ці розмови, бо телефон був на гучному зв`язку. Після 16-00 год., ОСОБА_3 сказав, що не збирається віддавати кошти та поклав трубку. ОСОБА_24 , намагалась зателефонувати ОСОБА_2 , але її телефон не відповідав.

ОСОБА_59 в кафе гроші не перераховувала, вони були перераховані у квартирі у ОСОБА_24 при ньому та ОСОБА_76 , ОСОБА_24 перерахувала особисто, потім дала перерахувати ОСОБА_76 , щоб впевнитись. Усі три зустрічі ОСОБА_59 сиділа за сусіднім столиком, два рази із ним, в останній раз із Каравайною. Гроші ОСОБА_24 відкладала для своїх потреб. Йому не відомо яким чином гроші опинились в банківській стрічці. На зустріч приїздили на автомобілі батька «Рендж Ровер», він був за кермом. Зустрічі з ОСОБА_3 на розі вул. П.Потєхіна та Г.Оборони він не пригадує.

Свідок ОСОБА_38 показав суду про те, що він, ОСОБА_3 та спільний товариш ОСОБА_77 , зустрілися 23.02.2012 р. біля станції метро «Університет», приблизно о 13-00 год. Потім спустились до універмагу «Україна» та зайшли до кафе, присіли за столик, зробили замовлення. Потім роздався дзвінок ОСОБА_3 , який повідомив, що це телефонували його клієнти, які хочуть зустрітись. Через декілька хвилин зайшли дві жінки, це були ОСОБА_24 та ОСОБА_22 .. ОСОБА_3 сів за сусідній столик та розмовляв з ними. Потім він звернув увагу, що ОСОБА_24 дістала красний пакет з-під горілчаних виробів, це було віскі та вручила ОСОБА_3 .. Вони поспілкувались хвилин 25 та розійшлись. ОСОБА_3 пересів до них, сказав, що клієнти йому дали, 23 лютого і є привід, у зв`язку із чим вони зустрілись. Вони розрахувались, викликали таксі та поїхали в ресторан поблизу кінотеатру «Загреб».

Приблизно о 17-00 год. ОСОБА_3 роздався дзвінок, це знову були ті ж самі клієнти. ОСОБА_3 сказав, що треба з ними поговорити, він сказав, що пройдеться разом з ним, щоб купити цигарки. Біля «Екомаркету» стояв автомобіль «Рендж ровер», з нього вийшла ОСОБА_22 та передала ОСОБА_3 файлик з документами.

Наступного дня, 24.02.2013р., він зустрівся з ОСОБА_3 біля Апеляційного суду м. Києва. Потім вони спустились до універмагу «Україна», зайшли до «КофеХаус» пообідати. ОСОБА_3 знов передзвонили, і зайшли ті самі дві жінки, що напередодні. ОСОБА_3 пересів за сусідній столик, поспілкувався з ними декілька хвилин та повернувся. Про що йшла мова йому не відомо.

Крім пляшки віскі ОСОБА_3 нічого не передавали. За кермом автомобіля «Рендж ровер» сидів молодий хлопець. Йому відомо, що раніше ОСОБА_3 працював слідчим, а потім адвокатом. Посвідчення прокурора у ОСОБА_3 він не бачив. Хлопця в окулярах він не бачив в кафе «КофеХаус». ОСОБА_3 він знає років 20. Де саме і ким саме працював ОСОБА_3 він не цікавився. У фойє і кафе є камери, слідчий міг би це бачити та зняти цю інформацію.

Свідок ОСОБА_39 показав суду про те, що він 23.02.2012 р., він зустрівся разом з ОСОБА_3 та ще одним другом. Зустрілись в кафе «КофеХаус». ОСОБА_3 , перебуваючи в кафе пересів за інший столик, поспілкуватись, сказав по роботі. В той момент в кафе людей було не багато. ОСОБА_22 та ОСОБА_24 передали йому пляшку віскі. Потім вони переїхали в кафе неподалік пр-ту 40-річчя Жовтня, де ОСОБА_3 виходив та забирав якісь документи. Він бачив як ОСОБА_78 отримав папку з документами, грошей не бачив. 24.02.2012р. він з ОСОБА_3 не зустрічався. ОСОБА_3 йому не розповідав про те, що отримав грошові кошти в той день від потерпілих. Йому відомо, що ОСОБА_3 займався адвокатською діяльністю, раніше працював слідчим в міліції.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинувачених та визнання їх винуватості.
Покази обвинуваченої ОСОБА_2 в частині начебто виконання ТОВ всіх зобов`язань, передбачених договорами із потерпілими, суд розцінює критично, та як намагання будь-яким чином уникнути відповідальності за вчинене, вони неправдиві, та не послідовні, зокрема, те, що вона вважає кошти оприбуткованими, бо спочатку стверджувала, що у штатному розкладі ТОВ не було передбачено посаду бухгалтера, тому вона як директор мала право виконувати обов`язки бухгалтера, приймати кошти і виписувати касові ордери, а потім повідомила суду, що по штату був бухгалтер, прізвище якого вона не пам`ятає, та що він займався розрахунками, а касову книгу вела вона.

Її покази не узгоджуються з показами потерпілих та свідків, що безпосередньо у судовому засіданні вказали, що вона як директор підприємства отримувала від потерпілих кошти, виписувала касові ордери, але готівку не оприбутковувала на рахунки підприємства, таким чином неодноразово вчиняла привласнення чужим майном, зловживаючи своїм службовим становищем, умови договорів так і не виконані.

Крім того, обвинувачена вчиняла шахрайство, входячи у довіру до потерпілих, складаючи враження чесної, порядної людини, ефективної діяльності підприємства та безпосередньо своєї роботи, та не являючись вже, ні співзасновником, ні директором ТОВ, вводила потерпілих в оману не повідомляючи їм про це, підписувала із ними договори про надання юридичних послуг не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання.

Її покази щодо того, що вона була згідно наказу виконуючим обов`язки директора ТОВ нічим не підтверджені, відповідного наказу суду не надано. Який саме ліміт був встановлений у касі вона не повідомила, на підтвердження своїх слів жодного документу суду не надала.

Крім того, її твердження, що усі взяті на себе зобов`язання ТОВ виконувало та виконало не правдиві, та нічим не підтверджені, оскільки відповідно до кожного договору укладеного із потерпілими, закінченням робіт з консультування визначався моментом підписання акта прийому - передачі виконаних робіт, жодного відповідного акту суду надано не було.

Про те, що обвинувачена вводить суд в оману свідчить також, що її твердження, що такого КВЕДУ, як «юридичні послуги» не існує не правдиве, оскільки відповідно до діючого законодавства класифікації видів економічної діяльності, яка здійснюється органами державної статистики, такий КВЕД як «юридичні послуги» був передбачений, і в 2008 р. коли заснувалось ТОВ, і у 2011 р., коли корпоративні права ТОВ були продані, і у 2012 р. коли директором ТОВ став обвинувачений ОСОБА_3 .

Що стосується лімітів каси, то дійсно підприємство має право встановлювати ліміти, однак відповідно до Положення, вони встановлюються за погодженням із банком та на підставі касових оборотів підприємства, повинна проводитись інкасація каси. Таким чином, не надавши суду підтвердження того, що у ТОВ є встановлений ліміт, суд виходив із того, що відповідно до Положення, в такому випадку ліміт підприємства встановлюється нульовий та в разі надходження готівки, вона повинна вноситись на рахунки підприємства в той же день.

Дійсно, враховуючи принцип презумпції невинуватості, обвинувачена не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Разом із тим, кримінальне провадження, відповідно до ст. 22 КПК України здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодекс. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Тому враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_2 не надала суду жодних документів на підтвердження своїх показань, не заявляла жодних клопотань щодо реалізації її права на подання суду доказів, суд розцінює її покази як версію захисту.

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 в частині того, що він грошових коштів у сумі 10000 доларів США від ОСОБА_24 не отримував суд розцінює критично, як версію захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинене, оскільки вони повністю спростовуються показами потерпілої та свідків.

Крім того, його твердження, що акт прийому-передачі та усю документацію ТОВ була у нього в машині, яку викрали саме у той день, коли він мав везти документи слідчому нічим не підтверджено. Заяви про вчинення відносно нього кримінального провадження, що зареєстрована у міліції ним не надано, та відповідного клопотання про спростування чи підтвердження його слів до суду ним не заявляв.

Покази свідка ОСОБА_32 в частині того, що договори із ОСОБА_2 підписував ОСОБА_33 , а не його мати суд не приймає до ваги, оскільки вони спростовуються показами потерпілої ОСОБА_23 , свідка ОСОБА_79 та обвинуваченої ОСОБА_2 , яка показала, що готувалось 2-3 проекти договорів на підпис ОСОБА_23 .

Незважаючи на те, що сторона захисту зазначали, що у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_6 » є камери спостереження та деякі учасники кримінального провадження, зокрема обвинувачений ОСОБА_3 звертались до слідчого із відповідним клопотанням, органом досудового слідства воно було проігнороване, що позбавляє суд можливості з`ясувати всі фактичні обставини, а тому покази свідків ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 в частині, що стосується зустрічі саме 23.02.2012 р. між ОСОБА_3 , ОСОБА_24 та ОСОБА_22 , суд не приймає до уваги, оскільки вони протирічять один одному, що позбавляє можливості встановити хто із вказаних осіб був дійсним свідком зустрічі обвинуваченого із потерпілою та її донькою 23.02.2012 р.

До показів свідка ОСОБА_82 в частині того, що 24.02.2012 р. ОСОБА_3 ОСОБА_24 та ОСОБА_22 не передавали гроші, суд ставиться критично та як намагання допомогти обвинуваченому уникнути відповідальності за вчинене, оскільки той являється його давнім другом.

Покази свідка ОСОБА_84 суд не приймає до уваги, оскільки вони, а ні спростовують пред`явлене обвинувачення, а ні підтверджують винність обвинувачених.
09.07.2014 р. до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

17.07.2014 р. у задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору з підстав того, що підозрювана не мала часу на ознайомлення із матеріалами досудового розслідування, захисникам також не було надано достатнього часу для ознайомлення із матеріалами справи, у зв`язку із чим сторона захисту була позбавлена можливості прийняття рішення про відкриття матеріалів іншій стороні, та що послугувало відсутністю можливості організувати належним чином захист обвинувачених, крім того копії обвинувальних висновків захисникам не були вручені, було відмовлено та призначено судовий розгляд.

Приймаючи таке рішення, суд не виходячи за межі ст. 314 КПК України, не вдаючись на даній стадії судового провадження про обґрунтованість пред`явлених підозр, не вдаючись до оцінки доказів виходив із того, що статтею 291 КПК України чітко визначено вимоги щодо обвинувального акту, відомостей, що мають бути зазначені в обвинувальному акті та додатків до нього.

Незважаючи на те, що в обвинувальному акті містилась вказівка, що обвинувачені підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, як убачалось із нього, обвинувальний акт в цілому відповідав вимогам визначеної статті Кримінально-процесуального кодексу, оскільки слідчий з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, правову кваліфікацію цих правопорушень з посиланням на КК України, сформулював обвинувачення та виконав інші вимоги, передбачені вказаною статтею, а тому підстав для його повернення не було. Щодо не ознайомлення із матеріалами кримінального провадження у повному обсязі, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 317 КПК України, головуючим було забезпечено учасникам судового провадження, які звернулись із відповідним клопотанням таку можливість.

Судом під час судового розгляду зберігалась об`єктивність та неупередженість, створювались необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судовий розгляд відбувався безперервно, крім часу призначеного на відпочинок понад 1 рік та 4 місяці, за цей час 44 рази відкладався судовий розгляд у більшості випадків у зв`язку із тим, що сторона обвинувачення зловживала своїми правами та нехтувала обов`язками.

Так, у кримінальному провадженні змінилось 10 (десять!) прокурорів, кожен із яких просив надати час для ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, а це у відповідності до ч. 4 ст. 324 КПК обов`язок суду.

Разом із тим, в порушення ч. 3 ст. 23 КПК України, яка встановлює, що сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, присутність свідка обвинувачення ОСОБА_85 сторона обвинувачення не забезпечила, а суд вичерпав усі можливості для сприяння його явки шляхом: телефонограм, судових викликів, судових повісток, оголошенням неодноразових ухвал про його привід, надання судових доручень для встановлення його місця перебування.

Також, 10 разів відкладався судовий розгляд або через неявку потерпілих чи їх представника, за їхніми клопотаннями (6 разів) або через погіршення стану здоров`я потерпілої ОСОБА_24 (4 рази), при цьому під час всього судового розгляду суд систематично робив зауваження потерпілій стороні за порушення порядку судового засідання.

Відповідно до ч. 9 ст. 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Так, незважаючи на тривалий судовий розгляд, жодна сторона кримінального провадження не надала суду письмове підтвердження факту надання їм доступу до матеріалів із зазначенням таких матеріалів, а тому, враховуючи, що сторони не здійснили відкриття матеріалів відповідно до положень статті 290 КПК України, суд не має права допустити як докази відомості, що містяться у матеріалах наданих, як стороною обвинувачення, так і захисту (т. 3 а.с. 4-15, 21-28, 36-39, 41-44, 46-48, 49, 55, 50-51, 56-57, 52-54, 60-63, 64-65, 71-77, 78-80, 91-87, 88, 90, 91, 92-95, 96, 97, 98, 99, 100, 101, 102, 103, 105, 106, 108, 109, 114-118, 149, 150, 151, 152-154, 159-161, 162-164, 165, 166-167, 168, 169-170, 180-181, 182-193, 194-199, 200-201, 212-213, 214, 215-217, 218, т. 4 а.с. 50-64, 69, 72-73, 74, 75-76, 84-87, 88-90, 91-95, 95, 96, 97, 98, 104, 105, 107, 108, 109-120, 147-148, 149-150, 151, 152-154, 157-158, 159-163, 167-169, 170-172, 173, 174, 180, 181, 208-221, т. 6 а.с. 42, 43, 44, 45, 50-90, 91)

Крім того, суд визнає недопустимим такий доказ як висновок експерта № 5805/5806/14-35 від 13.06.2014 р., оскільки він отриманий з грубим порушенням прав та свобод людини, на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості, своєї згоди на втручання в особисте спілкування він не надавав, стороною обвинувачення не надано ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії як аудіоконтроль ОСОБА_3 , а тому беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 246 КПК України у частині того, що негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені статтями 260, 261, 262, 263, 264 (в частині дій, що проводяться на підставі ухвали слідчого судді), 267, 269, 270, 271, 272, 274 цього Кодексу, проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, виникають сумніви у допустимості цього запису як доказу, законності джерела, законності способу отримання, процесуального оформлення ходу і результатів проведення слідчих (розшукових) і негласних (розшукових) дій.
Відповідно до рішення КС України від 20.10.2011 р. у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, яке є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, встановлено, що в аспекті конституційного подання щодо суб`єктів одержання доказів у кримінальній справі в результаті здійснення оперативно-розшукової діяльності положення першого речення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, слід розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність" особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.
Отже, враховуючи викладене, особи не маючи права проводити негласні слідчі дії у вигляді аудіофіксування, та не повідомивши про запис майбутньої розмови ОСОБА_3 отримали доказ внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, який у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати недопустимим.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суду не надано на спростування чи підтвердження показів обвинуваченої ОСОБА_86 книгу доходів і витрат, книгу реєстрації касових ордерів, не надано підтверджень, що робились якісь запити до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва з метою спростувати чи підтвердити їх існування, на надано актів прийому-передачі виконаних робіт підписаних із потерпілими.

Крім того, більшість із документів, які були надані суду прокурором як докази вини обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не завірені належним чином, невідомі їх джерела походження, а в ході судового розгляду сторона обвинувачення не змогла обґрунтувати відсутність джерел походження доказів та причини їх неналежного завірення.

Стороною обвинувачення не було ініційовано зміну обвинувачення в суді у відповідності до ст. 338 КПК України, а правовий примус у суду відсутній.

Так, органами досудового розслідування обвинуваченій ОСОБА_2 пред`являлось обвинувачення в тому, що вона обіймаючи посаду директора TOB «ЦЮД «Оберіг»», 20.05.2009 р. уклала із ОСОБА_20 усний договір про надання юридичних послуг. За умовами усного договору ОСОБА_2 зобов`язується приймати участь в судах України з питань зняття арешту з 11/100 частини квартири АДРЕСА_8 .

Відповідно для виконання умов вказаного договору ОСОБА_20 21.05.2009 р. здійснила авансовий платіж готівковим розрахунком, в сумі 2270 грн. Отримавши вказані кошти ОСОБА_2 з метою підтвердження того факту, що ці грошові кошти обов`язково будуть внесені нею на рахунок TOB оформила квитанцію до прибуткового касового ордеру №1/21/05/09 від 21.05.2009 р. TOB щодо отримання вказаних грошових коштів. В подальшому, 25.09.2009 р., 01.12.2009 р., ОСОБА_20 здійснила авансові платежі готівковим розрахунком, в сумі 2565 грн. та 4000 доларів США, що на день укладання договору є еквівалентом по курсу НБУ сумі 24000 грн. Отримавши вказані грошові кошти ОСОБА_2 з метою підтвердження того факту, що ці грошові кошти обов`язково будуть внесені нею на рахунок TOB оформила квитанцію до прибуткового касового ордеру №1/2 - 09 від 25.09.2009 р. та №29 від 01.12.2009 р. відповідно.

Відповідно до виписки по рахункам TOB НОМЕР_3 за період з 21.05.2009 р. по 19.09.2013 р. та НОМЕР_4 за період з 21.05.2009 р. по 19.09.2013 р., отримані за надання юридичних послуг грошові кошти в сумі 28835 грн. ОСОБА_2 , зловживаючи своїм службовим становищем директора TOB, в порушення вимог п. 2.6, п. 5.1 Положення не оприбуткувала на рахунки підприємства, в день отримання грошових коштів, або на наступний день, та привласнила їх, а саме: не внесла на рахунок підприємства грошові кошти, отримані від ОСОБА_20 згідно з квитанцією до касового ордеру №1/21/05/09 від 21.05.2009 р. в сумі 2270 грн., не внесла на рахунок TOB грошові кошти отримані від ОСОБА_20 згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №1/2 - 09 від 25.09.2009 р. в сумі 2565 грн., не внесла на рахунок підприємства грошові кошти, отримані від ОСОБА_20 згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 29 від 01.12.2009 р. в сумі 24000 грн.

Таким чином, директор TOB ОСОБА_2 , зловживаючи службовим становищем, привласнила грошові кошти ОСОБА_20 в сумі 28835 грн., і в подальшому розпорядилася даними коштами у свою користь, оскільки не оприбуткувала отримані грошові кошти на рахунок TOB в день отримання грошових коштів, наступного дня, та в подальшому.

Своїми умисними діями, що виразилися в привласненні чужого майна, яке було ввірене особі, ОСОБА_2 , скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 191 КК України.
Суд вважає, що в діянні ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України з наступних підстав.

Згідно Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» (п. 23) суб`єктом привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем (частина друга статті 191 КК України) може бути лише службова особа.

Як встановлено в ході судового розгляду ОСОБА_2 , будучи директором ТОВ, яка була наділена організаційно-розпорядчими функціями, тобто являлась службовою особою.

Так, вона будучи директором ТОВ, заключила із потерпілою ОСОБА_20 договір про надання юридичних послуг, а отримавши від неї грошові кошти, які в подальшому, зловживаючи своїм службовим становищем привласнила, оскільки не оприбутковувала готівку.

Привласнення та розтрата, вчинені шляхом зловживання службовою особою свої службовим становищем утворюють склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 191 КК України.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 підлягає виправданню в частині пред`явленого обвинувачення у зв`язку із відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.

Крім того, органами досудового розслідування, ОСОБА_2 , обвинувачується у тому, що у лютому 2012 р. ОСОБА_2 , продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_3 , попередньо, навмисно і добровільно зорганізувались для заволодіння чужим майном (грошовими коштами) та отримання матеріальних благ від даної злочинної діяльності, представила останнього особам, з якими підписала договори про надання юридичних послуг, а саме ОСОБА_24 та її доньці ОСОБА_22 , як працівника прокуратури Святошинського району м. Києва, який може допомогти у вирішенні судового спору за позовом ЗАТ «ПроКредитБанк» до ОСОБА_22

23.02.2012 р., орієнтовно в обідній час, ОСОБА_3 зустрівся з ОСОБА_24 та її донькою ОСОБА_22 в кафе «КофеХаус», що розташований в універмазі «Україна», по проспекту Перемоги, 3 в м. Києві.

В ході зустрічі ОСОБА_3 , приховуючи істинний характер своїх дій, представився ОСОБА_24 і ОСОБА_22 працівником прокуратури Святошинського району м. Києва, яким на справді не був, та запевнив їх, що буде вживати дієвих заходів для зняття арешту з належної на праві власності ОСОБА_22 квартири, для уникнення її відчуження на користь банку. При цьому пояснив, що підготовить від її імені лист до прокурора Святошинського району м. Києва, на підставі якого прокуратура внесе відповідне подання до суду, в ході судового розгляду якого, за його сприянням, буде прийнято рішення на користь ОСОБА_22 . Ввівши в оману ОСОБА_24 і ОСОБА_22 та не маючи наміру і можливості виконати взяті на себе повноваження, ОСОБА_3 повідомив останнім, що свої послуги, з урахуванням витрат, оцінює в 10000 доларів США. ОСОБА_24 та ОСОБА_22 вважаючи, що ОСОБА_3 , як співробітник прокуратури, буде діяти в їх інтересах та виконає взяті на себе зобов`язання погодились на його умови.

24.02.2012 р., приблизно в обідній час ОСОБА_3 зустрівшись з ОСОБА_24 та ОСОБА_22 , в кафе «КофеХаус», що в приміщенні універмагу «Україна» отримав від ОСОБА_24 грошові кошти в сумі 10000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 24.02.2012 р. складає 79870 грн.

В подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїх обіцянок про зняття арешту з квартири ОСОБА_22 не виконали і заволодівши шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами потерпілої ОСОБА_24 в сумі 10000 доларів США, що по курсу НБУ складає 79870 грн., тим самим завдавши потерпілій значної матеріальної шкоди, що в 100 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, їх привласнили, розподілили між собою та використали на власні потреби.

Своїми умисними діями, що виразилися у пособництві в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненими за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, ОСОБА_2 , скоїла злочин, передбачений ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 190 КК України.
Суд визнає недоведеним пред`явлене ОСОБА_2 обвинувачення за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 190 КК України з наступних підстав.

Відповідно до ст. 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу за винятком випадків, передбачених частини другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Згідно ст. 91 КПК України обставинами які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні є: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року з наступними змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (п.17) зазначено, що при постановленні вироку суддя повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності.

Виходячи із положень, встановлених кримінальним законом, пособник завжди діє умисно і при цьому знає про злочинні наміри виконавця і допомагає йому.

Наявні лише припущення потерпілої ОСОБА_24 щодо того, що ОСОБА_2 діяла у співучасті із ОСОБА_3 нічим не підтверджено та спростовується показами свідка ОСОБА_80 , яка в ході судового розгляду показала, що ОСОБА_2 повідомила потерпілій ОСОБА_22 , що у неї є адвокат на ім`я ОСОБА_62 , який може вирішити їх питання.

За таких обставин, суд, виходячи з загальних засадах кримінального судочинства-верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в сукупності суд вважає, що під час судового розгляду не здобуто та не надано безсумнівних доказів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_2 , суд приходить до переконання про недоведеність вини ОСОБА_2 за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 КК України.

У зв`язку з цим обвинувачену ОСОБА_2 слід виправдати у зв`язку із тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 190 КК України вчинено обвинуваченою.

Крім того, органами досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 пред`являлось обвинувачення в тому, що він, у лютому 2012 р., діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2 , був представлений останньою ОСОБА_24 та її доньці ОСОБА_22 як працівник прокуратури Святошинського району м. Києва, який може допомогти, у вирішенні судового спору за позовом ЗАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_22 . В результаті цього ОСОБА_22 та ОСОБА_24 сприймали ОСОБА_3 як працівника прокуратури Святошинського району м. Києва, яким останній не був. В результаті формування у ОСОБА_24 та ОСОБА_22 хибного уявлення про ОСОБА_3 як працівника прокуратури Святошинського району м. Києва, останній увійшов до них в довіру, що в подальшому сприяло скоєнню шахрайських дій.

Так, 24.02.2012 р., приблизно в обідній час, ОСОБА_3 зустрівшись з ОСОБА_24 та ОСОБА_22 , в кафе «КофеХаус», що в приміщенні універмагу «Україна», отримав від ОСОБА_24 , грошові кошти в сумі 10000 доларів США, купюрами по 100 доларів США, що по курсу НБУ на 24.02.2012 р. складає 798.7 грн. за 100 доларів США.

В подальшому, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 своїх обіцянок про зняття арешту з квартири ОСОБА_22 не виконали і заволодівши шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами потерпілої ОСОБА_24 в сумі 10000 доларів США, що по курсу НБУ складає 79870 грн., тим самим завдавши потерпілій значної матеріальної шкоди, що в 100 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, їх привласнили, розподілили між собою та використали на власні потреби.

Таким чином, ОСОБА_3 , присвоїв собі владні повноваження працівника прокуратури Святошинського району м. Києва, з метою скоєння заволодіння майном ОСОБА_24 .

Своїми умисними діями, що виразилися в самовільному присвоєнні владних повноважень, поєднаними із вчиненням будь-яких суспільно-небезпечних діянь, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 353 КК України.
Суд визнає недоведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 1 ст. 353 КК України з наступних підстав.

Відповідно до ст. 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу за винятком випадків, передбачених частини другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Згідно ст. 91 КПК України обставинами які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні є: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року з наступними змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (п.17) зазначено, що при постановленні вироку суддя повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності.

Так, в ході судового розгляду об`єктивних даних, що свідчили б, що ОСОБА_3 самовільно присвоїв собі владні повноваження не здобуто, а показання свідків, обвинувачених, потерпілих у цій частині суперечать один одному, а тому суд не може прийняти їх до уваги та покласти в основу обвинувального вироку.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 , не пред`являв підробних документів, не використовував формений одяг прокурора, його представляли потерпілій як людину, що може допомогти, нового директора ТОВ, суд вважає, що не доведено, що ОСОБА_3 присвоїв собі владні повноваження працівника прокуратури Святошинського району м. Києва з метою заволодіння майном ОСОБА_24 , а тому він підлягає виправданню в частині пред`явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 353 КК України у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_2 підлягає виправданню за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 190 КК України, з обвинувачення ОСОБА_3 підлягає виключенню посилання, що останній вчинив злочин за попередньою змовою групою осіб та посилання на ч. 2 ст. 27 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченим суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винних та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Так, відповідно до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, винуватими у вчиненні яких визнаються обвинувачені відносяться: ч. 4 ст. 191 КК України до тяжкого злочину; ч. 3 ст. 191 КК України до тяжкого злочину; ч. 2 ст. 190 КК України до злочину середньої тяжкості.

Обвинувачена ОСОБА_2 характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима.

Обвинувачений ОСОБА_3 характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Обставин, у відповідності до ст.ст. 66-67, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинувачених судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд надходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченої ОСОБА_2 можливо лише в ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити їй покарання в межах санкцій: ч. 4 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративних-господарських функцій; за ч. 3 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративних-господарських функцій, за ч. 4 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративних-господарських функцій; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі, відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначити покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі з позбавленням права займатись посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративних-господарських функцій.

На підставі викладеного, суд надходить до висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_3 можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі, але із застосуванням ст. 75 КК України звільненням від відбування покарання та зобов`язати виконувати останнього, обов`язки, викладені в ст. 76 КК України, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В той же час, суд, зважаючи на прийняття Закону України «Про амністію у 2014 році» (далі Закону), враховуючи заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про застосування до нього амністії, вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 1 п. в) Закону, як такого, що засуджується за вчинення злочину середньої тяжкості і є особою, не позбавленою батьківських прав, який на день набрання чинності Законом має трьох дітей, яким не виповнилося 18 років.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_20 до обвинуваченої ОСОБА_2 , який в ході судового розгляду був уточнений, про стягнення боргу з врахуванням 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 253771 грн. та 100000 грн. моральної шкоди, - залишити без розгляду на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України.

У задоволені цивільного позову потерпілого ОСОБА_21 до обвинуваченої ОСОБА_2 , який в ході судового розгляду був уточнений, про стягнення боргу з врахуванням 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 166260 грн. 60 коп. та 100000 грн. моральної шкоди, - відмовити, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Зі змісту ч.1 ст. 33 ЦК України, убачається, що суд за клопотанням позивача, змінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особа, яка має відповідати за позовом.

Так, як установлено судом ОСОБА_21 укладав договір про надання юридичних послуг від 07.10.2010 р. з ТОВ, в особі директора ОСОБА_2 , яка на той час дійсно являлась директором ТОВ, а тому саме ТОВ в даному випадку буде нести цивільну відповідальність перед потерпілим.

У задоволені цивільних позовів потерпілої ОСОБА_18 до обвинуваченої ОСОБА_2 , який в ході судового розгляду був уточнений, про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином на суму 819558 грн. 43 коп., 12000 грн. витрачених на юридичну допомогу та 100000 грн. моральної шкоди, - відмовити, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Зі змісту ч.1 ст. 33 ЦК України, убачається, що суд за клопотанням позивача, змінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особа, яка має відповідати за позовом.

Так, як установлено судом ОСОБА_18 укладала договір про надання юридичних послуг від 12.11.2010 р. з ТОВ та додаткову угоду від 24.12.2010 р. з ТОВ в особі директора ОСОБА_2 , яка на той час дійсно являлась директором ТОВ, а тому саме ТОВ в даному випадку буде нести цивільну відповідальність перед потерпілою, а відповідних клопотань від позивача не надходило.

У задоволені цивільного позову потерпілої ОСОБА_22 до обвинуваченої ОСОБА_2 , який в ході судового розгляду був уточнений, про стягнення боргу з врахуванням 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 296786 грн. 60 коп. та 100000 грн. моральної шкоди, - відмовити, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Зі змісту ч.1 ст. 33 ЦК України, убачається, що суд за клопотанням позивача, змінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особа, яка має відповідати за позовом.

Так, як установлено судом ОСОБА_22 уклала договір про надання юридичних послуг від 20.12.2010 р. з ТОВ, в особі директора ОСОБА_2 , яка на той час дійсно являлась директором ТОВ, а тому саме ТОВ в даному випадку буде нести цивільну відповідальність перед потерпілим, а відповідних клопотань від позивача не надходило.

Цивільний позов ОСОБА_23 до ОСОБА_2 про стягнення завданої шкоди, задовольнити частково, на підставі ст. 128 КПК України, ст.ст. 1166, 1177 ЦК України, в частині матеріальної шкоди в сумі 63550 грн., підлягає повному задоволенню з огляду на те що знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а в частині моральної шкоди частковому задоволенню в розмірі 10000 грн., в іншій частині відмовити з огляду на не обґрунтованість заявленої суми моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_24 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який в ході судового розгляду був уточнений, про стягнення солідарно шкоди заподіяної в наслідок вчинення злочину в сумі (з врахуванням 3% річних) 247084 грн. та моральної шкоди в розмірі 70000 грн., - підлягає частковому задоволенню, на підставі ст. 128, ч. 3 ст. 129 КПК України, ст.ст. 1166,1177 в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_3 в сумі 223000 грн. підлягає частковому задоволенню за виключенням 3% річних, а саме суми розміром 24084 грн. з огляду на те, що норми ст. 625 ЦК до даних правовідносин не застосовуються, та в частині моральної шкоди частковому задоволенню в розмірі 10000 грн., в іншій частині відмовити з огляду на не обґрунтованість заявленої суми моральної шкоди.

Позов ОСОБА_24 в частині солідарного стягнення шкоди з обвинуваченої ОСОБА_2 , - залишити без розгляду на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України.

Питання щодо процесуальних витрат вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд -

ухвалив :
ОСОБА_2 , визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання:
- за ч. 4 ст. 191 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 (два) роки;
- за ч. 3 ст. 191 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 (один) роки;
- за ч. 4 ст. 191 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 (два) роки;
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_2 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 (два) роки.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_2 обраховувати, починаючи з 18.11.2015 р.
ОСОБА_3 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він, протягом двох років іспитового строку, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ст. 1 п. в) Закону України «Про амністію у 2014 році».

ОСОБА_2 , визнати невинуватою у пред`явленому обвинувачені за ч. 1 ст. 191 КК України та її виправдити, оскільки встановлено відсутність в її діянні складу кримінального правопорушення.
ОСОБА_2 , визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 190 КК України та її виправдати, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою.

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 353 КК України та його виправдати, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_20 до ОСОБА_2 , - залишити без розгляду на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України.

У задоволені цивільного позову потерпілого ОСОБА_21 до ОСОБА_2 , - відмовити.

У задоволені цивільного позову потерпілої ОСОБА_18 до ОСОБА_2 , - відмовити.

У задоволені цивільного позову потерпілої ОСОБА_22 до обвинуваченої ОСОБА_2 , - відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_23 до ОСОБА_2 про стягнення завданої шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_23 матеріальну шкоду в сумі 63550 гривень, та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_24 в частині солідарного стягнення шкоди з обвинуваченої ОСОБА_2 , - залишити без розгляду на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_24 до ОСОБА_3 про стягнення завданої шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_24 матеріальну шкоду в сумі 223000 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних долях на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів відповідно до висновків експертів: № 802 від 29.11.2012 р. у розмірі 7341 (сім тисяч триста сорок одна) грн. 60 коп. (що становить 3670 грн. 80 коп. з кожного засудженого); № 803 від 05.11.2013 р. у розмірі 4404 (чотири тисячі чотири) грн. 96 коп. (що становить 2202 грн. 48 коп. з кожного засудженого), № 5805/5805/14-35 у розмірі 3330 (три тисячі триста тридцять) грн. (що становить 1665 грн. з кожного засудженого)

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу обвинуваченій ОСОБА_2 залишити без змін тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській обл.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати обвинуваченій ОСОБА_2 попереднє ув`язнення, починаючи з 03.04.2014 р. (день фактичного затримання) до 17.11.2015 р. включно.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення, а засудженою, що перебуває під вартою, у той же строк з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1