Справа № 447/999/15-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/740/15 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши кримінальне провадження № 447/999/15-к про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сердиця Пустомитівського району Львівської області, проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ч.3 ст. 185 КК України,
з участю обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
прокурорів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 03 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 03 липня 2015 року ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст. 185 КК України на чотири роки позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 змінено в залі суду з домашнього арешту на тримання під вартою та постановлено строк відбування покарання обвинуваченому рахувати з 03 липня 2015 року.
Цивільні позови залишено без розгляду.
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.
ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він
04 січня 2015 року близько 01.00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, умисно за допомогою дерев`яної лавки заліз на балкон другого поверху нежитлового будинку на АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_7 металевим ломом зірвав навісний замок на металевій решітці балкону та проник всередину будинку, по сходах спустився вниз у гаражне приміщення, звідки таємно викрав чуже майно, належне ОСОБА_9 , а саме: електропили «Riber», вартістю 8600 грн., газонокосарки «Garden» вартістю 8000 грн., електродрелі «Зеніт» вартістю 800 грн., набір ключів вартістю 300 грн. та набір сверл вартістю 150 грн. Викраденим майном розпорядився на свій розсуд, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 17 850 грн.;
17 січня 2015 року близько 01.00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, умисно, повторно, шляхом віджиму ломом метало-пластикового вікна, яке знаходиться на першому поверсі нежитлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , проник всередину будинку, звідки вчинив таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_10 , а саме: деревообробного станка вартістю 8500 грн., болгарки «Росtех» вартістю 300 грн., болгарки «DWТ» вартістю 850 грн., електродрелі «Інтерскол» вартістю 650 грн. Викраденим майном розпорядився на свій розсуд, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 10 300 грн.;
26 січня 2015 року близько 01.00 год. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, умисно, повторно, діючи за попередньою змовою та в групі з невстановленими слідством особами, зірвавши ломом навісний замок на вхідних дверях господарського приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проник всередину вказаного приміщення, звідки вчинив таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 , а саме: 10 автошин загальною вартістю 26 000 грн., водяного насосу вартістю 3000 грн. та електропили «Макіта» вартістю 1500 грн. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 ломом розбив вікно у дерев`яному будинку, що знаходиться неподалік від зазначеного вище господарського приміщення, проник всередину, звідки викрав муфельну піч для сплавлення скла вартістю 15000 грн. Викраденим майном розпорядився на свій розсуд, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 45 500 грн.;
26 січня 2015 року близько 02.00 год. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, умисно, повторно, діючи за попередньою змовою та в групі із невстановленими слідством особами, шляхом пошкодження метало-пластикового вікна, що знаходиться на першому поверсі нежитлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проник всередину вказаного будинку, звідки вчинив таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_11 , а саме: метало-пластикової труби діаметром 16 мм довжиною 200 метрів вартістю 4000 грн. Викраденим майном розпорядився на свій розсуд, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 4000 грн.;
30 січня 2015 року близько 02.00 год. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, умисно, повторно, діючи за попередньою змовою та в групі з невстановленими слідством особами, шляхом віджиму метало-пластикового вікна, що знаходиться на першому поверсі нежитлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , проник всередину будинку, звідки вчинив таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_12 а саме: газового котла «Сеньор Дюаль», вартістю 38000 грн., радіаторів опалення, загальною кількістю секцій - 125, вартістю 9000 грн., які він від`єднав від системи опалення за допомогою розвідного ключа, та водонапірної установки (гідрофора) вартістю 2500 грн. Викраденим майном розпорядився на свій розсуд, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 49500 грн.
На вирок суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за недоведеністю вини поза розумним сумнівом. Вважає, що вирок є необґрунтованим та незаконним, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: стороною обвинувачення не доведено вини обвинуваченого поза розумним сумнівом, а зізнання ОСОБА_7 в інкримінованих злочинах є самообмовою. В суді ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованих йому злочинах, стверджуючи, що все скоїв одноособово, проте розповісти, що і як він вчиняв, не зміг і попросив суд задавати йому запитання. В зв`язку з цим в судовому засіданні була оголошена перерва, під час якої була написана заява про відмову від дачі показань в порядку ст. 63 Конституції України. Захист не виключає, що вказане рішення було прийнято під тиском, як і відмова від захисника. Такий висновок напрошується при аналізі розгляду справи, де стороною обвинувачення пропонувався спрощений порядок розгляду справи, який позбавив би обвинуваченого можливості у подальшому оскаржити вирок суду. ОСОБА_7 не міг сам вчинити інкриміновані йому злочини, оскільки людині самій не під силу піднімати та переносити великогабаритні предмети. ОСОБА_7 визнав у судовому засіданні, що він один викрав і виніс у потерпілого ОСОБА_12 батареї, котел та гідрофор. Потерпілий пояснив, що гідрофор був дуже важкий та великий і його неможливо було винести одному. ОСОБА_7 стверджував, що сам викрав деревообробний станок у потерпілого ОСОБА_10 і що тягнув станок по землі. Потерпілий пояснив, що станок був розміром 1м х 0,5 м вагою 96 кг і слідів волочіння на землі не було. Проте одній людині не під силу підняти та перенести такий станок. Щодо належної потерпілому ОСОБА_9 муфельної печі, у викраденні якої зізнався ОСОБА_7 , то її розміри приблизно 1м х 1м, що є нереальним викрасти одній людині. ОСОБА_7 не міг так легко зорієнтуватися в чужих селах та в будинках, де не проживають люди і де можна щось викрасти. ОСОБА_7 плутався в показаннях, його пояснення суперечать багатьом обставинам справи та не підтверджують його причетності до скоєних злочинів. Показання ОСОБА_7 щодо кросівок, які знайшли під час обшуку в домі ОСОБА_15 , є суперечливими й недостовірними. Суперечності та розбіжності свідчать про самообмову обвинуваченого. Стороною обвинувачення не взято відбитків пальців з будинків потерпілих, не проведено слідчого експерименту для встановлення можливості ОСОБА_7 винести з цих будинків через вікна важкі великогабаритні предмети (гідрофор, деревообробний станок, муфельну піч) та не вчинено інших необхідних процесуальних дій для встановлення об`єктивної істини по справі. Стороною обвинувачення не доведено вини обвинуваченого. У вироку зазначено, що вина ОСОБА_7 доведена зібраними по справі доказами, а саме: показаннями потерпілих, протоколами огляду місця події, висновком експерта, однак жоден із зазначених доказів прямо не вказує на винуватість ОСОБА_7 . Сторона обвинувачення не з`ясувала і не навела належних доказів, які підтверджують механізм події, обстановку та обставини вчинення злочину. Протоколи огляду місця події лише ілюструють місце, де було вчинено злочин, а висновок експерта підтверджує лише те, що слід низу взуття, відкопійований з будинку ОСОБА_9 , був залишений кросівками, вилученими з коридору ОСОБА_15 . Проте не доведено, що ці кросівки належать ОСОБА_7 . Суд при призначенні покарання не взяв до уваги передбачені ст. 66 КК України обставини, які пом`якшують покарання: вчинення злочину особою, раніше не судимою, наявність позитивної характеристики, наявність дружини, яка не працює, та малолітньої дитини, тяжко хворої матері.
При апеляційному розгляді захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви. Просить вирок скасувати й кримінальне провадження закрити за недоведеністю вини ОСОБА_7 поза розумним сумнівом.
Обвинувачений апеляційну скаргу захисника підтримав і пояснив, що вину у вчиненні злочинів він визнає частково. Крадіжки вчиняв ОСОБА_16 . Він їздив з ОСОБА_17 п`ять разів до всіх будинків потерпілих і своїм автомобілем перевозив речі. Здогадувався, що це крадені речі. Викрадені речі, в тому числі муфельну піч, він вантажив в автомобіль і перевозив до ОСОБА_18 . Коли в міліції сказали привезти муфельну піч, він забрав піч від ОСОБА_18 і привіз її в райвідділ. Вилучені кросівки належать ОСОБА_19 .
Потерпілі ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 апеляційну скаргу заперечили, вирок суду вважають законним.
Потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що в суді першої інстанції ОСОБА_7 детально розповів, як розбирав у нього браму під час вчинення крадіжок. Під час досудового розслідування ОСОБА_7 на вимогу працівників міліції привіз у райвідділ викрадену муфельну піч, яку йому повернули в несправному стані.
Потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що з показань ОСОБА_7 , який в суді першої інстанції чітко відповів на його запитання щодо знаходження речей в будинку, він зробив висновок, що обвинувачений був в його будинку.
Прокурор апеляційну скаргу заперечив, просить вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, сторону захисту на підтримку апеляційної скарги, сторону обвинувачення та потерпілих, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України, за обставин, описаних у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та вмотивованим. Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України.
На виконання вимог закону суд першої інстанції всебічно й повно дослідив усі обставини справи в їх сукупності, дав оцінку дослідженим під час судового розгляду доказам відповідно до ст. 94 КПК України, та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України.
Апеляційні доводи захисника про незаконність вироку, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, неврахування судом вимог закону при призначенні обвинуваченому покарання колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.
Доводи сторони захисту про те, що з боку ОСОБА_7 (який в суді першої інстанції визнав вину у вчиненні злочинів) мала місце самообмова, матеріалам кримінального провадження не відповідають.
Згідно із звукозаписом судових засідань в суді першої інстанції ОСОБА_7 визнав вину у скоєнні інкримінованих йому злочинів, на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань, а в подальшому, погодившись відповідати на запитання, пояснив обставини вчинення ним крадіжок, в тому числі щодо приміщень, в які він проникав, способу проникнення в приміщення, переліку викраденого майна та перевезення ним майна транспортним засобом.
Відомостей, які б викликали обґрунтований сумнів у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів, показання обвинуваченого в суді першої інстанції не містять.
Свою позицію з приводу самообмови обвинуваченого апелянт мотивує тим, що ОСОБА_7 не міг сам вчинити інкриміновані йому злочини, оскільки людині самій не під силу піднімати та переносити великогабаритні предмети, зокрема ті, що викрадені у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .
Однак при цьому апелянт залишив поза увагою, що ОСОБА_7 відповідно до обвинувального акта обвинувачувався і вироком суду визнаний винним у тому, що крадіжки у потерпілих ОСОБА_9 (26 січня 2015 року), ОСОБА_11 та ОСОБА_12 він вчинив за попередньою змовою групою осіб.
Саме з врахуванням фактичних обставин правопорушень, суд не взяв до уваги твердження обвинуваченого про те, що вказані злочини він вчиняв один.
Що стосується викрадення майна у потерпілих ОСОБА_9 (04 січня 2015 року) і ОСОБА_10 , то в цих випадках ОСОБА_7 не ставилось в вину вчинення злочинів за попередньою змовою групою осіб.
Тому, виходячи з положень ст. 337 КПК України, суд першої інстанції не вправі був вийти за межі висунутого обвинувачення й провів судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Підстав вважати, що в суді першої інстанції заяви ОСОБА_7 про відмову від дачі показань в порядку ст. 63 Конституції України та від послуг захисника були написані під будь-яким тиском, немає.
Наведені в апеляційній скарзі припущення захисника з цього приводу колегія суддів вважає надуманими, оскільки пам`ятки про права та обов`язки учасникам судового провадження були вручені; як пояснив обвинувачений, суд пропонував йому надати захисника; судовий розгляд не проводився в порядку ч.3 ст. 349 КПК України. Саме в зв`язку з відмовою обвинуваченого давати показання судом були змінені обсяг доказів і порядок їх дослідження та обвинувачений не був позбавлений можливості оскаржувати в апеляційному порядку обставини, які він не оспорював.
Покликання в апеляційній скарзі на те, що органом досудового розслідування не вчинено необхідних процесуальних дій для встановлення об`єктивної істини по справі, як на підставу скасування вироку не ґрунтується на нормах кримінального процесуального закону. Статтею 409 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для скасування або зміни судового рішення, і така підстава як неповнота досудового розслідування законом не передбачена.
У ході судового розгляду винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України, було доведено належними та допустимими доказами, які в своїй сукупності відповідали критерію достатності для ухвалення обвинувального вироку.
Дані в апеляційному суді показання ОСОБА_7 щодо його ролі у вчиненні злочинів колегія суддів розцінює як намагання обвинуваченого пом`якшити свою відповідальність і відноситься до них критично, в тому числі зважаючи на показання ОСОБА_7 в суді першої інстанції в ході допиту потерпілих.
Суперечності, на які вказує апелянт (в тому числі й щодо відсутності на землі слідів волочіння від викраденого в потерпілого ОСОБА_10 деревообробного станка; щодо вилучених в будинку ОСОБА_15 кросівок, наявності в ОСОБА_15 частини викрадених речей), не спростовують участі ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, а натомість підтверджують скоєння ним як виконавцем злочинів в групі осіб.
Підтвердженням цього, зокрема, є пояснення обвинуваченого в суді апеляційної інстанції про те, що викрадена у потерпілого ОСОБА_9 муфельна піч, яка зберігалась у ОСОБА_15 , була повернута потерпілому саме обвинуваченим ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув усі обставини справи в їх сукупності, поклав в основу вироку належні, допустимі та достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, й дійшов правильного висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України.
Підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, немає.
Суд з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини справи, особу обвинуваченого, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину як обставини, що пом`якшують покарання, і призначив обвинуваченому наближене до мінімального покарання, визначене санкцією ч.3 ст. 185 КК України, у вигляді чотирьох років позбавлення волі. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Передбачених ст. 412 КПК України істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення й тягли б за собою скасування вироку, судом допущено не було.
Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування чи зміни вироку.
З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу захисника необґрунтованою. Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування та закриття кримінального провадження немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 03 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С у д д і :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .