Ухвала

іменем україни

03 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_5

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8

за участю прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001620, за обвинуваченням

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

мешканця АДРЕСА_1,

громадянина України, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 368; ч. 1 ст. 364; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2014 року ОСОБА_2 засуджено:

- за ч. 2 ст. 368 КК України на 2 роки позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов'язаною з виконанням функцій представника державної влади та охороною інтересів держави на строк 3 роки;

- за ч. 1 ст. 364 КК України на 2 роки обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов'язаною з виконанням функцій представника державної влади та охороною інтересів держави на строк з роки, зі сплатою штрафу у розмірі 8500 грн.;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_2 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов'язаною з виконанням функцій представника державної влади та охороною інтересів держави на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, покладено обов'язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2015 року вирок змінено: ухвалено вважати ОСОБА_2 засудженим за ч. 2 ст. 368 КК до покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади та займатися діяльністю, пов'язаною з виконанням функцій представника державної влади та охороною інтересів держави на 2 роки. В решті вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку і ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_2 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у звʼязку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особі засудженого. Вважає, що суд необґрунтовано призначив ОСОБА_2 покарання із застосуванням ст. 69 КК України та безпідставно звільнив його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, що потягло призначення несправедливо м'якого покарання, Вказує, що апеляційним судом безпідставно залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора, який просив апеляційний суд ухвалити новий вирок, та не мотивовано ухвалу належним чином.

Захисник ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, у якому просить залишити судові рішення щодо ОСОБА_2 без змін.

За вироком суду ОСОБА_2 засуджено за те, що він, будучи службовою особою правоохоронного органу, проходячи службу на посаді молодшого інспектора відділу охорони Бориспільської виправної колонії № 119, 13 вересня 2013 року приблизно о 07 год. 30 хв., у м. Борисполі Київської області, погодився на пропозицію ОСОБА_3 за незаконну винагороду в розмірі 500 грн. за вчинення дій в інтересах останнього та засудженого ОСОБА_4 з використанням наданої йому влади, а саме, за те отримання від ОСОБА_3 наркотичного засобу, перенесення його на територію охоронюваної зони БВК № 119 в с. Мартусівка Бориспільського району Київської області та збут його засудженому ОСОБА_4

17 вересня 2013 року приблизно о 07 год., діючи з метою реалізації злочинного умислу щодо одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 у м. Борисполі Київської області несправжній (імітаційний) наркотичний засіб - метадон (фенадон), при цьому будучи впевненим, що наданий йому наркотичний засіб є справжнім, а також неправомірну вигоду у сумі 500 грн.

Того ж дня, діючи відповідно до взятих зобов'язань, за які отримав неправомірну вигоду, ОСОБА_2, із використанням наданої йому влади, всупереч інтересам служби, незаконно зберігаючи при собі, перевіз громадським транспортом та переніс з метою збуту на територію охоронюваної зони БВК № 119 наркотичний засіб метадон (фенадон), не усвідомлюючи, що він є несправжнім (імітаційним), де 18 вересня 2013 року приблизно о 00 год. 40 хв. збув шляхом передачі засудженому ОСОБА_4, чим спричинив істотну шкоду державним інтересам, що виразилося в підриві авторитету та престижу центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань у особі БВК № 119.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу та просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, думку захисника, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих правопорушень та правильність кваліфікації його дій не оспорюються в касаційній скарзі.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_2 покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м'якості у зв'язку з необгрунтованим застосуванням судом ст. 69 КК України при призначенні покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України та безпідставним звільненням засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, аналогічні доводам, які були наведені прокурором в апеляційній скарзі. Перевіривши доводи прокурора, апеляційний суд визнав їх необгрунтованими, мотивувавши належним чином свої висновки, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

При призначенні покарання ОСОБА_2 суд повністю дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України. При цьому врахував характер і ступінь тяжкості вчинених засудженим кримінальних правопорушень, дані про його особу, обставини, що пом'якшують покарання, та навів їх у вироку. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. Зокрема, суд взяв до уваги, що ОСОБА_2 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, не судимий. Також, суд урахував вчинення засудженим злочинів внаслідок перебування у скрутному матеріальному становищі, відсутність тяжких наслідків від кримінальних правопорушень. За таких обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність декількох пом'якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та з урахуванням особи засудженого призначив йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме, обрав основне покарання у виді позбавлення волі нижчим від найнижчої межі, передбаченої ч. 2 ст. 307 КК України. Дійшовши висновку про можливість виправлення ОСОБА_2 без ізоляції від суспільства, суд належним чином обґрунтував своє рішення, зазначивши підстави застосування ст. 75 КК України. Покарання, призначене засудженому, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав вважати його м'яким немає.

При перегляді справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, належним чином перевірив наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи та прийняв рішення з наведенням докладних підстав його прийняття.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обгрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_2, допущено не було.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7