АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1595/2015 Головуючий у суді 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Терешківка Ніжинського району Чернігівської області, громадянин України, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 27.01.1999 року Ніжинським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 117 КК України на 5 років позбавлення волі; 06.12.2005 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі; 18.03.2009 року Маньківським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі; 04.11.2011 року Ніжинським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342, 70 КК України на 2 роки позбавлення волі,

- визнаний винним та засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженець смт. Калита Броварськоо району Київської області, громадянин

України, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше судимий:

22.12.2010 року Броварським районним судом Київської області за ч. 3 ст.

185, ч. 2 ст. 186, 70 КК України на 4 роки позбавлення волі,

- визнаний винним та засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 28 квітня 2015 року приблизно об 11 годині, повторно, умисно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , шляхом пошкодження замків вхідних дверей, проникли до квартири АДРЕСА_3 . Діючи узгоджено та обопільно, згідно розподілених ролей, ОСОБА_8 знаходячись в загальному коридорі біля вищевказаної квартири, спостерігав за оточуючою обстановкою з метою попередження ОСОБА_9 про небезпеку, а ОСОБА_9 знаходячись в квартирі АДРЕСА_4 , таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме: золотий ланцюжок, вагою 2 г проби 585, вартістю 1109 грн., золоту підвіску у вигляді хрестика, вагою 5 г проби 585, вартістю 2772 грн., телевізор «Bravis LED-16E96В», вартістю 1983 грн. 33 коп., ноутбук «HP» PAVILLION DV6 SIN CNF03944W5, вартістю 5500 грн. та зарядні пристрої до мобільних телефонів «Самсунг», «Гелексі», «Нокіа», які матеріальної цінності для потерпілої не представляють. Всього ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заволоділи належним ОСОБА_10 майном на загальну суму 11364 грн. 33 коп., чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду. Після цього, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зникли та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

В апеляційних скаргах, поданих як обвинуваченими так і їх захисником, які є фактично тотожними за змістом, апелянти, не заперечуючи винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненому, не оспорюючи фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції під час розгляду справи по суті та кваліфікацію протиправних дій, посилаючись на суворість призначеного судом покарання, просять вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, у тому числі і як зазначено в апеляційній скарзі захисника та обвинуваченого ОСОБА_9 , із застосуванням до обвинувачених ст. 75 КК України.

При цьому обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі зазначає, що при призначенні покарання, судом першої інстанції не були взяті до уваги його сімейні обставини, а саме, наявність близьких родичів, які потребують його піклування, зокрема матері, яка за станом здоров`я не може самостійно пересуватися та сестри, яка страждає серцевим захворюванням, наявність вагітної цивільної дружини, а також не взяті до уваги дані щодо незадовільного стану його здоров`я, що перебуваючи в місцях позбавлення волі він не зможе отримати належне лікування.

Захисник обвинувачених вважає, що визначена судом міра покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України є занадто суворим покаранням по відношенню до ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . При цьому зазначає, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання допустив порушення вимог кримінального закону, оскільки не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують покарання, зокрема визнання ОСОБА_8 і ОСОБА_9 своєї вини та їх щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, що вони позитивно характеризуються, мають намір відшкодувати в повному обсязі заподіяну потерпілій шкоду, що на утриманні у ОСОБА_9 знаходиться малолітня сестра, 2001 року народження, яка страждає на захворювання серця, а ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню племінницю та пристарілу матір, яка є пенсіонеркою.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг, заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи обвинувачених та їх захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг як обвинувачених, так і їх захисника, вважаючи вирок суду законним і обгрунтованим, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених та їх захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за які вони засуджені за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України.

Оскільки фактичні обставини справи кримінального провадження ніким не оспорюються, то суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційних скаргах обвинувачених та їх захисника, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

При призначенні покарання суд повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України щодо загальних положень призначення покарання з метою реалізації принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, дані про особу винного.

Як зазначено у вироку, призначаючи покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку та характер вчиненого ними кримінального правопорушення, дані про особу обвинувачених, які позитивно характеризуються, раніше судимі, що заподіяна потерпілій шкода не відшкодована, враховано відсутність по справі обставин, що обтяжують їх відповідальність та наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненому, а тому обґрунтовано дійшов висновку про неможливість їх виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. При цьому з огляду на обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, суд першої інстанції належним чином визначив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строк покарання, передбачений санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

З урахуванням всіх цих обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вигляді позбавлення волі є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та їх захисника про суворість призначеного їм покарання, оскільки судом при призначенні покарання не були враховані їх сімейні обставини, то вони не заслуговують на увагу, оскільки твердження про те, що на утриманні у ОСОБА_9 знаходиться малолітня сестра, що він має незадовільний стан здоров`я та потребує лікування, а ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню племінницю та матір пенсійного віку, то зазначені обставини є лише даними, що характеризують особи обвинувачених, та крім того, вони не відповідають наявним в матеріалах справи відомостям.

Посилання в апеляційних скаргах обвинувачених та їх захисника на те, що при призначенні покарання обвинуваченим судом не було враховано, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 позитивно характеризуються та щиро розкаялися у скоєному, то вони також не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначені обставини були враховані судом при призначенні покарання.

Крім того, зазначені в апеляційних скаргах обвинувачених та захисника обставини не є тими обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину та які були б підставами для пом`якшення їм міри покарання чи застосування покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

За таких обставин, оцінивши суспільну небезпеку та характер вчиненого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, врахувавши дані про особу обвинувачених, які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, враховуючи розмір спричиненої матеріальної шкоди, яка потерпілій не відшкодована, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України, а тому доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого ОСОБА_9 з цього приводу є безпідставними та задоволенню не підлягають.

До того ж, сама по собі наявність у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обставини, що пом`якшує покарання, як то щире каяття, з огляду на характер злочинних дій обвинувачених та даних про їх особу не свідчить про те, що вона істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а ОСОБА_9 та ОСОБА_8 можуть бути звільнені від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням всіх цих обставин, покарання судом першої інстанції визначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим та необхідним для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 нових злочинів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченим чи призначення такого, що не пов`язане з позбавленням волі.

Підстав вважати це покарання надто суворим колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене, апеляційні скарги обвинувачених та їх захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 420, 376 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисника адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а для засудженого, який утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4