1Справа № 335/4080/15-к 1-кп/335/304/2015
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 жовтня 2015 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді при секретарі за участю прокурора потерпілої обвинуваченої захисника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження №0001812 від 17.04.2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, українки, яка навчається у Запорізькому Національному університеті, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженої
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

встановив:

Згідно обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 17.04.2015 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , на фоні особистих неприязних відносин із ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на завдання тілесних ушкоджень останній, ОСОБА_5 нанесла приблизно п`ять ударів в область лоба зліва стороннім предметом, який тримала у правій руці, після чого штовхнула останню головою об стіну вищевказаного будинку, в результаті чого своїми навмисними діями ОСОБА_5 спричинила ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1385 від 20.04.2015 року легкі тілесні ушкодження у вигляді синців в області лоба ліворуч, синців в правій тім`яно-потиличній області та садна в області лівого кута нижньої щелепи.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано органом досудового слідства за ч.1 ст.125 КК України, як умисні легкі тілесні ушкодження.

Вина обвинуваченої у вказаному злочині органом досудового розслідування доводиться, показаннями потерпілої, свідків, висновками експерта, протоколами проведення слідчих експериментів.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч.1 ст.337 КПК України. При цьому досліджені усі докази, подані стороною обвинувачення, яка проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не заперечувала. З дотриманням вимог ст.22 КПК України, всебічно, повно та неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов наступного висновку.

У ході судового розгляду справи, обвинувачена ОСОБА_5 своєї вини у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не визнала, у судовому засіданні заперечувала заподіяння потерпілій будь-яких тілесних ушкоджень. Щодо обставин події пояснила, що 17.04. 2015 року о пів на четверту домовилася з ОСОБА_8 зустрітися біля його будинку АДРЕСА_2 , оскільки останньому потрібно було забрати з дому якісь речі для роботи в наступний день. В домовлений час підійшла та знаходилася у дворі вказаного будинку. В цей час в двір зайшла матір ОСОБА_9 ОСОБА_4 , яка зразу, при зближені почала кричати, з претензіями: «.. що ти тут робиш?», намагалася вигнати обвинувачену з двору, при цьому використовувала образливі слова, розмахувала руками. Оскільки спокійна реакція обвинуваченої роздратувала потерпілу, остання в долі секунди схватила її за волосся, намагалася ударити. Обвинувачена в порядку самозахисту намагалася відпихнути потерпілу, саме в цей час до них підбіг ОСОБА_9 та розняв їх. Після цього потерпіла почала кликати сусідів, які знаходилися дальше від під`їзду, на площадці, в глибині двору, звертаючи їх увагу на те, що була побита. На поставленні в судовому засіданні запитання, повідомила, що дорогу обвинуваченій до під`їзду не перекривала, потерпіла йдучи повз будинок сама підійшла до неї, а всі події відбувалися не біля вхідних металевих дверей, а біля лавки, що перед під`їздом. В руці мала сумку, яка висіла на правому передпліччі, пам`ятає, ще незручно було відпихати потерпілу при цьому, телефону чи інших предметів в руках не було.

Щодо відносин з потерпілою, зазначила, що остання є матір`ю її хлопця з яким зустрічалася близько трьох років, нетривалий час проживали разом окремо від батьків, знає його батька ОСОБА_10 , неодноразово зустрічалася з ними під час сімейних свят, зокрема була присутня на випускному їх дочки ОСОБА_11 , спільно святкували день народження ОСОБА_9 .

Неприязні не висловлювала, проте знала, що батьки хлопця негативно до неї ставляться, саме із-за того, що вона зустрічалась з їх сином. В той момент не допускала, що потерпіла так себе може повести.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що в той день була з сином на кладовищі, поверталися додому в одній маршрутці, проте син під приводом необхідності зустрітися з друзями вийшов на « ОСОБА_12 », вона в цей час доїхала до своєї зупинки та прямувала в двір будинку, де проживає, в цей момент спілкувалася з чоловіком по телефону. Зайшовши в двір будинку, перед під`їздом на лавці побачила обвинувачену про що повідомила чоловіка, який, в свою чергу, попросив не класти слухавку, щоб все чути, все що буде відбуватися. При цьому поздоровалася з сусідами, які були на площадці в дворі, та не звертаючи жодної уваги на обвинувачену попрямувала до дверей під`їзду. В цей час обвинувачена підвелася з лавки та перегородила вхід до під`їзду. Потерпіла двічі просила останню пропустити її додому, проте вона не реагувала та відразу лівою рукою схватила її за волосся, а правою, в якій був якийсь предмет, почала наносити удари по голові, в лобну частину зліва. Пам`ятає, що удари наносилися якимось предметом, схожим на телефон по напрямку в зверху в низ.

Після нанесення ударів, обвинувачена якимось чином її розвернула та вдарила головою в металеві двері під`їзду, розірвала шкіряну куртку. В цей момент, коли між ними була «потасовка» підбіг ОСОБА_9 та забрав обвинувачену від неї, повів в сторону.

За весь час обвинувачена нанесла 3-4 удари точно, від чого з`явилося почервоніння, яке було зафіксоване «швидкою», яку була змушена разом з міліцією викликати на місце пригоди.

Зазначила, що свідками події були сусіди та чоловік, який все чув.

Під час першого надання пояснень потерпіла зазначала, що потерпіла їй не знайома, проте в подальшому не заперечила, що знає її, як дівчину свого сина. Жодних подробиць не знає, син проживає разом з батьками, відносин з обвинуваченою не підтримує, раніше подібних випадків не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомив, що 17.04.2015 року перебував у службовому відрядженні в м. Мелітополі, проте обставини події сприймав по телефону. Дружина повідомила, що приїхала додому і все нормально, але коли зайшла в двір будинку, зазначила, що перед під`їздом, на лавці, сидить знайома сина. На що свідок попросив не вимикати телефон, покласти його до пакета, щоб він міг все чути. Пізніше в трубку почув істеричний крик обвинуваченої, дружина при цьому повідомляла, що остання на неї накинулася, тягає за волосся, б`є. Чув звук глухого удару, мабуть, об металеві двері під`їзду. Чув крики обвинуваченої, коли дружина просила дати пройти. Свідок зазначив, що не може стверджувати хто саме наносив удари, просто чув звуки ударів.

Уже після нападу дружина повідомила, що в неї болить голова, є синці, на що свідок вказав на необхідності викликати швидку медичну допомогу та працівників міліції.

Зазначає, що відчуває колосальний тиск, неодноразово звертався до обвинуваченої, проте остання намагалася дзвонити йому, ображати.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомила, що з потерпілою є просто сусідами. В той день раніше прийшла з роботи, взяла собаку та вивела її на прогулянку, біля під`їзду бачила обвинувачену, яка сиділа на лавочці з великим телефоном в руках. Потім, як вийшла ще одна сусідка, вони з собаками попрямували на площадку там, де стоять лавки та столик. Коли повернула голову, побачила, що повз будинку йшла потерпіла. ОСОБА_15 підійшла до вхідних дверей, намагалася зайти до під`їзду, і в цей час обвинувачена підбігає до ОСОБА_15 з телефоном та починає її по голові. Вони з сусідкою підскочили, але до під`їзду підбіг ОСОБА_9 і відтягнув обвинувачену від мами в сторону з якої вона появилася.

На запитання сторони захисту свідок повідомила, що напад стався біля самих дверей, потерпіла вчасно побачила боковим зором обвинувачену і дещо змогла розвернутися. Обвинувачена тримала потерпілу за горло лівою рукою на який була сумка, та наносила удари по голові саме телефоном.

Після реального нападу видимих слідів не бачила, лише була розірвана шкіряна куртка. Спостерігала в потерпілої емоційний зрив, її трусило, всі були в шоковому стані. При цьому першою накинулася обвинувачена, потерпіла її не зачіпала, до неї не говорила, взагалі ні з ким не говорила, просто йшла додому.

Свідок ОСОБА_16 , пояснила, що приблизно о 15 годині 30 хвилин знаходилась у дворі будинку біля тенісного столика, гуляла з собакою, почула крик, побачила сусідку ОСОБА_15 та якусь дівчину, яка підійшла та схопила ОСОБА_15 за волосся та почала наносити удари по голові телефоном, який був у неї в руці.

Свідок ОСОБА_17 , яка є матір`ю обвинуваченої, зазначила, що не була безпосереднім свідком події, але допускає, що вона могла бути спровокована батьками ОСОБА_9 , які категорично були проти того щоб діти продовжували спілкуватися, зустрічатися. Знає, що ОСОБА_9 та ОСОБА_18 зустрічались близько трьох років, деякий час проживали разом, була у них в гостях. В останній час навіть отримувала погрози на телефон від сторонніх людей.

Свідок ОСОБА_19 , повідомив суду, що дійсно ініціатором зустрічі в дворі будинку був саме він, 17.04.2015 року зранку бачився з ОСОБА_20 , в подальшому вдвох з мамою їздили на кладовище, домовлявся з ОСОБА_20 зустрітися перед під`їздом будинку в якому проживає з батьками. Повертаючись з мамою додому вийшов з маршрутки, щоб зустрітися з друзями, а догнав маму уже в дворі будинку, під`їхавши на таксі. Коли переходив дорогу бачив, що мама та ОСОБА_18 зблизилися і почався конфлікт. Все відбувалося перед під`їздом, перед сходами з козирком під`їзду, до дверей сторони конфлікту не підходили, руки обвинуваченої та потерпілої знаходилися в районі волосся одна одної. Підбігши забрав мамину руку від волосся ОСОБА_21 з якою пішли в напрямку вул. Сталеварів. В момент конфлікту у ОСОБА_21 на передпліччі була жіноча сумка, сторонніх предметів в руках не було. Щоб ОСОБА_18 завдавала ударів мамі не бачив, як і слідів на лиці ні однієї, ні іншої сторони конфлікту.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні повідомив, що бачив, як в дворі будинку АДРЕСА_2 жінка швидким кроком підійшла до дівчини, що стояла перед одним із під`їздів та схопила останню за волосся. Учасників конфлікту особисто не знає, був випадковим свідком події, оскільки через цей двір інколи проходить, прямуючи до спортивного стадіону, що на каскаді фонтанів «Радуга».

Свідок зазначив, що відкликнувся на оголошення, яким розшукували свідків події, оскільки на місці в конфлікт не вмішувався, його припинив молодий чоловік, який підбіг та забрав дівчину. Під час досудового розслідування показань не давав, оскільки він не знав, йому не пропонували, в силу малозначимості конфлікту вважав, що він був закінчений на місці.

Крім того, у судовому засіданні були досліджені протоколи проведення слідчого експерименту від 22.04.2015 за участю потерпілої, де вона зазначила, яким чином їй наносились удари та протокол від 23.04.2015 року за участю свідка ОСОБА_14 , де вона зазначила, яким чином наносились удари потерпілій.

Висновок судово-медичної експертизи №1385 від 22.04.2015 року, згідно якого експерт дійшов висновку, що крововиливи в області чола зліва, у правій потиличній області, садна в області лівого кутка нижньої щелепи у потерпілої кваліфікуються, як легкі тілесні пошкодження, які утворилися від дії тупих предметів та давність виникнення не протирічить строку вказаному потерпілою.

Досліджений висновок експерта №1428д від 23.04.2015 року, згідно якого експерт не виключає виникнення тілесних пошкоджень у потерпілої при обставинах, на які вона вказує в ході слідчого експерименту з її участю 22.04.2015 року.

Досліджений висновок експерта №1460д від 28.04.2015 року, згідно якого експерт не виключає виникнення тілесних пошкоджень у потерпілої при обставинах, на які вказує свідок ОСОБА_14 в ході слідчого експерименту з її участю 23.04.2015 року.

Підводячи підсумки судового розгляду кримінального провадження, суд враховує основні засади кримінального судочинства, визначені ст.2 КПК України, зокрема, забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, та суд доходить висновку, що обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні нею злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України ґрунтується на припущеннях, які в силу закону слід тлумачити на її користь.

По справі безперечно встановлено, що потерпіла ОСОБА_4 дійсно зазнала легких тілесних ушкоджень у виді синців в області лоба ліворуч, синців в правій тім`яно-потиличній області та садна в області лівого кута нижньої щелепи, проте в судовому засіданні не встановлено причинного зв`язку з діями обвинуваченої ОСОБА_5 та наслідками що настали.

Обвинувачення ґрунтується на показаннях потерпілої та свідків, які по своїй суті є суперечними один одному та не дають можливості достовірно встановити місце, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення злочину, мотив та його мету.

В судовому засіданні стосовно механізму травмування і обвинувачена і потерпіла і свідки дали різні пояснення, підтримуючи, як ствердження ОСОБА_5 , так і ствердження ОСОБА_4 , проте в цілому всі показання не підтверджують фактичних обставин, що викладені в обвинувальному акті та поставлених у вину ОСОБА_5 , зокрема в ході судового розгляду не встановлено того, що обвинувачена штовхала потерпілу головою в стінку житлового будинку. Аналізуючи показання свідків місцем події могла бути частина двору вищевказаного будинку, - між лавочками, що розміщені перед під`їздом та сходами під`їзду.

Показання потерпілої, щодо створення обвинуваченою їй перешкод потрапити до під`їзду, не підтверджені показаннями жодного свідка. Так, зокрема, свідок обвинувачення ОСОБА_14 повідомила, що взагалі бачила, як потерпіла підійшла до дверей, а обвинувачена вчинила на неї напад зі сторони лавки на якій раніше сиділа, тобто ззаду відносно обвинуваченої.

Показаннями цього свідка обвинувачення не відповідають показанням самої потерпілої, зокрема, що остання віталася до свідків перед конфліктом, зверталася до обвинуваченої з тим щоб та пропустила її додому.

Показання потерпілої вмілому суперечать і показанням її сина та свідка ОСОБА_22 , зокрема, щодо місця конфлікту, за показаннями останніх сторони до дверей не підходити, були перед накриттям під`їзду, а відповідно обвинувачена фізично не могла бити потерпілу головою в металеві двері.

Щодо цієї обставини показання самої потерпілої неузгодженні, так потерпіла зазначає, що обвинувачена тримала її лівою рукою за волосся, а невідомим предметом, що був в правій руці наносила удари в голову, при цьому якимось не зрозумілим для неї самої способом, із зайнятими руками, обвинувачена її розвернула та вдарила головою в двері.

Механізм отримання тілесного ушкодження у виді садна в області лівого кута нижньої щелепи, що віднесений висновком експерта до легкого тілесного ушкодження взалагі не досліджений, ні потерпіла, ні свідки не зазначали, що удари могли наноситися саме в це місце.

В цій частині суд не приймає доводів прокурора про те, що показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_22 є неналежними доказами, оскільки сторона захисту не виконала вимог ч.6 ст.290 КПК України та не повідомила про цих свідків прокурору.

Зазначена норма не містить вимог про необхідність повідомляти про свідків, яких сторона захисту планує допитати в судовому засіданні, окрім випадку коли їх показання оформлені документально.

ОСОБА_19 рознімав сторін конфлікту, про що і допитувався під час досудового розслідування, проте не заявлявся стороною обвинувачення, а був допитаний за ініціативою сторони захисту, що не заборонено законом. Свідок ОСОБА_22 взагалі був встановлений під час судового розгляду кримінального провадження.

Підстави не приймати до уваги показання зазначених свідків відсутні, свідки допитані безпосередньо у судовому засіданні, попереджені про кримінальну відповідальність, показання давали під присягою.

Потерпіла у судовому засіданні зазначила, що сліди ударів були зафіксовані працівниками швидкої медичної допомоги, які виїжджали на місце пригоди 17.04.2015 року, проте сторона обвинувачення жодних документів в підтвердження цього не надає. Натомість надано висновок судово-медичної експертизи №1385 від 22.04.2015 року.

Аналізуючи висновки судово-медичних експертиз, суд враховує положення ч.10 ст.101 КПК України згідно до якої висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути мотивована у відповідній постанові, ухвалі, вироку. Згідно ж Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30.05.1997 року із змінами від 25.05.1998 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Суд критично ставиться до висновків експертиз стосовно механізму травмування ОСОБА_4 , і надає оцінку висновкам в сукупності з оцінкою інших доказів, показів свідків, письмових документів. Виявлення у потерпілої судовим експертом тілесних ушкоджень, як доказ вини ОСОБА_5 , суд також відхиляє, оскільки сам лише факт наявності тілесних ушкоджень не доводить їх заподіянні саме обвинуваченою.

Висновок експерта, щодо характеру травмуючого предмету суперечить доводам сторони обвинувачення, зокрема тому, що удари наносилися телефоном, що був у руці обвинуваченої. Удари наносилися зверху в низ в лобну частину голови зліва.

З урахуванням звичного розташування телефону в людській руці, наносити удари у випадку, як зазначено в обвинувальному акті, можна, лише його краєм, зокрема нижнім краєм телефону. А в такому випадку говорити про тупий травмуючий предмет, як встановлено експертом, неможливо, оскільки сучасні телефони завширшки близько одного сантиметра, і характер тілесних ушкоджень був би інший.

Суд вважає, припущенням, і те, що в результаті п`яти ударів краєм телефону у потерпілої діагностовано лише один синець розміром 3х2 см., без видимих країв слідів травмуючого предмета.

Не менш суперечними є і висновки експерта №1428д від 23.04.2015 року, №1460д від 28.04.2015 року, які проводилися з метою перевірки можливості виникнення тілесних ушкоджень за обставин, встановлених під час слідчого експерименту проведеного з потерпілою та свідком ОСОБА_14 .

Так, під час слідчих експериментів потерпіла та свідок, лише відтворили нанесення обвинуваченою удару тупим предметом в голову, а експерт стабільно однаково зробив припущення, що синці в правій тім`яно-потиличній області та садна в області лівого кута нижньої щелепи, могли утворитися від ударів відпрацьованих під час слідчих експериментів.

Судом не приймається до уваги як допустимі докази - протоколи проведення слідчого експерименту від 22.04.2015 за участю потерпілої, де вона зазначила, яким чином їй наносились удари та протокол від 23.04.2015 року за участю свідка ОСОБА_14 , де остання зазначила, яким чином наносились удари потерпілій, оскільки ці процесуальні документи отримані та складені з процесуальними порушеннями. Так до участі у проведенні слідчого експерименту з потерпілою не була залучена обвинувачена ОСОБА_5 , що позбавило сторону захисту самостійно обстоювати свою правову позицію, права, свободи і законні інтереси засобами, передбаченими КПК України. Оскільки ОСОБА_4 звернулася із заявою про завдання їй тілесних ушкоджень конкретною особою, то проведення слідчого експерименту в відсутності цієї особи до пред`явлення підозри, порушує право останнього на ефективні способи захисту та перехресного допиту.

При таких обставинах вважати, що потерпіла отримала тілесні ушкодження від умисних дій обвинуваченої не має підстав. До всього, до такого висновку неможливо і дійти аналізуючи лише той факт, що ОСОБА_5 є фітнес-тренером.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України та аналогічної позиції, що закріплена ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у завданні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 . Обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України побудоване лише на припущеннях, що є недопустимим, а тому ОСОБА_5 підлягає виправданню за ч.1 ст.125 КК України.

Захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (зі змінами та доповненнями внесеними Протоколом №11 від 11.05.1994 року, Протоколом №14 від 13.05.2004 року), ст.62 Конституції України, ст.ст. 17, 368-371, 374 КПК України,
засудив:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого за ч.1 ст.125 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення.

На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1