АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1495/15 Справа № 183/3332/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження
№ 0000440, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року, ухвалений щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Новомосковськ Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в селі Жданівка, Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, безробітного, не одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

- 11 червня 2015 року вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-
за участю: прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців; на підставі ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Вироком вирішено питання про долю речових доказів.
Цим же вирком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
Вирок щодо ОСОБА_7 не оскаржується.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та обґрунтованість його засудження за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, ставить питання про скасування вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки; відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, застосувати принцип часткового складання покарань та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців; на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців з покладанням на обвинуваченого обов`язків,передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.
Обґрунтовуючи доводи скарги прокурор зазначає, що судом призначено покарання ОСОБА_8 без застосування жодного з принципів призначення покарань за сукупністю злочинів, передбачених ч.ч. 1,4 ст. 70 КК України, що призвело до незастосування закону, який підлягає застосуванню. Також прокурор акцентує увагу на тому, що обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до вироків Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року та цього вироку призначено однакові за видом і розміром міри покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, що унеможливлює вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку у порядку ст. 537 КПК України.

За вироком суду 01 березня 2015 року близько 18.30 годин, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, із корисливих мотивів, шляхом відкриття водійської двері автомобіля марки "ВАЗ 2104", р/н НОМЕР_1 , який знаходився навпроти будинку культури "Металургів" по вул. Комсомольській в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, проник до салону, а ОСОБА_7 в цей час відчинив капот автомобіля та витяг з нього акумулятор марки "Orion", заволодівши ним, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1465,91 грн.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу, прохав її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 вважав необхідним задовольнити апеляційну скаргу прокурора.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, вивчивши і проаналізувавши доводи, що містяться в апеляційній скарзі прокурора, зіставивши їх з наявними матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за наведених у вироку обставин та інші фактичні обставини кримінального провадження визнавались обвинуваченими в суді першої інстанції, на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а також ці обставини не оспорюються і в поданій апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими та заслуговують на увагу виходячи з такого.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК України, суд призначає покарання, зокрема, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.
З вироку вбачається, що при призначенні покарання ОСОБА_8 , суд врахував, що вчинений ним злочин, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, за місцем мешкання обвинувачений характеризується з негативної сторони, раніше судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, наявність у нього тяжких хронічних захворювань, у тому числі туберкульозу легенів, відсутність претензій з боку потерпілого та його думку щодо призначення покарання обвинуваченому; обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття обвинуваченого, обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.
Отже, при призначенні покарання ОСОБА_8 , у відповідності з вимогами ст. ст. 50, 65 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, всі обставини у кримінальному провадженні та вірно дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі із застосуванням щодо обвинуваченого положень ст. ст. 75, 76 КК України.
В той же час, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_11 вироком у цьому кримінальному провадженні засуджено за злочин, вчинений ним 01 березня 2015 року, тобто до постановлення щодо нього попереднього вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року.
В частині 4 статті 70 КК України зазначено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Проте, призначаючи ОСОБА_11 покарання, суд не застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, тобто не застосував закон, який підлягає застосуванню в даному випадку, і не призначив йому покарання за сукупністю злочинів.

Окрім того, відповідно до оспорюваного вироку ОСОБА_11 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців, тоді як за попереднім вироком призначено покарання теж у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,що унеможливлює вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку у порядку ст. 537 КПК України.

З огляду на наведене, та приймаючи до уваги те, що кримінальне правопорушення за цим вироком ОСОБА_8 вчинив до ухвалення зазначеного вище судового рішення, колегія суддів вважає, що остаточне покарання обвинуваченому має бути визначено за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вимог ч.ч.1,3 цієї норми закону.
За таких обставин, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_8 необхідно призначити покарання за сукупністю злочинів за цим вироком та за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року, із урахуванням усіх обставин кримінального провадження, застосувавши принцип часткового складання покарань.

Отже, виходячи з викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_8 , у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку, згідно п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року задовольнити .

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року, щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання- скасувати.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три ) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, за цим вироком та вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, а також періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В іншій частині вирок -залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4