АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа №654/724/15-к Провадження №11-кп/791/1014/15 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1 Категорія: ст. 286 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2015 року грудня місяця «24» дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючої суддіОСОБА_2
Суддів:ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
З участю прокурора: адвоката: обвинуваченого: ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Херсоні кримінальне провадження №0000721 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від «09» жовтня 2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець с.Зеленотропинське Голопристанського району,

Херсонська область, гр.-на України, освіта середньо-спеціальна,

працює у ВАТ «Херсонгаз», раніше не судимий, проживає:

АДРЕСА_1 ,

засуджено за ст. 286 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Запобіжний захід не обирався.

Постановлено стягнути процесуальні витрати 6327,84 грн.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він 20 квітня 2015 року близько 10.35 годин, керуючи автомобілем М-2140 у м.Гола Пристань Херсонської області, на Т-образному перехресті доріг вулиць Полякова 1Травня, в порушення пп. 2.1; 10.1; 16.11 Правил дорожнього руху України, рухаючись по вул. Полякова у напрямку головної вул. 1 Травня, перед виїздом на яку встановлено дорожній знак 2.1 вказаних Правил «Надати дорогу», порушуючи вимоги п.10.1, відповідного до якого «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створюватиме перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п.16.11, згідно з яким «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен надати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», не надав перевагу в русі мотоциклу Ява-350, під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по вул. 1Травня з напрямку с.Н.Збур`ївка, ігноруючи знак 2.1 Дати дорогу, здійснив виїзд на вул. 1Травня, навпроти будинку №187, яка є головною відносно вул. Полякова, де вчинив зіткнення з мотоциклом, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_9 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій вказує на істотне порушення вимог КПК України, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 ч.2 КПК України, так як в ньому відсутній, на його думку, виклад фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення. А тому суд не повинен був призначати судовий розгляд. Вважає, що оскільки в тексті відсутні слова, що він обвинувачується, то обвинувачення йому не пред`явлене. Внаслідок чого просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі ст.ст. 417, 284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вважає, що під час судового розгляду були допущені істотні порушення КПК України, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

В обґрунтування вимог захисник також покликається на порушення ст. 291 КПК України при складанні обвинувального акту щодо ОСОБА_8 та наводить аналогічні доводи. Зазначає, що висновок судово-медичної експертизи потерпілого є недопустимим доказом, так як ґрунтується на його медичній карті травматологічного відділення лікарні, яка є лікарською таємницею, та яку отримано в порушення ст.ст. 159, 160, 162 КПК України щодо тимчасового доступу до документів. Вважає, що вказаний доказ відповідно ст. 87 КПК України є недопустимим доказом, отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Вказує, що при виконанні вимог ст. 290 КПК України стороні захисту не була відкрита медична карта хворого ОСОБА_9 , яка, на думку апелянта, є доказом. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження міститься в тому, що суд неповно та однобічно дослідив протокол огляду місця події і схему до нього в частині порушення потерпілим вимог п.11.3 ПДР України та висновок автотехнічної експертизи, при проведенні якої експерт не досліджував покази водіїв ОСОБА_10 , Форощука на технічну спроможність та вихідні дані щодо водія Форощука.

За його ініціативи, після постановлення вироку, була проведена інша автотехнічна експертиза, з посиланням на яку захисник в апеляції стверджує, що ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути аварійної дорожньої ситуації за умови дотримання пп. 1.2; 1.5.2.3б; 11.3; 12.1 Правил.

Апелянт вважає, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не в повній мірі встановив обставини, які впливають на призначення покарання.

Зокрема, що ОСОБА_8 є пенсіонером, ветераном праці, був депутатом міської ради, його дружина є пенсіонером також, на утриманні знаходиться донька, студентка ІНФОРМАЦІЯ_2 , має ще двох повнолітніх дітей.

Проте, суд не обґрунтував позицію, що тільки позбавлення волі може виправити обвинуваченого та попередити нові злочини і не врахував, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, джерело прибутку, що давали підстави застосувати ст. 75 КК України. Також суд не навів доводів про доцільність застосування додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки.

А тому, якщо суд прийде до висновку, що в діях обвинуваченого є склад злочину, то просить при вирішенні питання щодо покарання врахувати вказані доводи.

На підставі викладеного просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.

Перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційних скарг, заслухавши обвинуваченого і його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, просив вирок залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково з таких підстав.

Твердження апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України не відповідає дійсності, оскільки складений щодо ОСОБА_8 обвинувальний акт має всі необхідні відомості, в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, кваліфікацію дій та формулювання обвинувачення, яке є конкретним.

Заява сторони захисту, що в обвинувальному акті відсутнє слово, що ОСОБА_8 обвинувачується в будь-якому злочині, тобто обвинувачення не пред`явлене, та міститься посилання, що він підозрюється, є неспроможним, оскільки відповідно ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і таке обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 КК України ОСОБА_8 було висунуте і той факт, що в обвинувальному акті, крім необхідних відомостей, міститься інформація, що йому повідомлено про вчинення вказаного правопорушення (а не те, що він підозрюється) не свідчить про будь-які порушення вимог ст. 291 КПК України при складанні цього процесуального документу.

Не можна погодитися і з доводами апеляційної скарги захисника щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів, суд повно та всебічно дослідив всі обставини, які мають значення у справі, перевірив надані докази і дав їм належну оцінку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які є належними, допустимими та достатніми.

А саме, протоколом огляду місця події, схеми до нього та фототаблиці, в яких зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди на вул. 1Травня навпроти будинку №187, елементом її є горизонтальна дорога, до якої ліворуч примикає другорядна дорога вул. Полякова, на виїзді з якої встановлено дорожній знак «Надати дорогу», дорожня розмітка на них відсутня.

З цих даних вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи автомобілем М-2140, ще не виконав маневр повороту на вул. 1Травня, коли зіткнувся з мотоциклом під керуванням потерпілого, який рухався назустріч. Під час огляду встановлено, що ОСОБА_8 виявив мотоцикліста на відстані від перехрестя 60м.

Згідно з висновками автотехнічних експертиз транспортні засоби знаходилися у працездатному стані.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №1608 у дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля М-2140 ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.16.11 Правил дорожнього руху України і він мав технічну можливість попередити настання даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вказаних Правил.

Водій мотоцикла Ява-350 ОСОБА_9 у дорожній ситуації, що склалася, повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.3 Правил і він не мав технічної можливості попередити настання даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог Правил.

Твердження апелянта про неповноту даної експертизи є необґрунтованим, як вбачається з її дослідницької частини, експертом були враховані всі вихідні дані, в тому числі і додатково надані експертові та на підставі них зроблений висновок, який є належним доказом.

Посилання захисника на дані, проведеної після постановлення вироку за його ініціативи експертизи, не ґрунтується на положеннях ст.ст. 332, 404КПК України, оскільки вона не досліджувалася під час судового розгляду судом першої інстанції та, як слідує із запису процесу, клопотання про проведення повторної автотехнічної експертизи стороною захисту не заявлялося. А тому, колегія суддів враховуючи вимог ч.3 ст. 404 КПК України не досліджувала її висновки, як отримані в порушення КПК України.

Як слідує з показів свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні, він 20.04.2015р. рухався по вул. 1Травня в напрямку до ринку. На дорозі були великі ями на обох напрямках руху. Він зупинився на своїй полосі руху, пропускаючи автобус, два автомобілі та мотоцикл, які об`їжджали ями на своїй полосі руху. Автомобіль Москвич виїхав раптово з другорядної дороги і мотоцикліст з ним зіткнувся.

Вказані докази та інші наведені у вироку, підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, саме між порушенням обвинуваченим Правил дорожнього руху та наслідками, які настали, є причинний зв`язок.

Тобто, судом правильно встановлені фактичні обставини провадження, а твердження, що аварійна ситуація була створена потерпілим ОСОБА_9 є необґрунтованою.

Показам обвинуваченого ОСОБА_8 суд дав належну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Не можна визнати обґрунтованими доводи захисника про недопустимість як доказу висновку медичної експертизи, оскільки він відповідає вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України, проведення експертного дослідження для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень згідно ст. 242 КПК України є обов`язковим. Тобто, доказом наявності та тяжкості тілесних ушкоджень є висновок судово-медичної експертизи, а посилання як на доказ на медичну карту потерпілого є безпідставним.

Висновок експерта про ймовірність отримання ОСОБА_9 20.04.2015 року тяжких тілесних ушкоджень при зіткненні транспортних засобів є належним та допустимим доказом, отриманим у порядку встановленому КПК України.

Твердження захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на недопустимість цього доказу, як отриманого внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, а саме потерпілого ОСОБА_9 , чия медична картка досліджувалася експертом, є надуманим.

Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ст. 286 ч.2 КК України.

Підстав для скасування вироку та закриття провадження колегія суддів не знаходить.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про можливість пом`якшення покарання та застосування щодо обвинуваченого ст. 75 КК України, то вони, на думку колегії, є слушними.

Відповідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд при призначенні покарання послався на те, що враховує ступінь тяжкості вчиненого та дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Проте, на думку колегії, суд першої інстанції не в повній мірі врахував особу ОСОБА_8 та наявність пом`якшуючих обставин.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року зі змінами, суд, досліджуючи дані про особу підсудного, повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи, його минуле, зокрема наявність не погашених судимостей, адміністративних стягнень, склад сім`ї тощо.

Як слідує з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_8 є особою похилого віку, характеризується виключно позитивно за місцем проживання та роботи, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, працює, є ветераном праці, має міцні соціальні зв`язки, дружину пенсіонерку та дочку-студентку на утриманні, злочин вчинив з необережності.

Враховуючі позитивні дані про особу винного, відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність таких пом`якшуючих обставин, як похилий вік, багаторічна сумлінна праця, незадовільний стан здоров`я, відсутність судимостей, колегія суддів приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням без покладення обов`язків, застосування ст. 75 КК України до основного покарання та призначення додаткового покарання досягнуть своєї мети виправлення особа та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404; 405; 407; 414; 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 змінити, застосувавши ст.75 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ст. 286 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками процесу протягом трьох місяців з дня проголошення, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.
Судді: ______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4