Провадження № 1-кп/734/196/15 Справа № 734/3610/15-к
іменем України
10 листопада 2015 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горішні Ширівці Застанівського району Чернівецької області, громадянина України, українця, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, курсанта навчальної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , маючого військове звання «солдат», одруженого, із середньо-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
28 січня 2015 року солдат ОСОБА_3 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року та в той же день був направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 19 від 28 січня 2015 року солдат ОСОБА_3 був призначений на посаду курсанта навчальної роти указаної військової частини та зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, тобто, відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №548-ХІV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-ХІV, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
У порушення вищевказаних вимог солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), 09 лютого 2015 року близько 15.00 год., самовільно залишив місце несення служби та не виконував обов`язки військової служби тривалістю понад один місяць в умовах особливого періоду, а саме до свого повернення 13 жовтня 2015 року.
Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини солдат ОСОБА_3 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це зробити.
Обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину і дав суду показання, що він був призваний на військову службу 28 січня 2015 року та був направлений для проходження військової служби в АДРЕСА_2 . 09 лютого 2015 року він отримав телефонний дзвінок своєї дружини та дізнався, що вона хвора, тому приблизно о 15.00 год. він самовільно залишив військову частину.
Обвинувачений висловив щире каяття у вчиненому.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При встановлених обставинах суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 3 ст. 407 КК України /в редакції від 05 квітня 2001 року/, а саме залишення військової частини тривалістю понад один місяць.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, який має тяжко хвору матір та утримує племінника інваліда І групи, пом`яшкуючі покарання обставини визнання вини, каяття у вчиненні злочину, активне сприяння у його розкритті та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та звільнити від його відбування з іспитовим строком 1 рік.
Запобіжні заходи в межах кримінального провадження не обиралися.
Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.
Судові витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України /в редакції від 05 квітня 2001 року, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1