Апеляційний суд Херсонської області
Справа №11а-811 2010р. Головуючий в 1-й інстанції Радченко Г.А.
Категорія: ст. ч.3 cm. 101 КК України (ред. 1960 p.) Доповідач - Грушицький А.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого Грушицького А.,

суддів Буженко Н.В., Бугрименко В.Г.,

з участю прокурора Литвиненко О.О.,

засудженого ОСОБА_2,

адвоката ОСОБА_3П,

потерпілої ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3, потерпілої ОСОБА_4, та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Комсомольського районного суду міста Херсона від 29 березня 2010 року.

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого

засуджено за ч.3 ст. 101 КК України (в ред. 1960 р.) до позбавлення волі строком на сім років з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Запобіжний захід - взяття під варту з 8 вересня 2009 року.

Зараховано в строк відбування покарання час знаходження під вартою з 19.06.03 по 28.07.03, з 26.08.03 по 6.10.03, з 8.06.04 по 1.09.06.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь: -держави - 159 гривень 60 копійок

- потерпілої ОСОБА_4 3534 гривень 50 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Вироком суду ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за те, що він 30 квітня 1997 року, близько 21.30 год., знаходячись біля будинку № 90 по вулиці Береговій в с. Станіслав Білозерського району Херсонської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, завдав ударів руками та ногами потерпілому ОСОБА_6, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження у виді розривів правої нирки, печінки, які є небезпечними для життя в момент заподіяння і від яких останній помер в лікарні 14 травня 1997 року.

В апеляції прокурор, який приймав участь при розгляді справи судом першої інстанції, вказує, що призначене засудженому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого і є занадто м'яким, крім того, судом першої інстанції не виконані вказівки апеляційного суду. Також суд безпідставно виключив, що діями Яника було спричинено розрив селезінки потерпілого. Просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

На дану апеляцію засуджений ОСОБА_2 подав заперечення.

В апеляції потерпіла ОСОБА_7 вказує, що судове слідство проведено неповно. Судом призначено занадто м'яке покарання. Крім того, зазначає, суд безпідставно не задовольнив цивільний позов у повному об'ємі. Просить стягнути із засуджено 300 000 гривень моральної шкоди та 30 000 гривень за спричинену матеріальну шкоду.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки тяжких тілесних ушкоджень він не завдавав, докази викладені у вироку містять істоті суперечності. Під час проведення досудового слідства експертизи призначалися з порушенням кримінально-процесуального законодавства. Судом першої інстанції не виконані вказівки апеляційного суду. Просить вирок суд змінити перекваліфікувати його дії з ч.3 ст. 101 КК України (в ред 1960 р.) на ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання в межах санкції ст. 122 КК України.

В апеляції адвоката ОСОБА_3 містяться аналогічні доводи. Апелянт просить вирок суду скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення та останнє слово засудженого ОСОБА_2, який наполягав на задоволенні своєї апеляції, думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів підстав для їх задоволення не знаходить.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні злочину, при обставинах викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну правову оцінку.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 дала показання, що 30 квітня 1997 року, її син ОСОБА_8, на прохання сусідки ОСОБА_9 вийшов з дому. Через деякий час він повернувся, був дуже блідий, тримався за живіт, на обличчі були подряпини. ОСОБА_8 сказав їй, що його побив ОСОБА_2

Спричинення тілесних ушкоджень саме засудженим підтверджується також показами свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, які були допитані в судовому засіданні.

Допитані під час досудового слідства свідки ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13 ОСОБА_14 також підтвердили факт нанесення ударів саме ОСОБА_2 (т.2 а.с.7-9, 11, 13, 46)

Крім того, допитаний в судовому засіданні засуджений не заперечував що наносив ОСОБА_8 удари, в тому числі і в живіт.

Відповідно до висновків судово-медичної експертиз тілесні ушкодження виявленні у ОСОБА_8 відносяться до категорії тяжких, небезпечних для життя. Смерть потерпілого настала в результаті тупої травми живота у вигляді розриву правої нирки, що ускладнилось фіброзно-гнойним перитонітом. Виявлені тілесні ушкодження могли виникнути в результаті ударів руками та ногами (т.1 а.с.83-85, 90-97).

Відповідно до „Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" від 17 січня 95 року, виявленні у ОСОБА_3 кого тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких і є небезпечними для життя.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про вчинення злочину саме ОСОБА_2 і його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 101 КК України (в ред. 1960 p.)

Доводи апеляції прокурора про те, що суд безпідставно виключив з обвинувачення факт спричинення розриву селезінки у потерпілого, колегія суддів вважає, безпідставними, оскільки допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дав показання, що він проводив першу операцію, розриву селезінки у потерпілого ОСОБА_8 не було.

Покарання засудженому ОСОБА_2 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції ч.3 ст. 101 КК України (в ред. 1960 р), судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітніх дітей. На думку колегії суддів призначене покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав для пом'якшення покарання, або призначення більш суворого покарання колегією суддів не вбачається.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 вирішено відповідно до вимог чинного законодавства. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, судом враховано глибину фізичних та душевних страждань потерпілої так, обставини справи, а також вимоги розумності та справедливості. Підстав для скасування вироку в частині вирішення цивільного позову не має.

Істотних порушень кримінально-процесуального законодавства, які б тягнули за собою безумовне скасування вироку, в тому числі і ті на які вказують апелянти, колегією суддів не виявлено.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляції засудженого ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3, потерпілої ОСОБА_4, та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Комсомольського районного суду міста Херсона від 29 березня 2010 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

Судді: