Пр-ня по справі № 1-кп/521/870/15
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

у присутності обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, не одруженого; офіційно не працевлаштованого; що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого: 17.03.2004 року за скоєння злочинів, передбачених ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення за звільненням від відбування з іспитовим терміном на 2 роки, 20.03.2006 року вироком Київського районного суду м. Одеси за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України до 4 років 1 місяць позбавлення волі.

у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачуваний ОСОБА_4 , маючи непогашену судимість, 05.10.2015 року, приблизно о 18 годин 10 хвилин, знаходячись в магазині «Таврія-В», розташованому по вул. Рекордній, 23 в м. Одесі, шляхом вільного доступу намагався таємно викрасти майно ПП «Таврія-Плюс», а саме: упаковку підгузників «Pampers Acnive Baby 70 шт. Jimbo Maxi 4» та «Pampers Acnive Baby 58 шт. Jimbo Maxi 4», вартістю 398 гривні 64 копійки кожна, а всього загальною вартістю 797 гривень 28 копійок, проте не довів злочин до кінця, так як був затримані працівниками магазину.

Обвинувачений свою вину в інкримінованому йому злочині визнав у повному обсязі, пояснивши, що скоїв злочин в зв`язку з відсутністю грошей на підгузники для своєї дитини. В скоєному каються.

З урахуванням думки учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежено дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які необхідні для вирішення питань, передбачених ст. 374 КПК України (матеріали, що характеризують особу обвинуваченого та визначають долю речових доказів). При цьому судом з`ясовано правильність розуміння сторонами обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд з`ясував обставини та перевіряв їх дослідженням документів, які долучені до матеріалів кримінального провадження:

-матеріал, що характеризує ОСОБА_4 , а саме: вимога та копії судових рішень, які свідчать, що ОСОБА_4 є раніше судимою особою; довідка, згідно якою ОСОБА_4 не перебуває на обліку в КУ «ООМЦПЗ»; копію свідоцтва про народження, згідно якого ОСОБА_4 виховує малолітню дитину ОСОБА_5 , 29 серпня 2013 року

-гарантійну розписку, згідно якої представник потерпілої особи отримав речові докази за провадженням

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття.

Сторона обвинувачення не вбачає в діях ОСОБА_4 обставин, які обтяжують його вину відповідно до ст. 67 КК України (рецидив). Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, таким чино суд не може самостійно встановлювати обставини, які обтяжують покарання.

При визначені виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винного раніше судимий; його вік 28 років та соціальне положення офіційно не працює, виховує малолітню дитину; характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, які встановлені в ходу судового розгляду справи та викладені вище, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання та з урахуванням ст. 68 КК України та вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням поведінки обвинуваченого під час судового розгляду справи (явка в судові засідання) та призначеного покарання суд вважає за можливе запобіжний заход не продовжувати.

Відповідно до ст. 100 КПК України суд вважає за необхідне речові докази за провадженням вважати повернутим власнику.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

Застосувати дію ст.ст. 75 та 76 КК України та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на один рік, якщо він в протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

Початок строку відбування покарання відраховувати з моменту ухвалення вироку.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не продовжувати.

Речові докази: вважати повернутими представнику потерпілої особи;

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні (представник потерпілої особи).
С У Д Д Я: ОСОБА_1