Справа № 456/4901/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/547/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2015 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

у кримінальному провадженні №0001734 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки і мешканки АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю :
прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянула апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року, яким ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та засуджено до семи років позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

Згідно із вироком ДАНЕГУ засуджено за те, що вона близько 2-ої години ночі 18 вересня 2014 року по місцю свого проживання, в кв. АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту, який виник між нею та її співмешканцем ОСОБА_11 на ґрунті неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом на вбивство умисно нанесла йому удар кухонним ножем в ділянку між грудною кліткою та шиєю справа, від чого він на місці помер.
В апеляційній скарзі і змінах до неї обвинувачена ДАНЕГА, покликаючись на однобічність, невірну оцінку зібраних доказів, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та безпідставне стягнення з неї судом витрат на проведення експертиз по справі, просить вирок змінити, виключити з нього вказівку про стягнення з неї процесуальних витрат пов`язаних із залученням експертів у справі в сумі 2634 грн. 66 коп. та перекваліфікувати її дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України і призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування покарання з випробуванням і іспитовим строком три роки.

У доведеність своїх вимог зазначає, що при постановленні вироку суд не взяв до уваги й не надав належної оцінки зібраним у справі доказам, а саме висновку судово-балістичної експертизи № 4/1120 від 06.11.2014, згідно якого на ножі було виявлено відбитки пальців ОСОБА_11 , протокол і цифровий запис слідчого експерименту від 19.11.2014, в яких зафіксовані її покази щодо послідовності й перебігу вказаних подій, а також докази її неодноразових звернень в правоохоронні органи з приводу погроз, насильства та неналежної поведінки ОСОБА_11 , про що підтвердили в суді й допитані свідки, що підтверджує її покази про те, що останній систематично вчиняв протиправні дії щодо неї, і що під час вказаних подій вона дійсно захищаючись вихопила з його рук ніж, яким він їй погрожував, але як нанесла ним ОСОБА_11 удар не пригадує.

Стверджує, що висновок комісійної судово-психологічної експертизи № 199 від 17.03.2015, який суд першої інстанції взяв до уваги, суперечить висновку судової психолого-психіатричної експертизи № 180 від 05.11.2014, згідно якого на час інкримінованих дій вона перебувала у стані сильного страху, який, так само як і стан фізіологічного афекту, є психологічною підставою для юридичного висновку про стан сильного душевного хвилювання. Крім того, у висновку судово-психологічної експертизи № 199 від 17.03.2015 експерти зазначили, що при діагностиці емоційних станів, які суттєво впливають на свідомість та діяльність, людина не повинна знаходитись у сильному алкогольному сп`янінні. Стан фізіологічного афекту може бути розглянутий у випадку, коли людина на момент інкримінованих їй дій не перебувала у сильному алкогольному сп`янінні. Проте, згідно Акту медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, на момент проведення огляду о 06 год. 30 хв. 18.09.2015 вона перебувала у стані простого алкогольного сп`яніння ( 1,6 % етанолу ). Зазначена експертиза, на її думку, була проведена необєктивно та з порушеннями, оскільки проводилась не комісійно, так як у слідчий ізолятор до неї приходив лише один судовий експерт-психолог, а другий експерт, який також підписав висновок експертизи, не приходив і не спілкувався, а отже ніяких досліджень не проводив.

Звертає увагу на те, що протизаконне насильство з боку потерпілого ОСОБА_11 під час вказаних подій у розумінні ст. 116 КК України цілком могло бути психічним, що не було взято до уваги ні судовими експертами, ні судом першої інстанції.

На її думку, вказані суперечності свідчать про те, що наведені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, внаслідок чого судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність і її дії невірно були кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України замість ст. 116 КК України.

Крім того, відповідно до ст. 122 КПК України та ст. 15 Закону України « Про судову експертизу » проведення експертиз у кримінальних провадженнях державними спеціалізованими експертними установами здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Таким чином, витрачені державою кошти на проведення експертиз у справі в сумі 2 634 грн. 66 коп. не підлягають стягненню з неї, оскільки це порушує принципи фінансування і цільового використання бюджетних коштів.

Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі, покликаючись на суворість призначеного покарання, просить вирок змінити, застосувати відносно ДАНЕГИ ст. 69 КК України і обрати їй покарання нижче від найнижчої межі передбаченої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.

В обґрунтування покликається на те, що при призначенні покарання обвинуваченій суд не взяв до уваги всіх обставин справи. Зокрема, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в суді показали, що обвинувачена ДАНЕГА та потерпілий ОСОБА_11 проживали разом понад два роки і їхнє спільне життя супроводжувалось чередою конфліктів і примирень з приводу ревнощів та коштів на проживання.

Згідно висновку експерта № 4/1120 від 06.11.2014 на поверхні ножа, яким було нанесено удар, є сліди пальців ОСОБА_11 , а також генетичні ознаки слідів крові ОСОБА_11 та ДАНЕГИ на поверхні руків`я ножа, що свідчить про те, що на момент події ніж був в руках ОСОБА_11 , а ДАНЕГА, захищаючись, вирвала ніж з його рук та завдала ним удар ОСОБА_11 , який був нанесений нею навмання, без прицілювання. ДАНЕГА визнає, що заподіяла смерть ОСОБА_11 , однак заперечує її умисел на вбивство останнього. У скоєному щиро розкаюється, неодноразово просила вибачення у батька вбитого, потерпілого ОСОБА_15 , активно сприяла розкриттю злочину і старалася надати померлому допомогу закриваючи рану рукою. Крім того, вона має на утриманні двох малолітніх дітей, які потребують її любові і турботи.

У висновку судово-психічної експертизи № 199 від 17.03.2015, яку суд першої інстанції взяв до уваги і поклав в основу вироку, не конкретизовано наявні в ДАНЕГИ індивідуально-психологічні якості, через які в неї не може виникнути стан фізіологічного афекту.

З врахуванням наведеного вважає, що при постановленні вироку суд призначив ДАНЕЗІ занадто суворе покарання, яке не відповідає обставинам справи та даним про її особу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про зміст вироку і доводи апеляційних скарг, виступи обвинуваченої та захисника ОСОБА_9 на їх підтримку, думку прокурора про законність вироку й залишення його без змін, а апеляційних скарг без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, встановила наступне.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив усі докази по справі, дав їм належну правову оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та дав вірну юридичну оцінку діям обвинуваченої.

Висновок суду про вчинення ДАНЕГОЮ умисного вбивства ОСОБА_11 за наведених у вироку обставин ґрунтується на ретельно перевірених судом доказах, є обґрунтованим і сумнівів у своїй правильності у суду апеляційної інстанції не викликає.

Районний суд обґрунтовано не взяв до уваги висновок комісійної стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 180 від 05.11.2014, який був зроблений експертами без врахування всіх обставин справи і ґрунтувався лише на показах обвинуваченої ДАНЕГИ та її матері ОСОБА_12 .. При цьому, ставлячи під сумнів вказаний висновок експертів при оцінці доказів у вироку районний суд правильно зазначив про те, що в ході проведення експертизи експерти розглядали обставини події лише так, як на них вказувала обвинувачена, і версію про те, що обвинувачена самостійно схопила ніж і нанесла ним удар потерпілому не досліджували.

Покази обвинуваченої ДАНЕГИ про те, що потерпілий ОСОБА_11 напав на неї з ножем і погрожував вбивством, не підтверджуються зібраними у справі доказами.

Так, згідно висновку судово-медичного експерта № 339 від 18.09.2014 ( т. 1 а.с. 146 ), при огляді ДАНЕГИ будь-яких тілесних ушкоджень, у тому числі й порізів, характерних для слідів боротьби при відбиранні ножа, у неї не виявлено.

Не було виявлено будь-яких слідів боротьби на місці події і при огляді квартири працівниками міліції 18.09.2014 ( т. 1 а.с. 23-34 ).

Висновок судово-балістичної експертизи № 4/1120 від 06.11.2014 ( т. 1 а.с. 97- 103 ), згідно якого на рукоятці ножа з лівої сторони виявлено два відбитки слідів середніх пальців лівої та правої руки ОСОБА_11 , не може свідчити про напад з боку потерпілого, адже їх походження досудовим слідством і судом не встановлено. У той же час, при відтворенні обстановки і обставин події під час досудового розслідування, а також у судовому засіданні ДАНЕГА пояснювала, що у момент нападу ОСОБА_11 тримав ніж у правій руці. Крім того, обвинувачена визнала, що саме вона нанесла удар ножем ОСОБА_11 , проте відбитків її пальців на руків`ї ножа експертами не виявлено.

Всупереч доводів апеляційної скарги, ні в ході досудового розслідування, ні в суді не встановлено фактів неодноразових звернень безпосередньо ДАНЕГИ у правоохоронні органи з приводу неналежної поведінки ОСОБА_11 ..

В матеріалах справи є дані про те, що 12.12.2013 до Стрийського МВ ГУ МВСУ у Львівській області по телефону зверталася її мати ОСОБА_12 з приводу того, що ОСОБА_11 вчинив конфлікт по місцю проживання. Цього ж дня ДАНЕГА звернулася у міськвідділ міліції із заявою, щоб працівники міліції припинили розгляд телефонного повідомлення її матері ОСОБА_12 , так як претензій по даному факту до свого співмешканця ОСОБА_11 вона не має і конфлікт вичерпався.

16.12.2013 до Стрийського МВ ГУ МВСУ у Львівській області надійшло телефонне повідомлення від ОСОБА_13 брата обвинуваченої, про те, що ОСОБА_11 влаштував сімейний конфлікт, однак при виїзді працівників міліції на місце вказана інформація не підтвердилась ( т. 1 а.с. 121-122 ).

Інших будь-яких даних про конфлікти з боку ОСОБА_11 в матеріалах справи немає.

Отже, наведене спростовує доводи обвинуваченої про те, що насильство та протиправна поведінка потерпілого носили систематичний характер.

Суд першої інстанції у вироку проаналізував та дав належну оцінку висновкам комісійної стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 180 від 05.11.2014 та висновку комісійної амбулаторної судово-психологічної експертизи № 199 від 17.03.2015, і обґрунтовано поклав в основу вироку висновки останньої про те, що в момент інкримінованих дій ДАНЕГА у стані фізіологічного афекту не перебувала, як не перебувала і в іншому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на її свідомість та діяльність і бути науково-психологічною підставою для юридичного висновку суду про стан сильного душевного хвилювання, як такі, що зроблені кваліфікованими експертами, належно аргументовані, ґрунтуються на ретельному дослідженні матеріалів кримінального провадження і підстав не довіряти вказаному висновку експертів у суду немає.

Допитана в суді апеляційної інстанції експерт-психолог ОСОБА_16 вказаний висновок підтвердила і пояснила, що наведені у висновку дані про те, що стан фізіологічного афекту може бути розглянутий у випадку, коли людина на момент інкримінованих їй дій не перебувала у сильному алкогольному сп`янінні, стосується загальних правил і методик діагностики емоційних станів, які суттєво впливають на свідомість та діяльність людини, і до даної ситуації відношення не має, оскільки в справі немає даних про те, що на момент інкримінованих дій ДАНЕГА перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння.

З врахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ДАНЕГИ за ч. 1 ст. 115 КК України і підстав для перекваліфікації її дій на ст. 116 КК України, як вона просить в апеляції, не вбачає.

Правильно і у відповідності до вимог закону районний суд прийняв рішення про стягнення з ДАНЕГИ на користь держави витрат за проведення експертиз у справі, адже, відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави понесені витрати на залучення експерта.

Що стосується доводів апеляції захисника ОСОБА_10 про застосування до обвинуваченої ст. 69 КК України, то, як вбачається з вироку, дане питання вивчалося судом першої інстанції, однак, з врахуванням обставин справи та даних про особу обвинуваченої, суд не знайшов підстав для застосування даної норми при призначенні покарання ДАНЕЗІ, про що мотивовано вказав у своєму рішенні.

Не знаходить таких підстав і суд апеляційної інстанції.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання районний суд взяв до уваги те, що обвинувачена свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала частково, щиро розкаялася, активно сприяла у розкритті злочину, за місцем проживання характеризується позитивно і має на утриманні двох неповнолітніх дітей, тобто ті обставини, на які покликається в апеляції захисник. Саме з врахуванням цього, приймаючи до уваги тяжкість злочину і його вчинення обвинуваченою у стані алкогольного сп`яніння, суд визнав можливим призначити ДАНЕЗІ мінімальну міру покарання передбачену законом за скоєне, у виді семи років позбавлення волі, яке за своїм видом і розміром не може бути визнано явно несправедливим через суворість, та є необхідним й достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів.

Зважаючи на викладене підстав для задоволення апеляційних скарг колегія суддів не вбачає і залишає вирок районного суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і з цього дня протягом трьох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженою в той же строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4