АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/7246/13-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/438/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула 17 вересня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.05.2015р. у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1,3 ст.191 КК України, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Херсон, громадянин України, не судимий

засуджений за ст.191 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язанні з отриманням товарно-матеріальних цінностей на строк 1 рік, за ч.3 ст.191 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язанні з отриманням товарно-матеріальних цінностей на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язанні з отриманням товарно-матеріальних цінностей на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що, будучи з 15.11.2011р. приватним підприємцем згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 808440 від 15.11.2011р., 14.09.2012р., знаходячись за місцем розташування свого офісу по АДРЕСА_1 , маючи намір на розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_10 договір №1 від 14.09.2012р. про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, та, отримавши попередню оплату в розмірі 5462грн, умисно, з корисливих мотивів, розтратив їх на особисті потреби, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 5462грн.

29.10.2012р., знаходячись за місцем проживання ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 і маючи намір на розтрату чужого майна, ОСОБА_8 уклав з ОСОБА_11 договір №1 від 21.11.2012р. про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, та, отримавши попередню оплату в сумі 200грн, повторно, з корисливих мотивів, розтратив їх на особисті потреби, завдавши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 200грн.

08.11.2012р. ОСОБА_8 , знаходячись за місцем розташування свого офісу по АДРЕСА_1 , маючи намір на розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_12 договір б/н від 08.11.2012р. про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, та, отримавши попередню оплату у розмірі 5026грн, умисно, повторно, з корисливих мотивів, розтратив їх на особисті потреби, заподіявши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 5026грн.

14.11.2012р. ОСОБА_8 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_13 по АДРЕСА_3 , маючи намір на розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_13 договір №1 від 14.11.2012р. про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, та, отримавши попередню оплату в сумі 500грн., умисно, повторно, з корисливих мотивів, розтратив їх на особисті потреби, заподіявши ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 500грн.

27.11.2012р. ОСОБА_8 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_14 по АДРЕСА_4 , маючи намір на розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_14 договір №1 від 27.11.2012р. про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, та, отримавши попередню оплату в сумі 1024грн, умисно, повторно, з корисливих мотивів, розтратив їх на особисті потреби, заподіявши потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 1024грн.

24.12.2012р. ОСОБА_8 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_15 по АДРЕСА_4 , маючи намір на розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_15 договір поставки №3 від 24.12.2012р. про те, що він зобов`язується передати у власність покупця двері міжкімнатні, та, отримавши попередню оплату в сумі 1261грн, умисно, повторно, з корисливих мотивів, розтратив їх на особисті потреби, заподіявши потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду в розмірі 1261грн.

25.12.2012р. ОСОБА_8 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_16 по АДРЕСА_5 , і маючи намір на розтрату чужого майна, уклав з останнім договір №1 від 25.12.2012р. про доставку металевих дверей за 2000грн та отримав попередню оплату в сумі 600грн. В подальшому ОСОБА_8 умисно, повторно, розтратив ввірені йому грошові кошти на особисті потреби, спричинивши потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду на суму 600грн.

26.12.2012р. ОСОБА_8 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_17 по АДРЕСА_6 , уклав з останнім договір б/н від 26.12.2012р. про виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкцій за розцінками виконавця та отримав попередню оплату в сумі 1000грн. В подальшому ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на розтрату вказаних коштів, умисно, з корисливих мотивів, повторно розтратив ввірені йому кошти на особисті потреби, спричинивши потерпілому ОСОБА_17 матеріальну шкоду на суму 1000грн.

10.01.2013р. ОСОБА_8 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_18 по АДРЕСА_7 , маючи намір на розтрату чужого майна, уклав з ОСОБА_18 угоду від 10.01.2013р. про завдаток на купівлю, виготовлення, фіксацію дверей ПВХ, та, отримавши попередню оплату в сумі 200грн, умисно, повторно, з корисливих мотивів, розтратив грошові кошти ОСОБА_18 в сумі 200грн., ввірені йому, заподіявши потерпілому ОСОБА_18 матеріальну шкоду в розмірі 200грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191, ч.3 ст.191 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст.191 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю, пов`язану з наданням послуг населенню строком на 2 роки, за ч.3 ст.191 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю, пов`язану з наданням послуг населенню строком на 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю, пов`язану з наданням послуг населенню строком на З роки.

В обґрунтування посилається на те, що при призначенні міри покарання ОСОБА_8 судом не врахована ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, підвищена суспільна небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, та та обставина, що ОСОБА_8 вчинив 9 епізодів кримінальних правопорушень. Крім того, судом не в повній мірі врахована думка потерпілих щодо призначення обвинуваченому покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок скасувати і закрити провадження по справі. В обґрунтування посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в провадженні немає доказів того, що обвинувачений використав отримані від потерпілих кошти на свої потреби. Суд вказав у вироку, що обвинувачений не надав доказів того, що отримані кошти він використав для придбання матеріалів. Відповідно до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а в супереч даної статті суд поклав на обвинуваченого обов`язок доказування, що є грубим порушенням презумпції невинуватості і забезпечення доведення вини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, який підтримав скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали скаргу захисника, вивчивши матеріали провадження, перевіривши аргументи апеляційних скарг, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, в достатньому об`ємі дослідивши зібрані у справі докази, провівши детальний аналіз сукупності всіх обставин скоєння злочинів, правильно встановив фактичні обставини та вірно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст.191 КК України.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчненні злочинів за наведених у вироку обставин є обґрунтованим і сумнівів у правильності не викликає.
Неповноти та істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на законність вироку, на що зокрема посилається в скарзі захисник, перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Докази, зібрані в справі, є допустимі та достатні. А посилаючись у скарзі на відсутність доказів того, що ОСОБА_19 розтратив отримані від потерпілих кошти, захисник не спростував докази, на які посилається у вироку суд. Тому колегія суддів вважає такі посилання голословними.
Допитані судом першої інстанції потерпілі підтвердили, що в 2012 році Сумін отримував від них грошовий аванс при замовленні ними робіт, але замовлення не виконав, гроші повернув лише після звернення до міліції під час слідства. Ці факти не заперечував і сам ОСОБА_8 Підтверджуються вони і укладеними письмовими договорами та угодами про прийняття задатків.
Твердження захисника в скарзі про те, що в діяннях ОСОБА_8 відсутні ознаки злочину, оскільки це не доведено належними доказами, колегія суддів вважає безпідставними. Захисник у скарзі виклав лише свою оцінку висновкам слідства та суду, не виклавши ніяких обґрунтувань.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд дотримався вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання. Як вбачається з вироку суд врахував всі дані про особу. Зокрема і ті, на які посилається прокурор у скарзі, та призначив йому покарання, яке судова колегія вважає достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Законних підстав для призначення більш суворого покарання, про що просить прокурор у скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405 408 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду ОСОБА_2

Дніпропетровської області

ОСОБА_4

ОСОБА_3

______________________________________________________________________________

провадження №11-кп/774/438/К/2015 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1

категорія ст.191 ч.1,3 КК України Доповідач суддя ОСОБА_2