Справа №484/2922/15-к 12.11.2015 12.11.2015 12.11.2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001877, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 серпня 2015 року, яким
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тернове Добровеличківського району Кіровоградської області, мешкає в АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.08.2015 р. скасувати та винести новий вирок, яким призначити йому покарання за вчинення злочину, передбаченого, ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу, а за попереднім вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.10.2013 р. призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі, застосувавши ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 серпня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.10.2013 р. і остаточно визначено покарання у виді 4 років 10 днів позбавлення волі.
Узагальнені доводи апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій та доведеності його вини, зазначає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вважає, що призначаючи покарання, суд поверхнево вивчив дані про його особу. Він повністю визнав себе винним, умислу на нанесення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не мав, наніс тілесні ушкодження оскільки потерпіла його спровокувала.
Вказує на те, що судом не враховано, що він працює приватним підприємцем надає послуги по перевезенню пасажирів, має на утриманні трьох дітей, з яких двоє малолітні 2004 та 2008 років народження та одна дитина 2014 року народження є інвалідом і потребує лікування, що буде неможливо, у разі позбавлення його волі, оскільки він є єдиним годувальником у сім`ї. Його дружина на даний час вагітна, втратила обох батьків і тому окрім нього допомогти їй більше нікому. Його батько є інвалідом 2 групи, мати пенсіонер, вони потребують його допомоги.
На думку апелянта є невірним висновки суду щодо його посередньої характеристики за місцем мешкання, оскільки він нагороджувався за час служби в лавах Збройних Сил України, у червні 2014 року за припинення злочину і затримання злочинця на місці події.
Вважає, що з урахуванням його каяття, даних, що його характеризують, складних життєвих обставин та обставин вчиненого злочину, суд мав можливість призначити покарання у виді штрафу, яке з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
14.06.2015 р., близько 23.00 години ОСОБА_8 разом з ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходились в салоні автомобіля ВАЗ 2107 під керуванням ОСОБА_5 на вул. Громадянській в с. Болеславчик Первомайського району Миколаївської області. На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку експерта №335 від 17.06.2015 р., у ОСОБА_8 виявлено відсутність пряду волосся лівої лобно-тім`яної області, два крововиливу шиї, крововилив лівого плеча, садно правого гомілковостопного суглоба, садно лівої кісті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисні легкі тілесні ушкодження.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, особу винного та дані, що його характеризують посередню характеристику, попередню судимість, як обставину, що пом`якшує покарання, суд врахував щире каяття обвинуваченого, як обставину, яка обтяжує покарання, суд врахував вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, і призначив покарання у виді 200 годин громадських робіт. Остаточне покарання суд першої інстанції визначив за правилами ст. 71 КК України у виді позбавлення волі реально, з урахуванням того, що ОСОБА_9 вчинив злочин протягом іспитового строку, як засуджений 23.10.2013 р. Первомайським міськрайоним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі і звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України строком на 3 роки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали кримінального провадження, додатково надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України вірно та апелянтом не оспорюються.
Призначаючи покарання, суд врахував вчинення ОСОБА_5 злочину невеликої тяжкості, дані про особу винного, який визнав вину, раніше судимий, характеризується посередньо. Враховано обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття та обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Суд призначив покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений пояснив, що він є батьком двох неповнолітніх дітей, з яких старший проживає в іншому місті зі своєю матір`ю. Отже його доводи про знаходження на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, а також про наявність у нього джерела доходу, батьків, які потребують допомоги та складні сімейні обставини не підтверджені матеріалами провадження, а тому не заслуговують на увагу.
Твердження апелянта про те що суд першої інстанції безпідставно визначив вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння як обтяжуючу покарання обставину є голослівним, оскільки ця обставина встановлена в суді першої інстанції про вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння показав як обвинувачений, так і потерпіла.
Вчинення ОСОБА_5 злочину в період іспитового строку свідчить про відсутність у обвинуваченого намірів виправлення, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення ОСОБА_5 покарання, у тому числі із тих підстав, на які посилається апелянт.
Враховуючи наведене, покарання ОСОБА_5 у виді громадських робіт на строк 200 годин призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, з чим погоджується і апеляційний суд.
Що стосується призначення остаточного покарання обвинуваченому, то як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Первомайського міськрайоного суду Миколаївської області від 23.10.2013 р. ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.
Новий злочин ОСОБА_5 вчинив 14.06.2015 р., тобто, в період іспитового строку за вироком Первомайського міськрайоного суду Миколаївської області від 23.10.2013 р.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 10 Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
У разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку ст. ст. 75, 79, 104 КК України, та призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
Оскільки новий злочин ОСОБА_5 вчинено протягом іспитового строку, то судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ст. 72 КК України, при визначенні остаточного покарання до нового покарання обґрунтовано частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.10.2013 р.
Апеляційний суд вважає саму мотивацію суду першої інстанції стосовно призначеного ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового їх складання правильною, а тому твердження апелянта щодо призначення йому занадто суворого покарання є безпідставними.
Отже, з огляду на наведене апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування вироку суду, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 серпня 2015 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ __________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3