Справа №11-529/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року жовтня 19 дня колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Ященка В.А.

суддів Борсай В.М. Захарченка О.П.

з участю прокурора Ворфоломеєвої Н.П.

захисника ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_2 на вирок Зарічного районного суду міста Сум від 10 серпня 2010 року, яким,

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

відповідно до ст.89 ККУ раніше не засуджувався,

засуджений за ст.286 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 3 роки.

Судом прийнято рішення про стягнення:

З ОСОБА_6 47 450 грн. на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_5, 72 450 грн. на відшкодування моральної шкоди та 510 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, а всього 72 960 грн. на користь ОСОБА_4, а також шкоду завдану неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у звязку з втратою годувальника в розмірі 958 грн.59 коп., щомісячно, до досягнення нею вісімнадцяти років і стягнення належить виплачувати батьку дитини ОСОБА_4, починаючи з 10 грудня 2009 року.

З ЗАТ «Українська транспортна страхова компанія» 2 250 грн. на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_5, 2 250 грн. на відшкодування моральної шкоди та 8 893 грн.59 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, а всього 11 443 грн.59 коп. на користь ОСОБА_4.

З ОСОБА_3 616 грн.22 коп. на користь Сумського облфінвідділу, за лікування потерпілої в лікарні, а також 2 346 грн.60 коп. судових витрат в доход держави.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за те, що 10 грудня 2009 року близько 17 години 50 хвилин керуючи автомобілем ЗАЗ-ДЕУ №ВМ0143АА (таксі) на підставі шляхового листа і рухаючись по вулиці Д.Коротченка в напрямку вулиці Інтернаціоналістів у місті Суми, в районі будинку №37 по вулиці Д.Коротченка, порушив вимоги п.п.1.3,1.5,2.3б та 18.1 Правил дорожнього руху, в результаті чого скоїв наїзд на ОСОБА_4, яка переходила дорогу по пішохідному переходу. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_4 в цей же день померла.

Захисник ОСОБА_2 не погоджуючись з вироком суду подав апеляцію у якій вказує, що ОСОБА_3 засуджений незаконно, тому що він не міг бачити потерпілу на проїжджій частині дороги, що наїзд трапився поза межами пішохідного переходу, що слідчі дії були проведені без продовження строків досудового слідства, що у матеріалах кримінальної справи мається не скасована постанова про закриття кримінальної справи від 3 лютого 2010 року. Всі ці обставини, на думку захисника, вказують на однобічність та неповноту досудового та судового слідства, а тому захисник просить вирок суду скасувати, а кримінальну справу направити на додаткове розслідування і змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_3 на підписку про невиїзд.

Вислухавши доповідь судді, захисника та засудженого, які просили задовольнити апеляцію та скасувати вирок суду і справу направити на додаткове розслідування, потерпілих та прокурора, які вважали, що вирок суду є законний та обґрунтований і просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи викладені у апеляції, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Висновки суду про доведеність вини засудженого у вчиненні злочину при обставинах викладених у вироку підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, які були детально проаналізовані судом першої інстанції та наведені у вироку.

Так, сам засуджений не заперечує того факту, що дійсно він керуючи автомобілем вчинив наїзд на потерпілу, яка перебувала на проїжджій частині дороги, але при цьому він вказував, що наїзд він вчинив на потерпілу, яка перебувала поза межами пішохідного переходу, до того ж він її не бачив. На ці ж обставини посилається і захисник у своїй апеляції.

Колегія суддів вважає, що доводи засудженого та його захисника у цій частині є необґрунтованими, адже вказані обставини перевірялись судом першої інстанції і суд прийшов до цілком правильного висновку, що ОСОБА_3 вчинив наїзд на потерпілу на пішохідному переході. Так, допитана свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердила, що вона разом неповнолітнім сином мала намір переходити вулицю Демяна Коротченка по пішохідному переходу, але побачила що до переходу на великій швидкості наближається автомобіль і вона повернула назад на тротуар. Перед нею по пішохідному переходу дорогу переходила жінка, яку звали Ганною і коли та жінка дійшла до середини дороги її збив автомобіль.

Свідок ОСОБА_9 дала аналогічні пояснення.

З протоколу огляду місця події вбачається, що перші сліди ДТП були виявлені на відстані 2-х метрів від пішохідного переходу.

Таким чином, суд враховуючи пояснення зазначених свідків, а також свідка ОСОБА_10, які вказували, що автомобіль перед наближенням до пішохідного переходу стрімко набирав швидкість, прийшов правильного висновку, що ОСОБА_3 скоїв наїзд на потерпілу в районі дії знаку та розмітки «пішохідний перехід», а тому доводи апеляції захисника в цій частині є необґрунтованими і такими, що суперечать фактичним обставинам справи.

Колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляції в тій частині, що ОСОБА_3 не бачив потерпілу перед наїздом, зрозумів що збив людину лише тоді коли відбулось зіткнення його автомобіля з потерпілою. При цьому, колегія суддів виходить з того, що діючи Правила дорожнього руху не дозволяють водіям їхати на людей які перебувають на проїжджій частині дороги, якщо водії з будь яких субєктивних причин не бачать цих людей. До того ж вказані Правила дорожнього руху зобовязують водіїв транспортних засобів при наближенні до пішохідних переходів зменшувати швидкість, а якщо на пішохідному переході перебувають люди то водії повинні зупинити транспортний засіб. В той же час, матеріалами справи доведено і це підтвердили у суді свідки, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ОСОБА_3 при наближенні до пішохідного переходу не лише зменшив швидкість автомобіля, а навпаки збільшив її, що з урахуванням дорожньої обстановки і призвело до того, що він скоїв наїзд на потерпілу, яка в результаті отриманих травм померла у лікарні, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи.

Необґрунтованими є і доводи апеляції захисника стосовно того, що слідчі дії були проведені без продовження строків досудового слідства, адже як вбачається з матеріалів кримінальної справи, заступник прокурора міста Сум, кожний раз скасовуючи постанову про закриття кримінальної справи, відповідно до вимог ст.120 ч.4 КПК України встановлювала строк проведення розслідування справи.

Не може колегія суддів погодитись і з доводами апеляції захисника стосовно того, що у справі мається не скасована постанова про закриття кримінальної справи від 3 лютого 2010 року. Дійсно в матеріалах кримінальної справи є така постанова, але як вбачається з матеріалів кримінальної справи з 3 лютого 2010 і до 16 лютого 2010 року по справі жодних слідчих дій не проводилось і 16 лютого 2010 року слідчим знову була винесена постанова про закриття кримінальної справи, але ця постанова слідчого, постановою заступника прокурора міста Сум від 6 березня 2010 року була скасована та був встановлений строк для проведення досудового слідства у 1 місяць. З огляду на це, колегія суддів, вважає, що всі слідчі дії були проведені у встановлені законом строки.

Вказані обставини повністю спростовують доводи апеляції відносно того, що під час досудового та судового слідства була допущена неповнота по зясуванню обставин справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення і колегія суддів приходить до висновку, що за таких обставин суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_3 за ст.286 ч.2 КК України.

Міра покарання засудженому призначена з дотриманням вимог ст.65 КК України, при цьому судом в повному обсязі враховані обставини при яких було вчинено злочин, дані про особу засудженого, а також тяжкість наслідків, які настали від його злочинних дій.

Зважаючи на це, колегія суддів вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_3 є законний та обґрунтований, а покарання яке призначено засудженому судом є справедливим і з огляду на це, передбачених законом підстав для задоволення апеляції та скасування вироку суду, немає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.362,365,366,377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Зарічного районного суду міста Сум від 10 серпня 2010 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляцію захисника ОСОБА_2 без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_12