Справа № 757/4923/14-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора відділу Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на неправомірні дії та бездіяльність посадових осіб та прокурора Генеральної прокуратури України,-

В С Т А Н О В И В :

06.03.2014 до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_4 , подана в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на неправомірні дії та бездіяльність посадових осіб та прокурора Генеральної прокуратури України. ОСОБА_4 просить поновити пропущений строк звернення до слідчого судді з відповідною скаргою; визнати неправомірними дії посадових осіб, прокурора Генеральної прокуратури України (ст. ст. 19, 124 КК України, ст. ст. 2, 97 КПК України в редакції 1960 року); визнати неправомірною бездіяльність суб`єктів оскарження по не перевірці фактів, викладених у заяві про злочин від 06.07.2010 та неприйняттю рішення про порушення кримінальної справи або відмови у її порушенні у зв`язку з невиконанням постанови Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2010; зобов`язати Генеральну прокуратури України терміново внести відомості, викладені в заяві від 06.07.2010 до ЄРДР; розгляд скарги здійснити за відсутності ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи підстави звернення зі скаргою, ОСОБА_4 посилається на те, що 06.07.2010 вона звернулась до Печерського районного суду м. Києва із заявою про злочин, в якій ставилось питання про порушення кримінальної справи щодо посадових осіб Березовського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Березовського районного суду Одеської області, прокуратури Одеської області, Генеральної прокуратури України. Дана заява постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2010 була направлена до Генеральної прокуратури України за належністю, однак, співробітники ГПУ не провели перевірки за фактами, викладеними у заяві від 06.07.2010, не прийняли рішення про порушення кримінальної справи або про відмову у її порушенні, чим грубо порушили чинне законодавство та процесуальні права заявника. Дані обставини змусили ОСОБА_4 звернутись до Одеського окружного адміністративного суду з відповідним позовом, за результатами розгляду якого судом було закрито провадження. ОСОБА_4 оскаржила дане судове рішення в апеляційному та касаційному порядку, однак, ухвалою Вищого адміністративного суду України судові рішення попередніх судових інстанцій були залишені без змін. Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 14.02.2014 ОСОБА_4 отримала 25.02.2014, після чого, вважаючи свої права порушеними, звернулась до слідчого судді з відповідною скаргою в порядку ст. 303 КПК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника.

Враховуючи те, що звертаючись зі скаргою в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, ОСОБА_4 окремо зазначила, що просить здійснити розгляд поданої нею скарги без її участі, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу без участі особи, яка звернулась зі скаргою. При цьому, ОСОБА_5 у будь-якому випадку була повідомлена про час, дату та місце розгляду її скарги шляхом направлення судової повісти-повідомлення, та додатково шляхом виклику по телефону, з приводу чого було складено телефонограму.

17.03.2014 у призначене судове засідання з розгляду скарги з`явився прокурор відділу Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , який у судовому засіданні подав документи до залучення до матеріалів справи: заперечення на скаргу від 17.03.2014; копію листа від 30.08.2010 № 07/1/2-6782-05 прокуратури Одеської області.

Заслухавши пояснення прокурора, вивчивши скаргу та дослідивши приєднані до неї документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів скарги та встановлено слідчим суддею 06.07.2010 ОСОБА_4 звернулась до Печерського районного суду м. Києва із заявою про злочин, в якій ставилось питання про порушення кримінальної справи щодо посадових осіб Березовського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Березовського районного суду Одеської області, прокуратури Одеської області, Генеральної прокуратури України.

Дана заява постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2010 була направлена до Генеральної прокуратури України за належністю.

З наданих прокурором ОСОБА_3 пояснень та з аналізу наданого ним листа прокуратури Одеської області від 30.08.2010 № 07/1/2-6782-05 вбачається, що звернення ОСОБА_4 , які надійшли з Генеральної прокуратури України щодо дій працівників Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області та з інших питань, прокуратурою області розглянуто; за результатами розгляду скарг, у частині дій працівників Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області та прокурора Березівського району, прокуратурою області відмовлено у порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України.

Таким чином, з аналізу даного листа прокуратури області вбачається, що звернення ОСОБА_4 щодо вчинення злочину, викладене у її заяві від 06.07.2010, було скеровано Генеральною прокуратурою України до прокуратури Одеської області, за наслідками розгляду якого останньою прийняте відповідне рішення.

Відповідно до ст. 97 КПК України (в редакції 1960 року) прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов`язані приймати заяви і повідомлення про вчинені або підготовлювані злочини, в тому числі і в справах, які не підлягають їх віданню; по заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов`язані не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень: 1) порушити кримінальну справу; 2) відмовити в порушенні кримінальної справи; 3) направити заяву або повідомлення за належністю.

З огляду на те, що матеріали за заявою ОСОБА_4 були скеровані Генеральною прокуратурою до прокуратури Одеської області, можна дійти до висновку, що Генеральною прокуратурою було прийнято рішення про направлення заяви за належністю, тобто за територіальним принципом до прокуратури відповідного рівня.

Таким чином, Генеральна прокуратура України, направляючи заяву ОСОБА_4 про злочин від 06.07.2010 до прокуратури Одеської області, діяла в межах наданих їй повноважень, відповідно до чинного на той час законодавства, бездіяльності в діях ГПУ не вбачається. Як зазначається прокурором у запереченнях на скаргу, після вступу в дію чинного КПК України ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України із заявами та повідомленнями про вчинення кримінальних правопорушень не зверталась.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 303-310, 395 КПК України,-

У Х В А Л И В :

У задоволені скарги ОСОБА_4 на неправомірні дії та бездіяльність посадових осіб та прокурора Генеральної прокуратури України щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1