АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3634/2015 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2015 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , яке погоджене із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про поновлення їй строку на оскарження ухвали слідчого судді, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого про накладення арешту на майно.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ОСОБА_6 зазначає, що розгляд клопотання старшого слідчого був здійснений без виклику власника майна, а копію ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2015 року ОСОБА_6 отримала 07 грудня 2015 року, після чого вона звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про скасування арешту квартири в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України, за результатами розгляду якого ухвалою слідчого судді від 14 грудня 2015 року було відмовлено в задоволенні даного клопотання.

Стосовно ухвали слідчого судді, то ОСОБА_6 вважає її незаконною. Так, апелянт стверджує, що ОСОБА_7 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 на законних підставах. Зокрема, як зазначає представник, 24 червня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 був укладений договір позики, згідно якого останній отримав у ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 65000 гривень, повернення яких мало бути здійснено не пізніше 24 серпня 2015 року. Крім того, апелянт вказує, що 16 липня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за № 4172, відповідно до якого ОСОБА_12 на забезпечення виконання зобов`язання за договором позики передав в іпотеку ОСОБА_7 належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . У вказаний в договорі позики строк ОСОБА_12 позичені у ОСОБА_7 грошові кошти не повернув.

Далі в апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що, враховуючи неповернення боргу ОСОБА_10 після одержання останнім 01 вересня 2015 року вимоги про повернення суми позики зі сплатою відсотків за користування позикою, в передбачений законом спосіб ОСОБА_7 було подано через нотаріуса заяву про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, а згодом одержано витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , виданий приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_13 .

Також апелянт вказує на порушення старшим слідчим та слідчим суддею вимог ст. 132 КПК України. Зокрема, як зазначає ОСОБА_6 , старший слідчий повинен був звернутися з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні до Шевченківського районного суду міста Києва, оскільки Головне управління Національної поліції у місті Києві розташоване в Шевченківському районі міста Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді представнику ОСОБА_6 має бути поновлений, але її апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання старшого слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею 13 листопада 2015 року без виклику власника майна, а копію ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2015 року представник власника майна ОСОБА_6 отримала 07 грудня 2015 року, після чого вона звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про скасування арешту квартири в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України, за результатами розгляду якого ухвалою слідчого судді від 14 грудня 2015 року було відмовлено в задоволенні даного клопотання.

Таким чином, ОСОБА_6 пропустила строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді з поважних причин, а тому цей строк підлягає поновленню.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з матеріалів провадження, СУ ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010818 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Органами досудового розслідування встановлено, що в період часу з травня по жовтень 2015 року невстановлені особи, перебуваючи у місті Києві та діючи за попередньою змовою групою осіб, розробили детальний злочинний план, з яким ознайомили всіх учасників вчинення злочину, і шляхом обману ОСОБА_14 протиправно заволоділи об`єктом нерухомого майна квартирою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належала останньому, чим спричинили ОСОБА_15 майнової шкоди на суму приблизно 780000 гривень, що є особливо великим розміром.

Подальшим розслідуванням встановлено, що невстановлена особа на ім`я « ОСОБА_16 », діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншими невстановленими особами, з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, розробили злочинний план, направлений на заволодіння шляхом зловживання довірою майном ОСОБА_14 , а саме належною останньому на праві власності квартирою АДРЕСА_1 , яка на той період часу перебувала під арештом ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві.

Відповідно до розробленого злочинного плану невстановлена особа на ім`я « ОСОБА_16 », вводячи ОСОБА_14 в оману, повідомила останньому завідомо неправдиву інформацію, що зможе позитивно вирішити питання про зняття квартири з-під арешту за винагороду у розмірі 55000 гривень. Дізнавшись про те, що у ОСОБА_14 немає вказаної суми грошей, невстановлена особа на ім`я « ОСОБА_16 » запропонувала підшукати людину, яка погодиться терміново надати кошти під низький відсоток. Будучи впевненим у серйозності її намірів, ОСОБА_12 16 липня 2015 року, перебуваючи в офісі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_17 , уклав з ОСОБА_7 договір позики грошей та договір іпотеки, відповідно до якого отримав від останньої гроші в сумі 55000 гривень, які, будучи введеним в оману та впевненим в добропорядності вищевказаних осіб, передав невстановленій особі на ім`я « ОСОБА_16 » для вирішення питання щодо зняття арешту з належної йому на праві власності квартири.

Будучи допитаний як потерпілий ОСОБА_12 повідомив, що у січні 2015 року належна йому на праві власності квартира АДРЕСА_1 була арештована ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві за стягнення коштів на користь ПАТ «Приват-Банк» у розмірі 25000 гривень. Борг ним був сплачений у повному обсязі, про що державному виконавцю були надані підтверджуючі документи, але арешт знято не було і вищевказану квартиру було виставлено на прилюдні торги. Для вирішення цієї проблеми ОСОБА_12 через всесвітню мережу Інтернет познайомився з особою на ім`я ОСОБА_18 , яка запевнила, що допоможе йому у вирішенні вищевказаної проблеми шляхом отримання грошей у борг під заставу належної йому квартири. Через деякий час виконавче провадження було закрито, однак арешт з квартири знято не було. З даного приводу ОСОБА_12 звернувся до ОСОБА_19 , на що остання повідомила, що зможе допомогти йому у знятті арешту з квартири за 55000 гривень, на що він погодився.

16 липня 2015 року, згідно попередньої домовленості, ОСОБА_12 приїхав до офісу нотаріуса ОСОБА_17 , де ОСОБА_18 познайомила його з ОСОБА_7 , яка допоможе у знятті арешту.

ОСОБА_20 представилась ОСОБА_15 приватним інвестором і повідомила, що має досвід у вказаній проблематиці та готова йому допомогти. Для вирішення питання про зняття арешту з квартири ОСОБА_20 переконала ОСОБА_14 оформити договір іпотеки, відповідно до якого остання надала у борг ОСОБА_15 кошти в сумі 65000 гривень під заставу належної йому квартири АДРЕСА_1 . Як йому повідомила ОСОБА_20 , вказані кошти будуть витрачені на вирішення питання про зняття арешту з квартири.

Через деякий час ОСОБА_12 дізнався, що 07 жовтня 2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_13 його квартира була переоформлена на ім`я ОСОБА_7 , а 21 жовтня 2015 року ОСОБА_18 з особою на ім`я ОСОБА_21 виселили з квартири квартирантів, які там проживали, змінили замки і виставили її на продаж.

13 листопада 2015 року старший слідчий в особливо важливих справах слідчого управління ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 .

Того ж числа ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва дане клопотання було задоволено.

Задовольняючи клопотання старшого слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0010818, про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора ОСОБА_9 , та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про необхідність накласти арешт на майно, але помилково визначив правову підставу для накладення арешту на майно, а саме з метою забезпечення можливої конфіскації майна, яка передбачена санкцією ч. 4 ст. 190 КК України, тобто правову підставу, визначену ч. 3 ст. 170 КПК України.

Між тим, дане кримінальне провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом заволодіння шахрайським шляхом майном ОСОБА_22 в особливо великих розмірах, а саме квартирою АДРЕСА_1 , і в ньому на теперішній час жодній особі не повідомлено про підозру, а тому не допускається накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваною, для забезпечення можливої конфіскації майна.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 , виступає предметом кримінального правопорушення і арешт на це майно має бути накладений саме з цієї підстави. Той факт, що зазначена квартира є предметом злочинного посягання, визначено і в клопотанні старшого слідчого.

Оскільки існують достатні підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 , відповідає критеріям п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, то на вказане майно необхідно накласти арешт у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, яка і є, в свою чергу, правовою підставою для накладення арешту на майно.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення вказаного майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності з обставинами кримінального провадження колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним визначенням слідчим суддею правової підстави для накладення арешту на майно ОСОБА_7 . У зв`язку з цим необхідно постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 , з підстав, передбачених ч. 2 ст. 170, п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2015 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13 листопада 2015 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 , скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , про арешт нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 , задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_23