УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №1-26/12 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.136, ч.1 ст.396 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілого - ОСОБА_9 ,
виправданого - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_6 , який приймав участь у справі в суді першої інстанції, на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мовчанівка Ружинського району Житомирської області, громадянина України, військовозобов`язаного, освіта вища, одруженого, приватного підприємця, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
визнано невинним та виправдано у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 136, ч.1 ст. 396 КК України, - за недоведеністю його участі, у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України, - за відсутності події злочину.
В задоволенні цивільних позовів потерпілих відмовлено.
Речові докази у справі фрагмент шпалер, вилучених з квартири ОСОБА_10 , тампон з кров`ю постановлено знищити. Одяг загиблого: пальто, черевики, пара теплих шкарпеток, пара простих шкарпеток, штани з паском, светр, з дня вступу вироку в законну силу, - повернути потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а за відсутності їх бажання отримувати, знищити.
Згідно вироку органами досудового слідства ОСОБА_10 обвинувачувався в тім, що приблизно о 23-й годині 24 грудня 2001 року, являючись працівником правоохоронного органу, будучи одягненим у формений одяг працівника прокуратури, разом зі своїм знайомим ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля гастроному "Темп" на площі Перемоги в м. Житомирі познайомились із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , котрим запропонували спільно провести час, на що ті дали свою згоду.
Всі разом на автомобілі "таксі" поїхали в мікрорайон "Корбутівка" в м. Житомирі, де в магазині "Люцина" придбали їжу, спиртні напої, цигарки тощо. Біля 24-ої години ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 зайшли в квартиру останнього за АДРЕСА_2 , де разом вживали спиртні напої.
Під час вживання спиртних напоїв ОСОБА_13 схилив ОСОБА_15 та ОСОБА_16 до статевих стосунків, а ОСОБА_10 у цей час під впливом вжитих спиртних напоїв заснув на кухні.
Близько 3-ї години 25 грудня 2001 року на ґрунті виниклих неприязних стосунків до ОСОБА_13 , викликаних його статевими домаганнями, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вирішили помститися йому шляхом заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.
З цією метою ОСОБА_16 та ОСОБА_15 зв`язали ОСОБА_13 шарфом руки і застосовуючи фізичне насильство, ОСОБА_15 стала утримувати зв`язаного ОСОБА_17 , накинувши йому на шию шарф, а ОСОБА_16 знайденою в квартирі дошкою нанесла із значною силою ОСОБА_17 два удари в потиличну область голови, заподіявши при цьому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді двох забійних ран в лівій потиличній ділянці з обох боків, лінійного перелому кісток склепіння основ черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку по конвекситальній поверхні з переходом на основу черепа в проекції правої тім`яно-скроневої частки під м`які мозкові оболонки та речовину мозочка, забою головного мозку, які у своїй сукупності склали відкриту черепно - мозкову травму голови.
Умисними взаємоузгодженими діями ОСОБА_16 та ОСОБА_18 заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння, чим вчинили тяжкий злочин, а також спричинили потерпілому синці навколо обох очей з припухлістю, синців в правій скроневій ділянці, на правій бічній поверхні шиї' в верхній частині до 3x2 см, пасивних крововиливів верхньої губи на всьому протязі і нижньої губи справа.
Після заподіяння тяжких тілесних ушкоджень 25 грудня 2001 року близько 4-ої години ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , переконані що потерпілий подає ознаки життя, залишили його роздягненим у непритомному стані і вийшли з квартири.
Прокинувшись від сну, ОСОБА_19 виявив у квартирі потерпілого ОСОБА_17 , який від побиття перебував у безпорадному і небезпечному для життя стані. Однак ОСОБА_19 не повідомив органам МВС і прокуратури про вчинений тяжкий злочин, не вжив заходів для надання потерпілому медичної допомоги, а переслідуючи особистий мотив щодо нерозголошення подій, які мали місце у його квартирі вночі з 24 на 25 грудня 2001 року, з метою умисного заздалегідь не обіцяного приховування тяжкого злочину, змив сліди крові зі шпалер та підлоги у квартирі, приховав частину одягу потерпілого (нижню білизну, сорочку, жилетку, піджак, шарф, кепку, мобільний телефон "Моторола").
Згідно пункту 18 висновку №552/11 від 25 жовтня 2011 року додаткової комісійної СМЕ при наданні своєчасної кваліфікованої та спеціалізованої медичної допомоги гр. ОСОБА_17 , навіть беручи до уваги тяжкість отриманої ним черепно-мозкової травми, не виключено, що його життя могло бути врятовано.
ОСОБА_10 , виявивши у своїй квартирі ОСОБА_17 з відкритою черепно-мозковою травмою, розуміючи характер тілесних ушкоджень, які отримав потерпілий, маючи реальну можливість, не надав йому допомогу та не повідомив медичну установу або інших осіб про отримання ОСОБА_17 тілесних ушкоджень, в результаті чого останньому не було своєчасно надано кваліфіковану медичну допомогу та можливість запобігти настанню смерті ОСОБА_17 .
З метою приховування слідів злочинної діяльності ОСОБА_10 у невстановлений досудовим слідством час, однак не пізніше 11 години 26 грудня 2001 року, з невстановленою слідством особою на автомобілі "Форт-Фієста" синього кольору, 1999 року виробництва, державний номер " НОМЕР_1 ", вивіз труп ОСОБА_13 у кювет на відстані 7 км від будинку 100 по вул. Черняховського біля західного шосе, що з`єднує Чуднівське шосе з вулицею Сосновою м. Житомира.
Такі дії ОСОБА_10 кваліфіковані органом досудового слідства наступним чином. Своїми умисними діями ОСОБА_10 не надав допомогу потерпілому ОСОБА_17 , який перебував у небезпечному для життя стані, при можливості надати таку допомогу та не повідомив про такий стан потерпілого ОСОБА_13 належним установам та особам, що спричинило його смерть, чим вчинив злочин передбачений ч. 3 ст. 136 КК України. Своїми умисними діями ОСОБА_10 заздалегідь не обіцяно приховав тяжкий злочин, чим вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 396 КК України.
Разом з тим, потерпілі у справі після зміни обвинувачення прокурором 5 грудня 2014 року, підтримали обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
Згідно обвинувачення, підтриманого потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , - ОСОБА_10 обвинувачується за ч. 3 ст. 135 та ч. 1 ст. 396 КК України, що були вчинені при наступних обставинах (а.с.158-182 т.8).
Так, ОСОБА_10 приблизно о 23-й годині 24 грудня 2001 року разом зі своїм знайомим ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля гастроному "Темп" на площі Перемоги в м. Житомирі, познайомились зі ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , котрим запропонували спільно провести час, на що ті дали свою згоду.
Всі разом на автомобілі "таксі" поїхали в мікрорайон "Корбутівка" в м. Житомирі, де в магазині "Людина" придбали їжу, спиртні напої, цигарки тощо. Біля 24-ої години ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 зайшли в квартиру останнього за АДРЕСА_2 , де разом стали вживати спиртні напої.
Під час вживання спиртних напоїв ОСОБА_13 схилив ОСОБА_15 та ОСОБА_16 до статевих стосунків, а ОСОБА_10 у цей час під впливом вжитих спиртних напоїв заснув на кухні.
25 грудня 2001 року близько 3-ї години на грунті виниклих неприязних стосунків до ОСОБА_13 , викликаних його статевими домаганнями, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , перебуваючи в нетверезому стані, вирішили помститися йому шляхом заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.
З цією метою ОСОБА_16 та ОСОБА_15 зв`язали ОСОБА_13 шарфом руки і застосовуючи фізичне насильство, ОСОБА_15 стала утримувати зв`язаного ОСОБА_13 , накинувши йому на шию шарф, а ОСОБА_16 знайденою в квартирі дошкою нанесла із значною силою ОСОБА_13 два удари в потиличну область голови, заподіявши при цьому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді двох забійних ран в лівій потиличній ділянці з обох боків, лінійного перелому кісток склепіння основ черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку по конвекситальній поверхні з переходом на основу черепа в проекції правої тім`яно-скроневої частки під м`які мозкові оболонки та речовину мозочка, забою головного мозку, які у своїй сукупності склали відкриту черепно- мозкову травму голови, а також синців навколо обох очей з припухлістю, синців в правій скроневій ділянці, на правій бічній поверхні шиї в верхній частині до 3x2 см, пасивних крововиливів верхньої губи на всьому протязі і нижньої губи справа.
Після заподіяння тілесних ушкоджень близько 4-ої години 25 грудня 2001 року ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , переконані що потерпілий подає ознаки життя, залишили його роздягненим у непритомному стані і вийшли з квартири.
Прокинувшись від сну, ОСОБА_10 виявив у квартирі ОСОБА_13 , який був від побиття у безпорадному і небезпечному для життя стані, не повідомивши органам МВС і прокуратури про вчинений тяжкий злочин, не вживши заходів для надання потерпілому медичної допомоги, а переслідуючи особистий мотив, що виразився в нерозголошенні подій, які відбулися у нього в квартирі вночі з 24 на 25 грудня 2001 року, з метою умисного заздалегідь не обіцяного приховування тяжкого злочину, змив сліди крові з шпалер та підлоги в квартирі АДРЕСА_2 , сховав одяг потерпілого - труси, майку, сорочку, жилетку, піджак, шарф, кепку та телефон "Моторола" і з допомогою невстановленої слідством особи вивіз ОСОБА_13 25 грудня 2001 року в проміжок часу від 17 до 24 годин та залишив його в кюветі на відстані 7 км від вказаного будинку біля західного шосе, що з`єднує Чуднівське шосе з вулицею Сосновою м. Житомира.
Крім того, ОСОБА_10 , виявивши у своїй квартирі ОСОБА_13 з відкритою черепно-мозковою травмою, не надав йому допомогу при наявності можливості її надати, з невстановленою слідством особою вивіз ОСОБА_13 25 грудня 2001 року в проміжок часу від 17 до 23 годин та завідомо залишив на снігу без допомоги, усвідомлюючи, що потерпілий в безлюдному місці - в кюветі на відстані 7 км від будинку 100 по вул. Черняховського біля західного шосе, що з`єднує Чуднівське шосе з вулицею Сосновою м. Житомира, при температурі повітря -14 С, який перебував у небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до збереження через травму та внаслідок безпорадного стану, чим сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть ОСОБА_13 , внаслідок загального переохолодження тіла.
Дії підсудного ОСОБА_10 , за таким обсягом обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 396 КК України, як заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину та за ч. 3 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги ОСОБА_13 , який перебував в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження через отримані від ОСОБА_16 та ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження і сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило його смерть.
Вироком суду ОСОБА_10 визнано невинним та виправдано у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 136, ч.1 ст. 396 КК України, - за недоведеністю його участі, у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України, - за відсутності події злочину.
В апеляції потерпілий ОСОБА_9 просить вирок скасувати. Справу направити на додаткове розслідування до Генеральної прокуратури. Перекваліфікувати обвинувачення на ст. 115 КК України. Генеральній прокуратурі провести перевірку цілісності протоколів судових засідань та цілісності дисків аудіо-запису судових слухань. Посилається на те, що судом в основу вироку покладено висновки експертиз №78, №552/11, що є недопустимим. Експертиза №78 від 02 квітня 2007 року сфальсифікована. Проведена з чисельними грубими порушеннями. Так, не зрозуміло яким чином та на основі яких документів проводилась дана експертиза, оскільки гістологічні зразки були загублені. Крім того, в ухвалі Вінницького апеляційного суду відмічено, що в експертизі № 78 в п.2 давали відповіді на питання, яке не ставилось перед експертами і яке не входить в компетенцію судмедекспертів. Голова Головного бюро СМЕ Бурчинський в судовому засіданні Житомирського райсуду під головуванням судді ОСОБА_20 засвідчив, що дані питання внесені в експертизу №78 на прохання адвокатів Слободяника та Шелепи, що є протизаконним. На протязі всього часу розгляду справи в різних судах адвокатами підсудного надавались судам заключения спеціалістів, які робились на замовлення даних адвокатів та підсудного. Суддя ОСОБА_21 замість розгляду справи в межах строку давності прийняв рішення про проведення експертизи на основі заключення спеціалістів: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 . Неодноразові клопотання про виклик в судове засідання даних спеціалістів для дачі пояснень, на основі яких матеріалів вони робили свої заключения, були відхилені. Вважає, що даним спеціалістам адвокатами подавалися матеріали вибірково та не в повному обсязі, а можливо ці спеціалісти взагалі не писали заключення, а писали їх самі адвокати. Судом проігноровано ст. 67 КПК України. Висновки експертизи № 1454, про те що смерть ОСОБА_13 настала від переохолодження, не влаштовували ні підсудного, ні його адвокатів, а тому вони здійснювали тиск на експерта ОСОБА_27 , щоб останній змінив свої висновки. Голова Житомирського обасного СМЕ ОСОБА_28 підтвердила даний факт. Судом було відмовлено потерпілим в задоволенні клопотання про проведення експертизи для з`ясування питання: чи міг сніг товщиною 20 сантиметрів, при температурі навколишнього середовища -14°С, розтанути на площині 40x120 см під трупом, чи живою людиною. Вважає, що висновки даної експерти могли підтвердити чи спростувати висновки експертизи №1454. Твердження суду, про те що був вивезений труп, а не жива людина є безпідставними. При такій температурі навколишнього середовища, сніг під трупом не міг розтанути аж до землі, сніг міг розтанути тільки при постійній плюсовій температурі живого тіла людини на протязі великого проміжку часу. Висновок суду, що смерть ОСОБА_13 настала не пізніше 15 години 25 грудня 2001р., що труп був вивезений незадовго до його виявлення, не відповідають дійсності. Твердження, що потерпілий в період з 4 по 6 годину 25 грудня 2001 року опритомнів, сам одягнувся та покинув самостійно квартиру ОСОБА_10 є надуманим. Голова Головного бюро СМЕ Бучинський та нейрохірург ОСОБА_29 показали, що з такими тілесними ушкодженнями, прийшовши до свідомості, потерпілий міг робити якісь дії, міг пересуватися на незначну відстань, яка вимірюється в метрах, але самостійно одягнутися та покинути квартиру самостійно він не міг. Також вважає, що з огляду наявновності беззаперечних доказів, дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ст. 115 КК України, як навмисне вбивство. Відповідно до показань свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_15 вони о 3 годині ранку 24 грудня 2001 року у квартирі ОСОБА_10 спричинили їх сину тяжкі тілесні ушкодження. Після отримання сином ударів по голові одразу побігла кров, в цій крові ОСОБА_15 вимастила руку, яку витерла о шпарели на стіні, але коли свідок була на відтворенні цих обставин, то це місце ОСОБА_10 завісив килимом. Свідки ОСОБА_30 та ОСОБА_15 категорично стверджували, що залишили їх сина живого і що вони не мали наміру його вбивати. Харчук 27-28 грудня підходив до них та пропонував залагодити проблеми, прохав свідків повернути йому ключі. Очевидець подій ОСОБА_15 струджувала, що їх син не міг після травми самостійно вийти з квартири і що саме ОСОБА_10 був зацікавлений в його смерті. Зазначає, що обставини злочину та причина смерті їх сина була встановлена всіма судовими інстанціями під час розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_30 та ОСОБА_15 . За спричинення їх синові тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_30 та ОСОБА_15 були засудженні. Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення зобов`язаний був врахувати висновки судів по кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_30 та ОСОБА_15 . Вважає, що у вбивстві їх сина був зацікавлений ОСОБА_10 , лише у нього були об`єктивні причини приховати тяжкий злочин, оскільки боявся втратити посаду, роботу, якщо будуть встановлені дані обставини. Чапик і Ступак опинилися у квартирі ОСОБА_31 , поведінка якого, за наявною у підсудного на той чай посадою має бути бездоганною. Наявні у справі свідчення ОСОБА_32 і ОСОБА_33 , які виявили труп сина, які були понятими при ОМП доводять, що сам син не міг добратися до місця, де його було знайдено мертвим. ОСОБА_34 стверджував, що їх сина просто викинули в кювет і це робила не одна людина. Очевидно, що це міг організувати та зробити лише ОСОБА_10 . І коли він вивозив їх скривавленого сина, останній замастив кров`ю дублянку, в якій він був одягнений в той час та формені штани. З`являються не послідовні показання ОСОБА_10 з цього приводу. Про те, що ОСОБА_13 тривалий час був живим, але перебував у безпорадному стані, свідчать висновки усіх експертиз. Саме ОСОБА_10 бачив його живим, але він навмисно не викликав швидку допомогу, а о 7:38 вже був на роботі та телефонував з робочого кабінету адвокату ОСОБА_35 , а не до швидкої. З огляду на те, що до роботи він міг дійти за годину, то ці дії підсудного також беззаперечно свідчать, що саме ОСОБА_10 бажав смерті ОСОБА_13 .. Залишивши його в своїй квартирі ОСОБА_10 сподівався на його смерть, а не дочекавшись, вивіз ОСОБА_13 помирати на снігу, на своєму автомобілі «Ford Fiesta», якого приховав. ОСОБА_10 підтвердив, що приховав автомобіль, оскільки боявся, що в ньому залишилися сліди крові ОСОБА_13 .
В апеляції прокурор ОСОБА_6 просить вирок скасувати. Постановити новий вирок. Визнати ОСОБА_10 визнати винним у вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.396, ч.3 ст. 136 КК України. Призначити ОСОБА_10 покарання: за ч.1 ст. 396 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 136 КК України - 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання за ч.1 ст. 396, ч.3 ст. 136 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Посилається на те, що виправдувальний вирок є незаконним і підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а також через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону. Суд, всупереч вимогам ст. 323 КПК України 1960 року та загальним засадам кримінального провадження, не в повній мірі дослідив та не оцінив всіх обставин кримінальної справи, внаслідок чого виніс невмотивований виправдувальний вирок. Зазначає, що у ході всього судового слідства ОСОБА_10 давав неправдиві показання, а на запитання, які викривали його винуватість, взагалі відмовлявся відповідати, посилаючись на конституційні права та ст.263 КІІК України. ОСОБА_10 вперше було допитано в якості свідка 28 грудня 2001 року по факту заподіяння ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень. Підсудний визнавав лише ті обставини, які відбувалися ввечері в кафе Молодіжна мода, тобто до виходу з кафе і настання подій в його квартирі. В решті показання ОСОБА_10 були непослідовні. Під час проведення виїмки одягу ОСОБА_10 04 січня 2002 року його дружина не змогла знайти коричневої дублянки, в якій підсудний був одягнений ввечері 24 грудня 2001 року. Лише 06 січня 2002 року ОСОБА_10 звернувся до слідчого з заявою про викрадення у нього в ніч на 25 грудня 2001 року на площі Перемоги в м. Житомирі невідомими особами дублянки, мобільного телефону, ключів, грошей, посвідчення водія та інших речей. Надав з цього приводу суперечливе пояснення та в подальшому, посилаючись на ст. 63 Конституції України, взагалі відмовився давати показання, у тому числі з приводу місця знаходження його автомобіля Форд-Фієста синього кольору, а також відмовився оглянути ключ, який був викрадений у нього. Факт перебування ОСОБА_10 24 грудня 2001 року у форменому одязі та дублянці стверджується матеріалами справи та дослідженими в суді доказами, а саме показаннями свідків: ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_15 , ОСОБА_38 ОСОБА_39 . Факт наявності дублянки у ОСОБА_10 підтвердила свідок ОСОБА_40 , яка подарувала йому дану дублянку. Крім того, в ході досудового та судового слідства з показів ОСОБА_37 та ОСОБА_15 встановлено, що в кінці грудня 2001 року біля магазину Дитячий світ в м. Житомирі, вони зустріли ОСОБА_10 , який впізнав їх та говорив, що можна було вирішити все по нормальному, але вони зробили вигляд, що він їх з кимось плутає та дали йому вигадані номера мобільних телефонів, після цього ОСОБА_10 ще їх сфотографував. Вважає, що це свідчать про те, що ОСОБА_10 був обізнаний про події, які мали місце в ніч з 24 на 25 грудня 2001 року, а також про намагання ОСОБА_10 приховати від органів слідства дублянку як речовий доказ зі слідами злочину, а також приховати злочинні дії ОСОБА_37 та ОСОБА_15 . Відповідно до показань свідків: Давидюка, ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 ОСОБА_10 , в період інкримінованих йому дій особисто користувався автомобілем синього кольору марки «Форд-Фієста». Згідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_15 від 22.03.2002 року під час нанесення потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень вона замастила руки в кров, які витерла об стіну в квартирі, що належала ОСОБА_10 . Під час проведення огляду місця події, за місцем проживання ОСОБА_10 в спальній кімнаті під килимом на шпалерах виявлені в ультрафіолетових променях чисельні плями, що підпадають під ознаки крові. Висновками судово-медичних експертиз встановлено, що при розтині трупа ОСОБА_13 виявлені плями Мінакова, що підтверджує факт значної крововтрати, точну кількість якої визначити не можливо. Крім того, вбачається, що на шкарпетках потерпілого ОСОБА_46 та одязі виявлені сліди крові, які належать останньому. З показів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 встановлено детальний одяг ОСОБА_13 , а свідки ОСОБА_37 та ОСОБА_15 показали, що останній був в шкарпетках та голий. Вказує, що з вказаних доказів вбачається, що після вчинення ОСОБА_37 та ОСОБА_15 злочину, в квартирі ОСОБА_10 залишились множинні сліди крові, відсутність одягу потерпілого, мобільного телефону, термінова відпустка ОСОБА_10 , приховування дублянки та автомобіля від слідства свідчать про те, що ОСОБА_10 усвідомлював, що приховує тяжкий злочин. Вважає, що суд безпідставно визнав недопустимим беззаперечний та прямий доказ вини ОСОБА_10 висновок експерта з форменими штанами підсудного, відповідно до якого ДНК-профиль слідів в об`єкті № 3 повністю співпав с ДНК-профилем зразка крові потерпілого ОСОБА_12 . Зазначає, на зібрані докази по справі дають підстави зробити висновок, що кров потерпілого ОСОБА_13 , яка була виявлена на формених брюках ОСОБА_10 , могла потрапити туди внаслідок безпосереднього контакту тіла потерпілого з ОСОБА_10 . Свідки ОСОБА_47 та ОСОБА_48 показали, що виявили труп у кюветі автодороги, будь-яких слідів коло трупа та ознак того, що потерпілий туди прийшов сам виявлено не було, снігу в той день було багато. Крім того, звертає увагу, що відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події відстань від будинку ОСОБА_10 до місця виявлення трупа складає 7 км, яку потерпілий самостійно подолати не міг. Відсутність будь-яких слідів крові на сходинках в під`їзді, відсутність слідів коло трупа на місці його виявлення виключає можливість того, що потерпілий сам залишив квартиру ОСОБА_10 , з урахуванням чого ОСОБА_49 не міг самостійно вийти з квартири, де отримав тяжкі тілесні ушкодження, помер та його труп був вивезений підсудним.
На апеляцію потерпілого ОСОБА_9 виправданий ОСОБА_10 подав заперечення, в якому просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а подану апеляцію без задоволення. В запереченнях зазначає, що в основу вироку суд обґрунтовано поклав висновки судово-медичних експертиз №78 та № 552/11 Головного бюро судово-медичних експертиз МОЗ України, згідно яких причиною смерті ОСОБА_13 явилась відкрита черепно-мозкова травма у виді двох забійних ран в потиличній ділянці голови, переломів кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під м`які оболонки головного мозку та смерть ОСОБА_13 настала не пізніше 15 години 25 грудня 2010 року. За нанесення тяжких тілесних ушкоджень були засуджені ОСОБА_37 та ОСОБА_15 вказує, що твердження потерпілого ОСОБА_9 що додаткова комісійна судово-медична експертиза № 78 є сфальсифікованою, надумані та не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки на основі гістологічного матеріалу в дані й експертній установі була раніше проведена судово-медична експертиза №26. Ухвала Вінницького апеляційного суду п.2 даної експертизи в ході подальшого розгляду справи була виконана в повному обсязі, крім того, висновки по даному пункту були підтвердженні і у висновку судово-медичної експертизи № 552/11 та численними показами експертів, у зв`язку з чим, суд у своєму вироку посилається на висновки судово-медичних експертиз. Безпідставними, на його думку, є твердження апелянта, потерпілого ОСОБА_9 що на експерта ОСОБА_50 та начальника обласного бюро ОСОБА_51 здійснювався тиск, що було спростовано показами останніх в суді.
Суд у вироку дав вичерпні судження щодо тверджень потерпілого ОСОБА_9 стосовно вживання алкоголю живим ОСОБА_13 та розтавання снігу під трупом останнього.
Крім того, суд вказав свою думку й щодо висновку експерта № 1454, а в судовому засіданні експерт ОСОБА_52 відмовився від свого висновку в частині причин смерті від загального переохолодження організму, оскільки такий висновок не підтверджений гістологічними дослідженнями.
Так, начальник Головного бюро СМЕ ОСОБА_53 та спеціаліст-нейрохірург ОСОБА_54 зазначили, що ОСОБА_13 міг покинути квартиру та здійснювати будь-які ціленаправлені рухи, в тому числі взуватись, одягатися, дзвонити по телефону, вийти з квартири, сісти в тролейбус тощо.
Надуманими є і твердження ОСОБА_9 про те, що приховуючи злочин, він змивав «сірчаною кислотою» сліди крові, оскільки жодним доказом це не підтверджено.
Вважає, що безпідставними є посилання ОСОБА_9 на покази свідків ОСОБА_55 та ОСОБА_56 , що ОСОБА_13 сам не міг прийти до місця, де його було виявлено, оскільки вони не є експертами з даного питання.
Не правдивими на його переконання є твердження ОСОБА_9 , що на снігу, де було виявлено труп потерпілого, хтось замітав свої сліди, оскільки відповідно до протоколу огляду місця події, біля трупа ОСОБА_13 було виявлено слід взуття довжиною підошви 20 см, т.ч. довжина каблучної частини 9 см, однак вказаний слід не міг утворитися від його взуття, оскільки він носить взуття розміром 43-44, що підтверджується долученою до справи копії його військового квитка, отже виявлений слід взуття значно менший від розміру його взуття.
Крім того, зазначає, що в ході розслідування кримінальної справи було однозначно встановлено, що 25.12.2001 року протягом дня він перебував на роботі. Також, достовірно встановлено, що 26.12.2001 року із самого ранку і практично до 11 години він перебував на роботі, що спростовує твердження потерпілого ОСОБА_57 про можливість вивезення ним ОСОБА_13 чи живого чи мертвого 25.12.2001 року та до 11 години 26.12.2001 року. Зазначає, що не може бути доказом причетності до злочину факт відсутності дублянки та автомобіля. А висновок ОСОБА_9 про їх нібито приховання ним, є надуманим та нічим не підтвердженим.
У своїх доповненнях до заперечень на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_57 , ОСОБА_10 вказує, що згідно з висновком експертизи головного бюро СМЕ МОЗ України № 102, смерть ОСОБА_13 настала внаслідок тупої черепно-мозкової травми голови, а не від переохолодження організму.
Свідок ОСОБА_37 давала покази, що ОСОБА_9 та правоохоронці здійснювали щодо неї психологічне та фізичне насильство з метою, що остання вказувала на його вину у скоєні злочину. Засвідчує, що зібрані у справі об`єктивні докази свідчать про те, що ОСОБА_13 прийшовши до свідомості самостійно одягнувся та покинув його квартиру.
В ході розслідування кримінальної справи достовірно встановлено, що ОСОБА_13 знаходився у вертикальному положенні і ходив, про що свідчить кров на шкарпетках та найбільше крові знаходилося на пальто. Крім того, на підошвах його черевиків, також, знаходяться сліди крові, що свідчить про те, що останній ходив у черевиках.
Посилається, що згідно висновку експерта № 78, виявлені при судово-гістологічному досліджені (висновок експерта № 26 від 25.04.2002 року) реактивні зміни навколо ушкоджень головного мозку і його оболонок свідчать про те, що ОСОБА_13 прожив не менше трьох годин після отримання черепно-мозкової травми. Згідно консультативного висновку спеціаліста-гістолога, що проводив експертизу внутрішніх органів, гематома під кору головного мозку виникла між 2-3 год. і 6-7 год. до настання смерті потерпілого, що підтверджує те, що протягом декількох годин 25 грудня був живий та мав можливість самостійно залишити його квартиру.
Чапик та Ступак вказували, що коли залишали його квартиру на кистях рук ОСОБА_13 слідів крові бути не могло, оскільки після заподіяння останньому ушкоджень в потиличній частині області, потерпілий був без свідомості, однак, під час огляду трупа ОСОБА_13 на кистях рук виявлені сліди крові, що свідчить про той факт, що ОСОБА_13 після заподіяння йому черепно-мозкової травми прийшов до свідомості та торкався руками до ран на голові.
Вважає, оскільки на трупі ОСОБА_13 були виявлені пальто, светр, штани, черевики та дві пари шкарпеток, також свідчить про те, що останній одягався сам.
Чисельними експертними дослідженнями було встановлено, що на шкарпетках та черевиках потерпілого ОСОБА_13 були виявлені сліди крові, що підтверджує, що ОСОБА_13 , прийшовши до свідомості спочатку ходив по квартирі в шкарпетках, а після чого в черевиках.
Беззаперечним доказом залишення ОСОБА_13 його квартири, він вважає є те, що із роздруківки телефонних розмов з домашнього телефону батьків померлого видно, що 22 год. 09 хв. 25 грудня та о 03 год. 04 хв. 26 грудня, вони мали телефонні розмови з невідомими особами, які велися з їх домашнього телефону на мобільний телефон ОСОБА_13 , що були за межами його квартири та в цей час потерпілий вже був мертвим.
Крім того, свідок ОСОБА_58 16.12.2004 року в судовому засіданні Козятинського міськрайсуду пояснив, що в його присутності дзвонив ОСОБА_13 , але слухавку брав не потерпілий, а інша особа, що також свідчить про те, що ОСОБА_13 , маючи при собі мобільний телефон залишив його квартиру та вподальшому потрапив на невідому особу, яка забрала в нього телефон. Крім того, під час огляду трупа ОСОБА_13 при ньому не було виявлено мобільного телефону. Виходячи з вказаного, факт наявності мобільного телефону ОСОБА_13 у сторонніх осіб поза межами його квартири спростовує обвинувачення його у приховуванні телефону з метою приховування тяжкого злочину.
Також звертає увагу, що достовірно встановлено, що тілесні ушкодження обличчя потерпілому не були заподіяні діями ОСОБА_59 і ОСОБА_60 та ОСОБА_61 самим собі, а отже були йому спричинені поза межами його квартири іншими особами.
Так, експертна комісія Головного бюро судмедекспертизи МОЗ України, висновок № 78 від 12.02-02.04.2007 року довела, що тілесні ушкодження у вигляді синців навколо очей з вираженою припухлістю м`яких тканин, синців в правій скроневій ділянці та на правій боковій поверхні шиї, масивних крововиливів в ділянці слизової оболонки верхньої та нижньої губи, припухлості м`яких тканин обличчя, рани верхньої повіки лівого ока виникли не від дії ОСОБА_62 та ОСОБА_60 , в тому числі не від двох ударів дошкою в потиличну область голови потерпілого. Враховуючи те, що на момент залишення ОСОБА_62 та ОСОБА_60 його квартири тілесних ушкоджень на обличчі потерпілого ОСОБА_13 не було, виявлені тілесні пошкодження могли утворитися лише поза межами його квартири, коли ОСОБА_13 самостійно покинув квартиру.
Зазначає, що факт знаходження ОСОБА_13 у вертикальному стані після заподіяння йому тілесних ушкоджень обличчя поза межами квартири підтверджується актом судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 №1454, відповідно до якого волосся на бороді злипле від крові, оскільки як, після заподіянні черепно-мозкової травми потиличної ділянки голови останній лежав на спині тому кров не могла потрапити на волосся бороди з ран обличчя.
В доповненнях до заперечення від 02.12.2015 року, ОСОБА_10 вказує, що під нігтями пальців рук ОСОБА_13 знайдена кров та епітеліальні клітини з антигеном А ізосерологічної системи АВО, що свідчить про те, що поза межами його квартири ОСОБА_13 спричинялися тілесні ушкодження та останній чинив опір, тому під нігтями потерпілого залишились кров та клітини нападника (нападників). Вказане в сукупності з висновками експертів в повній мірі підтверджує факт самостійного залишення потерпілим його квартири.
Вважає, що в стані в якому знаходився ОСОБА_13 , достатньо 2 годин, для того щоб останній міг самостійно пройти приблизно 2 км та опинитися в приватному мікрорайоні «Мальованка», потрапити в господарство, де маються кролики та там померти.
Покликається, що огляд та описання трупа на місці, що проводився експертом ОСОБА_27 , було проведено з численними помилками та упущеннями. Зокрема, із фото №№ 2, 6 чітко видно, що зсув снігу на скосі кювету стався в результаті скидання тіла зі сторони проїжджої частини дороги в кювет поза трупа є відображенням продовження сліду зсуву снігу і безпосередньо ложе трупа є закінченням цього сліду. Так, особливу увагу на себе звертає той факт, що ширина зсуву снігу 1,8 м відповідає зросту ОСОБА_13 174 см, згідно акту СМЕ №1454. Це прямо вказує на скидання в кювет закляклого трупа, оскільки при скиданні живої людини двома особами «за руки за ноги», тазова частина тіла прогнулася б і ширина зсуву була б зовсім незначна.
Згідно протоколу огляду трупа на місці його виявлення сніг під трупом на ділянці площею 120 см х 40 см розталий до землі, тому це могло статися лише в тому випадку, якщо труп потрапив на місце виявлення ще теплим, тому під час охолодження трупа сніг в ложе трупа розтанув. Це підтверджено висновком експертів № 102 Головного бюро СМЕ, згідно якого розтавання снігу під трупом, на якому одяг, може бути обумовлене і тим, що труп попав на місце його виявлення ще не охолодженим. Крім того, під трупом виявлено розталий до землі сніг на значній ділянці, однак, замерзання розталого снігу у вигляді льодяної корочки не зафіксоване. Цей факт свідчить про те, що в кювет на околицю м.Житомира незадовго до його виявлення потрапив ще не охолоджений труп, коли розталий під трупом сніг не встиг замерзнути.
Із фотознімку ложе трупа після переміщення трупа на ділянці землі, що ближче до голови якихось очевидно-видимих затемнень, що могли бути віднесені до значних плям просяклої в сніг крові, не вбачається. Від травм обличчя в носі, на бороді, на всьому протязі обличчя трупа виявлена значна кількість засохлої крові, наявність якої на всьому обличчі та на бороді свідчить, що тіло тривалий час до потрапляння на місце виявлення трупа знаходилось в теплому приміщенні.
Зауважує, що фотознімок № 8 (ложе трупа) в сукупності з фотознімком № 7 (поза трупа) незаперечно вказує, що розтавання снігу відбулося саме під трупом, а не живою людиною. На фотознімку № 8 чітко видно, що витягнута ліва нога трупа щільно прилягає литкою до вкритої снігом землі. Сніг в місці контакту зсунутий, тобто товщина його шару незначна і саме в місці контакту литки з землею сніг розтанув. Разом з тим, права нога відведена в сторону 90? і коліном знаходиться вище рівня лівої ноги на дещо товстішому шару снігу. При цьому, під правою ногою сніг взагалі не розтанув. Вказані обставини вказують на те, що температура тіла при потраплянні ОСОБА_13 ні місці виявлення його трупа хоча й була плюсовою, однак її величини було не достатньо для розтавання дещо товстішого шару снігу, ніж під лівою ногою, що, також, дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_13 потрапив на місце виявлення його трупа мертвим.
Звертає увагу на те, що згідно додаткового роз`яснення експерта-гістолога, що дослідував гематому, виявлені реактивні зміни даного тілесного ушкодження свідчать, що смерть ОСОБА_13 настала в межах від 2-3 год. до 6-7 год. після заподіяння тілесного ушкодження. Таким чином, оскільки вогнищеві крововиливи заподіяні двома ударами дошки ОСОБА_62 і ОСОБА_60 близько 3 год., ОСОБА_13 помер не пізніше 10 годин 25 грудня 2001 року. Ця обставина зафіксована в акті судово-медичного дослідження трупа № 1454. Завідувач відділу судово-медичної гістології Головного бюро СМЕ МОЗ України ОСОБА_63 , якою була проведена експертиза та наданий висновок №102 в судовому засіданні в категоричній формі виключила саму можливість настання смерті ОСОБА_13 від загального переохолодження тіла. Отже, висновки експерта ОСОБА_27 про смерть ОСОБА_13 від переохолодження суперечать іншим даним судово-медичного дослідження трупа останнього та повністю спростовані висновками експертної комісії Головного бюро СМЕ МОЗ України.
В доповненнях до заперечень на апеляцію потерпілого ОСОБА_9 від 22.12.2015 року ОСОБА_10 вказує, що насторожує той факт, що після призначення Козятинським міськрайонним судом додаткової комісійної експертизи Генпрокуратурі терміново потрібно було вилучити в Головному бюро СМЕ журнал реєстрації експертиз, який до теперішнього часу не повернутий. Вважає, що журнал не повернуто з Генпрокуратури тому, що в вказаному журналі зазначено не про смерть від переохолодження, а лише про тілесні ушкодження та є відмітки про отримання матеріалів справи, матеріалів експертизи та касети№102 слідчими слідчої групи.
Крім того, посилається, що ОСОБА_60 та ОСОБА_62 заперечили факт викрадення його дублянки, тому останнім не було інкриміновано викрадення дублянки. Проте, заволодіння ОСОБА_60 та ОСОБА_62 дублянкою будь-яким чином не виключається, незважаючи на заперечення останніми цього факту.
Вказує, що коли ОСОБА_60 та ОСОБА_62 залишали його квартиру, вхідні двері залишалися привідчиненими та при відтворенні обстановки та обставин події Ступак показала, що дублянка висіла в шафі з одягом в коридорі біля вхідної двері, яку одразу було видно, що не виключає той факт, що заволодіти дублянкою могла будь-яка стороння особа.
Зазначає, що в силу свого стану сп`яніння не пам`ятає подій від вечора 24 грудня 2001 року з моменту виходу з кафе «Молодіжна мода» на площу, тому не виключає того факту, що дублянку з нього могли зняти сторонні особи під час того, як він йшов вранці 25 грудня 2001 року на стару квартиру.
Враховуючи викладене вважає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, тому суд з цих підстав обґрунтовано та правомірно визнав недоведеність його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів та виніс виправдувальний вирок.
В своїх доповненнях до заперечення на апеляцію потерпілого ОСОБА_9 від 30 грудня 2015 року ОСОБА_10 вказує, що відповідно до огляду трупа ОСОБА_13 встановлено, що на голові останнього була виявлена шерстяна зеленувата спортивна шапка, проте родичі та всі особи з якими він спілкувався 24-25 грудня пояснювала, що вказана шапка потерпілому не належить, так як перед смертю він носив кепку. При проведенні експертних досліджень було встановлено, що на вказаній шапці та на підошвах черевиків, які були на потерпілому була виявлена кров кролика, що свідчить про те, що ОСОБА_13 залишив його квартиру та в кінцевому рахунку потрапив на господарство, де займаються кроликами. Можливість потрапляння потерпілого в таке господарство не виключається, оскільки не далеко від його знаходиться мікрорайон приватних будинків «Мальованка».
Однак, зазначає, що слідчі органи не дали оцінку факту крові кролика на шапці потерпілого та взагалі обійшли ці докази в обвинувальному висновку, що явно свідчить про обвинувальний ухил сторони обвинувачення.
Посилається, що недостатньо перевірена версія про причетність до цього факту ОСОБА_64 , який на той час проживав в приватному секторі. Останній в судовому засіданні Козятинського міськрайсуду ОСОБА_58 пояснив, що після зникнення ОСОБА_13 в денний час дзвонив на його мобільний телефон проте на телефон відповіла інша особа. Крім того, ОСОБА_62 та ОСОБА_60 пояснювали, що вони телефон потерпілого не викрадали, оскільки не могли його знайти в квартирі. Наявність мобільного телефону ОСОБА_13 поза межами його квартири, по якому ОСОБА_65 відповідала інша особа вказує на те, що потерпілий залишив його квартиру, забравши з собою телефон. Враховуючи що, вважає, що з телефону ОСОБА_13 . Кирилюку відповіла особа, в помешканні якої й помер потерпілий.
Тим паче, звертає увагу на той факт, що ОСОБА_58 називав номера своїй телефонів, що дає можливість встановити географічне місце знаходження осіб, що розмовляють та у такий спосіб встановити місце де помер ОСОБА_13 . Вказує, що до справи були долучені роздруківки телефонних розмов ОСОБА_66 , що дає підстави вважати, що були й роздруківки по телефонам ОСОБА_13 та ОСОБА_64 , однак їх наявність приховується слідчими органами.
Зазначає, що в справі міститься велика кількість доказів того, що на місце, де був виявлений труп, ОСОБА_13 потрапив мертвим в стані трупного заклякання і що його смерть настала в іншому місці, після чого він був винесений іншими людьми.
В своїх запереченнях на апеляцію потерпілого ОСОБА_9 . ОСОБА_10 посилається, що він не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченому ст.396 ч.1 КК України за відсутності в його діях складу даного злочину, зокрема як об`єктивної сторони так й умислу на вчинення злочину, що є обов`язковими складовими для визнання особи винуватою за скоєння даного злочину. Крім того, вважає, що обов`язкові ознаки, які б доводили його вину у вчиненні інкримінованого злочину, також, не вказані й в обвинувачені як немає жодного доказу з цього приводу.
Те, що вказаний злочин може бути вчинений лише с прямим умислом свідчить й практика інших судів в тому числі й Верховного суду України.
Зазначає, що кримінальна справа за ч.2 ст.121 КК України була порушена 27.12.2001 року, тобто вже після розтину трупа на підставі судово-медичного дослідження трупа під час якого було виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани з нерівними краями в лівій потиличній ділянці волосяної частини голови, перелом кісток основи черепа, які відносяться до категорії тяжких. Отже слідчий та судмедексперт не могли визначити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень. Вказане вказує на те, що він якби міг побачити ОСОБА_13 міг це визначити, отже у нього не могло бути підстав для підозри про вчинення щодо ОСОБА_13 тяжкого злочину, що виключає наявність у нього прямого умислу на вчинення на приховування злочину, передбаченого ч.1 ст.396 КК України та саме з цих підстав він й був виправданий судом.
Крім того, вважає, що будь-яким чином не доведена його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.135 КК України, оскільки доказів на підтвердження цього в матеріалах не міститься, проте навпаки, зібрані докази по справі свідчать про відсутність його вини у вказаному злочині.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_67 від 06.01.2016 року ОСОБА_10 вказує, що суд правомірно визнав недопустимими такі докази як вилучені його формені штани та висновок експерта №12-76 ДНК-аналізу, оскільки одержання вказаних доказів було з неприпустимим порушенням норм закону та фальсифікацій.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_67 від 12.01.2016 року ОСОБА_10 вказує, що посилання потерпілого ОСОБА_9 що смерть ОСОБА_13 настала від переохолодження організму та у вечірній час ІНФОРМАЦІЯ_2 є хибні. В матеріалах справи міститься низка доказів, які суд, зокрема, визнав обґрунтованими та послався на них у вироку, які спростовують вказані доводи потерпілого про причину та час смерті потерпілого ОСОБА_13 .
Зокрема, науково обґрунтовані висновки судово-медичної експертизи №552/11 про причину смерті ОСОБА_13 від відкритої черепно-мозкової травми та про настання смерті не пізніше 15 год. 25 грудня 2001 року будь-яких сумнівів не викликають.
Крім того, в своїх запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_67 від 14.01.2001 року ОСОБА_10 посилається, що додаткові доповнення та зміни апеляційної скарги у порядку ст.355 КПК України потерпілого ОСОБА_9 не відповідають вказаній нормі закону, оскільки відповідно до ч.2 ст.355 КПК України внесення до апеляції змін, які тягнуть за собою погіршення становища виправданого за межами строків на апеляційне оскарження не допускається. Так, зазначені доповнення датовані 20.10.2015 року, а тому подані за межами строків апеляційного оскарження.
В апеляції ОСОБА_9 ставив вимогу направити справу на додаткове розслідування, а у вказаному доповненні ставить вже питання про його засудження за ч.3 ст.135 КК України, ч.1 ст.396 КК України та призначення покарання за вищою межею санкції цих статей.
З цього приводу додаткові доповнення та зміни до апеляційної скарги потерпілого колегією суддів у судовому засіданні повернуто потерпілому.
Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_9 , прокурора, які підтримали подані апеляції з вищевказаних підстав, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , виправданого ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення поданих апеляцій, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, колегія суддів дійшла висновку, що апеляції підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст.323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.
Згідно п.9 ч.3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість рішень суду.
Як вбачається з вироку суду від 17 серпня 2015 року, суд поклав в основу вироку як науково обґрунтовані додаткові висновки експертів № 552/11 , що причиною смерті ОСОБА_13 явилась відкрита черепно-мозкова травма у формі двох забійних ран в потиличній ділянці, переломів кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під м`які оболонки головного мозку і що смерть ОСОБА_13 настала не пізніше 15 години 25 грудня 2001 року.
В той же час, зважаючи на характер та об`єм виявленої у ОСОБА_13 черепно - мозкової травми (рани і крововиливи в м`які тканини потиличної ділянки, лінійний перелом кісток склепіння черепа, вогнищеві крововиливи під м`яку мозкову оболонку правої тім`яно-лобно-скроневої долі і мозочку, дрібно точкові крововиливи в речовині мозку), не можна виключити, що вона призвела до настання його смерті.
Даним додатковим висновком експертизи та вироком суду визнано науково-необгрунтованим та фактично спростовано висновок судово-медичної експертизи №1454 від 10.01.2001 року.
Проте, вироком Богунського районного суду м. Житомира від 11 вересня 2003 року, яким ОСОБА_16 та ОСОБА_15 було засуджено за вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, тобто за заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 по кваліфікуючим ознакам небезпеки для життя в момент заподіяння та вчинених групою осіб, викрадення речей у останнього, таких як двох бананів та чоловічого портмоне із грошима, викрадення речей, грошей та документів у ОСОБА_10 .
Відповідно до цього вироку вина засуджених доведена та судом встановлено, що причиною смерті ОСОБА_13 є загальне переохолодження тіла, при цьому, приймаючи рішення, суд послався на висновок судово-медичної експертизи №1454 від 10.01.2001 року.
Отже, в матеріалах справи наявні два повністю суперечливих та взаємовиключаючих висновки судово-медичних експертиз, відповідно до одного з яких причиною смерті ОСОБА_13 є переохолодження, інший додатковий висновок таку причину смерті останнього виключає.
Відповідно до ч.6 ст. 75 КПК України 1960 року суд мав призначити в такому випадку повторну судово-медичну експертизу, а не додаткову, яку призначив, на додатковий висновок якої суд посилався, як на доказ.
Крім того, вирок суду від 11 вересня 2003 року набрав законної сили, а суд першої інстанції повністю спростував попередній вирок суду щодо причини смерті потерпілого.
Таким чином, в даному випадку має місце преюдиція.
Поняття «преюдиція» - виключення заперечуваності юридичної вірогідності одного разу доведеного факту. Якщо суд або інший юрисдикційний орган вже встановив певні факти (після їх перевірки і оцінки) і закріпив це у відповідному документі, то вони визнаються преюдиціальними - такими, що при новому розгляді справи вважаються встановленими, істинними, такими, що не потребують нового доведення.
Преюдиціальність (від лат. praejudicium - попереднє рішення суду) - правило, згідно з яким суд, що виніс рішення, а також адміністративні та судові органи, після того як це рішення набуло чинності (законної сили), не мають права знову встановлювати факти або правовідносини, стосовно яких воно було винесено. Преюдиціальність, поряд з іншими наслідками загальнообов`язковості судових рішень, забезпечує їх стабільність. В силу преюдиціальності встановлені судом факти та правовідносини мають сприйматися тим самим судом та іншими органами як безспірні до того часу, доки рішення суду не буде скасоване у передбаченому законом порядку, доки факти та правовідносини не будуть визнані такими, що не відповідають дійсності. Судове рішення, яке набрало чинності, має преюдиціальне значення для всіх органів.
Без визначення правової природи та галузевої належності неможливо чітко визначити роль і призначення інституту преюдицій, а також необхідність його застосування при здійсненні правосуддя.
Дія преюдицій проявляється при ухваленні рішення у справі, тобто в процесі правозастосовної діяльності. При розслідуванні та розгляді кримінальних справ відбувається визначена процесуальна послідовність здійснення дій. Ці дії групуються за стадіями процесу, що дає підставу говорити про три стадії правозастосовної діяльності: а) встановлення фактичних обставин справи; б) встановлення юридичної основи справи; в) вирішення справи.
Зміст преюдицій полягає в тому, що обставини, які необхідно встановити у справі, що розглядається, не досліджуються вдруге в силу їх встановленності в раніше винесеному рішенні, і кладуться в основу рішення без перевірки. Таким чином, мова йде про використання вже існуючих висновків, тобто преюдиції не є засобом доказування фактів. Якщо при розслідуванні чи розгляді кримінальної справи визначені факти досліджуються вперше, то дія преюдицій на цій стадії застосування права не виявляється. Якщо ж факти, що мають значення для справи, яка розглядається, вже були досліджені іншим судом, по іншій справі, то преюдиція має місце на цій стадії.
Інститут преюдицій є комплексним інститутом процесуального права, тому що він має спільну властивість - єдиний порядок застосування преюдиціальних процедур.
Таким чином, кримінально-процесуальні преюдиції слід визначати як властивість судового рішення, згідно з якою встановлені в ньому обставини можуть бути покладені в основу наступного рішення, що виноситься без повторної перевірки. Саме при такому розумінні преюдицій можна визначити місце, роль і призначення даного інституту в здійсненні правосуддя, отже, ефективно і правильно його використовувати в практичній діяльності.
Преюдицією у кримінальному процесі є доказове правило, що встановлює підстави та порядок використання в процесі доказування органом дізнання, слідчим, прокурором, судом, суддею фактів та правових висновків, встановлених такими, що мають юридичну силу рішеннями органу дізнання, слідчого, прокурора, суду, судді у кримінальних, цивільних, господарських або адміністративних справах, якими справу вирішено по суті, як таких, що не потребують повторного доведення. Преюдиція, що реалізується у межах кримінального процесу, поділяється на преюдицію у кримінальному процесі та кримінально-процесуальну преюдицію, тобто преюдицію саме кримінально-процесуальних рішень.
Преюдиціальність характеризує рішення з його зовнішньої сторони і забезпечує його неспростовність, виключність, виконливість у взаємодії з іншими рішеннями. Преюдиціальність вироку в першу чергу відіграє роль засобу забезпечення законної сили судового вироку. Та обставина, що преюдиціальність є властивістю рішення, що набрало законну силу, приводить до висновку, що між преюдиціальністю з одного боку, законністю й обґрунтованістю судового вироку з іншого боку існує не прямий зв`язок а опосередкований, сполучною ланкою якого є законна сила судового вироку. Обов`язковість в преюдиціях полягає в тому, що преюдиціальні обставини є для суду обов`язковими, кладуться в основу рішення без доказування. Виключність в преюдиціях полягає в тому, що преюдиціальні обставини не підлягають повторному дослідженню.
З огляду на наведене, суд не мав права спростовувати висновки суду від 11 вересня 2003 року, яким була встановлена та покладена в основу вироку причина смерті потерпілого ОСОБА_13 .
За змістом ст.ст.367, 369 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, тобто, коли при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, є підставою для скасування вироку.
Крім того, відповідно до ч.4 ст.334 КПК України не допускається включення у виправдувальний вирок формулювань, які ставлять під сумнів невинність виправданого.
В порушення цим вимогам замість категоричних висновків суд допустився припущень, зокрема в частині залишення квартири потерпілим самостійно та ін. Це не є обов*язком суду встановлювати, яким чином потерпілий залишив квартиру та висловлювати свої припущення щодо обставин, відносно яких є сумніви.
Суд дає оцінку доказам сторони обвинувачення, встановлює доведеність чи недоведеність вини та ні в якому разі не збирає докази чи висловлює свої припущення щодо винуватості чи невинуватості.
Відповідно до ч.2 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» - кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Враховуючи наведене, вирок суду не відповідає вимогам ст.323 КПК України, тому є незаконним та підлягає скасуванню і направленню справи на новий розгляд до того ж суду, який постановив вирок.
При новому розгляді суду необхідно перевірити і доводи потерпілого та прокурора, викладені в апеляційних скаргах та заперечення виправданого ОСОБА_10 і дати їм відповідну оцінку.
Керуючись ст.ст. 379 ч.2, 365, 366, 367, 369 КПК України 1960 року,
колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
апеляцію потерпілого ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_6 , який приймав участь у справі в суді першої інстанції, - задовольнити частково.
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2015 року щодо ОСОБА_10 , - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Судді: