Справа № 554/9468/14-к
Іменем України
Дата документу 11.11.2015
11 листопада 2015 року м.Полтава
Октябрський районний суд м.Полтави у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
12 вересня 2013 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілому ОСОБА_6 чисельні удари руками, ногами та металевим ключем по тулубу, верхніх та нижніх кінцівках, а також по обличчю, спричинивши останньому згідно висновку судово-медичної експертизи № 333 від 21 березня 2014 року тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому дистальної третини діалізу лівої ліктьової кістки зі зміщенням з розвитком посттравматичної нейропатії лівого ліктьового нерву, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематом м`яких тканин з субконюнктивальним крововиливом лівого ока та саден шкіри обличчя, рвано-забитих ран м`яких тканин обох нижніх кінцівок та саден шкіри верхніх та нижніх кінцівок.
Дані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості умовно можна розділити на наступні групи:
а) закритий осколковий перелом дистальної третини діалізу лівої ліктьової кістки зі зміщенням, з розвитком посттравматичної нейропатії лівого ліктьового нерву, які кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;
б) закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гематоми м`яких тканин з субконюнктивальним крововиливом лівого ока та садна шкіри обличчя, кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
в) рвано-забиті рани м`яких тканин обох нижніх кінцівок, кваліфікуються як у своїй сукупності, так і кожне окремо як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
г) садна шкіри верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як у своїй сукупності, так і кожне окремо як легкі тілесні ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та пояснив, що ОСОБА_6 близько півроку проживав разом його сім`єю, є товаришем його сина ОСОБА_8 , з яким вони разом займались спортом, стосунки із ним були дружні. 12 вересня 2013 року у вечірній час обвинувачений знаходився в будинку по АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_9 . В цей час до нього зателефонував син та повідомив, що прийшов до будинку по АДРЕСА_4 та не може потрапити в дім, оскільки двері зачинені зсередини. Також син повідомив, що в будинку горить світло та він чує як плаче мати, однак остання на його телефонні дзвінки не відповідає. Обвинувачений на таксі разом із ОСОБА_10 приїхали до будинку по АДРЕСА_4 . В сараї він взяв металевий ключ, за допомогою якого відчинив кватирку у будинку та попросив ОСОБА_10 через неї пролізти в будинок та відчинити двері, що останній і зробив. Зайшовши в будинок, він помітив на дивані дружину, яка лежала та плакала та повідомила йому, що її зґвалтували. Після цього він зайшов в іншу кімнату, де у темряві помітив силует чоловіка та почав бити невідомого металевим ключем. Включивши світло він помітив, що невідомим є потерпілий ОСОБА_6 , який запитав у нього, що трапилось, однак ОСОБА_4 , перебуваючи у збудженому стані продовжував наносити йому численні удари руками, ногами та металевим ключем по голові та тулубу, доки його не відтягнув від потерпілого свідок ОСОБА_10 . Після цього він підійшов до дружини та почав її заспокоювати. Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що саме його діями потерпілому були спричинені тілесні ушкодження, зазначені у висновку судово-медичної експертизи №333 від 21.03.2014 року та заперечив факт нанесення потерпілому ударів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Цивільний позов потерпілого визнав повністю. У вчиненому щиро розкаявся. Витрати понесені Третьою міською лікарнею м. Кременчука відшкодував повністю. Просив суд застосувати до нього Закон України «Про амністію в 2014 році», оскільки він на момент вчинення злочину мав неповнолітню дитину, щодо якої не був позбавлений батьківських прав, та звільнити його від покарання.
Потерпілий ОСОБА_6 суду повідомив, що з обвинуваченим ОСОБА_4 він знайомий та тривалий час проживав у останнього. 12 вересня 2013 року близько 20 години він прийшов додому до Мисників по вул. Чапаєва щоб забрати свої речі. В цей час в кімнату забіг в нетверезому стані обвинувачений ОСОБА_4 , та наніс йому удар арматурою в обличчя, від якого він впав на диван. Потім забігли його син ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які також почали його бити металевою арматурою, яку вони теж тримали в руках. При цьому йому ніхто нічого не пояснював, причиною такої поведінки останніх вважає алкогольне сп`яніння. Через декілька годин він прийшов до тями і перебував на вулиці, неподалік будинку ОСОБА_13 . Як він там опинився йому невідомо. Він прийшов до своєї дівчини, яка проживає по АДРЕСА_5 і потім наступного дня звернувся в міліцію та був госпіталізований в лікарню м. Кременчука. Просив задовольнити заявлений ним цивільний позов та призначити обвинуваченому суворе покарання.
Свідок ОСОБА_14 суду повідомив, що близько 23 години 12 вересня 2013 року йому зателефонувала співмешканка сина ОСОБА_15 , яка повідомила, що його сина побили. Наступного дня він приїхав до м. Полтави та забрав сина на лікування в м. Кременчук. Його син близько 5 місяців за півроку до цих подій проживав у ОСОБА_13 . У них були нормальні стосунки, конфліктів ніколи не виникало. Причини побиття його сина йому невідомі.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_12 , показав, що 12 вересня близько 20 години 30 хвилин він прийшов додому, однак не зміг відчинити двері, так як вони були зачинені зсередини. Він постукав у вікно та зателефонував матері, однак вона не відповідала. Після цього він зателефонував батьку ОСОБА_4 , який через 15 хвилин прийшов до будинку разом із ОСОБА_9 . Вони зламали кватирку і Скляр через неї заліз до будинку та відчинив двері. Батько зайшов в середину і він почув лайку та крики, які тривали 2-3 хвилини. Він намагався також пройти до будинку, однак ОСОБА_10 , який стояв на вході його не впустив. Потім з будинку вийшов ОСОБА_6 у якого була розірвана футболка, чи була ньому кров, він не бачив. Він зайшов до будинку та помітив заплакану матір, біля якої сидів батько. Пізніше мати йому повідомила, що ОСОБА_6 почав до неї чіплятись. Особисто він потерпілому тілесні ушкодження не наносив, обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 його батьком, він також не бачив.
Допитати свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_10 не представилось можливим, оскільки згідно повідомлення Державної прикордонної служби України від 02.11.2015 року свідок ОСОБА_17 виїхав за межі України 1 березня 2015 року, а свідок ОСОБА_18 17 травня 2015 року. Місце перебування вказаних свідків суду невідоме, дані щодо в`їзду свідків до України відсутні.
Крім показань обвинуваченого, потерпілого та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_14 , вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується також наступними доказами:
-даними висновку судово-медичної експертизи № 333 від 21 березня 2014 року, відповідно до якого потерпілому ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому дистальної третини діалізу лівої ліктьової кістки зі зміщенням з розвитком посттравматичної нейропатії лівого ліктьового нерву, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематом м`яких тканин з субконюнктивальним крововиливом лівого ока та саден шкіри обличчя, рвано-забитих ран м`яких тканин обох нижніх кінцівок та саден шкіри верхніх та нижніх кінцівок.
Дані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості умовно можна розділити на наступні групи:
а) закритий осколковий перелом дистальної третини діалізу лівої ліктьової кістки зі зміщенням, з розвитком посттравматичної нейропатії лівого ліктьового нерву, які кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;
б) закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гематоми м`яких тканин з субконюнктивальним крововиливом лівого ока та садна шкіри обличчя, кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
в) рвано-забиті рани м`яких тканин обох нижніх кінцівок, кваліфікуються як у своїй сукупності, так і кожне окремо як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
г) садна шкіри верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як у своїй сукупності, так і кожне окремо як легкі тілесні ушкодження.
Вищевказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могла бути і арматура, нога людини у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, в строк і за обставин вказаних в обвинувальному акті та від багаточисельної дії травмуючих факторів (т.1 а.с. 108-111);
-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 24.06.2014 року за участю ОСОБА_4 та фототаблицею до нього, в ході якого підозрюваний ОСОБА_4 продемонстрував обставини та механізм нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 85-90);
-даними висновку судово-медичної експертизи № 881 від 27.06.2014 року, відповідно до якого показання обвинуваченого ОСОБА_4 дані ним під час слідчого експерименту загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у підекспертного ОСОБА_6 , але вказати скільки осіб наносили тілесні ушкодження останньому не представилось можливим (т. 1 а.с. 93-94);
-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 19.03.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_6 та фототаблицею до нього, в ході якого потерпілий продемонстрував обставини та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень 12 вересня 2013 року (т. 1 а.с. 98-103);
-даними висновку судово-медичної експертизи №455 від 09.04.2014 року, відповідно до якого показання потерпілого ОСОБА_6 дані ним в ході слідчого експерименту не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи та додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 106-107).
Суд враховує показання потерпілого ОСОБА_6 про причетність до його побиття також свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитись від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Повноваження щодо притягнення осіб до кримінальної відповідальності, у відповідності до ст. 36 КПК України належить прокурору, який є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання у яку, осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Таким чином, проаналізувавши наведені докази, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому суд виходить з того, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 дані ним як в ході проведення слідчого експерименту так і в суді не суперечать механізму і способу заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, їх локалізації і ступеню тяжкості, а тому підстав ставити їх під сумнів у суду не вбачається.
Суд також приймає до уваги показання потерпілого в частині заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_4 , оскільки вони не спростовують причетність обвинуваченого до його побиття та спричинення йому тілесних ушкоджень.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки він заподіяв потерпілому ОСОБА_6 умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини справи, особу винного, який одружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судимий.
Обставинами, які в силу ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі.
В ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник заявили клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 Закону України «Про амністію в 2014 році» та звільнення його від відбування покарання, у зв`язку з тим, що на час скоєння злочину обвинувачений мав на утриманні неповнолітню дитину.
Прокурор не заперечувала проти застосування до обвинуваченого амністії.
Потерпілий та його представник проти застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію в 2014 році» заперечували, зазначивши, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія може бути застосована не пізніше як протягом трьох місяців після опублікування закону про амністію.
Суд, заслухавши думку учасників процесу щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2014 році» прийшов до наступного висновку.
Відповідно до пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу, особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», на день набрання чинності вказаним законом мав на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 52), щодо якого він не позбавлений батьківських прав. ОСОБА_4 просить звільнити його від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», обмеження у застосуванні якого, передбачені ст. 8 вказаного Закону та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» - відсутні.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про застосування амністії в Україні» особи, засуджені за вчинення злочину, які відповідно до закону про амністію підлягають звільненню від відбування (подальшого відбування) покарання, звільняються не
пізніш як протягом трьох місяців після опублікування закону про амністію. Таким чином положення вказаної статті встановлюють строки застосування амністії до осіб, які вже засуджені за вчинення злочинів, а не щодо осіб, стосовно яких кримінальні провадження перебувають на розгляді.
У зв`язку з цим, суд вважає необґрунтованою позицію сторони потерпілого щодо неможливості застосування до ОСОБА_4 амністії у зв`язку зі спливом трьох місяців після опублікування Закону України «Про амністію у 2014 році».
Враховуючи викладене, а також те, що застосування амністії за наявності відповідних підстав є обов`язком, а не правом суду, суд приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Цивільний позов прокурора про відшкодування витрат Третій міській лікарні м. Кременчука у зв`язку із здійсненням лікування потерпілого ОСОБА_6 підлягає залишенню без розгляду, оскільки обвинуваченим повністю сплачено 5037 гривень 87 копійок на рахунок лікарні (т. 1 а.с. 147) та прокурором заявлено клопотання про залишення вказаного цивільного позову без розгляду.
Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_6 про відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування в сумі 5362 гривні 67 копійок підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки цивільний позов потерпілого повністю визнаний обвинуваченим ОСОБА_4 та здійснення вказаних витрат потерпілим підтверджуються належними доказами.
Керуючись п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 8 квітня 2014 року, ст.ст. 373, 374 КПК України,
Визнати винним ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк на 2 (два) роки.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 8 квітня 2014 року в зв`язку з тим, що на день набрання чинності Законом він мав дитину, якій не виповнилося 18 років, щодо якої він не позбавлений батьківських прав.
Цивільний позов заявлений прокурором про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь третьої міської лікарні м. Кременчука 5037 гривень 87 копійок залишити без розгляду.
Задовольнити заявлений у справі цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, стягнувши з ОСОБА_4 на його користь 5362 гривні 67 копійок.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави протягом 30 діб з моменту його проголошення.
СуддяОСОБА_1