Лановецький районний суд Тернопільської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2010 року

Лановецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого суду ОСОБА_1,

при секретарі Демчук Т.В. з участю прокурора Карпець П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ланівці справу про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Молдова, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, ІНФОРМАЦІЯ_4, одруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працюючого директором ТзОВ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтерпак», громадянина України, судимого 10.08.2009 року Лановецьким районним судом за ст.ст. 175 ч.1, 366 ч.1 КК України із застосуванням ст.ст. 69,70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 2000 грн., штраф сплачений 25.09.2009 р.

за ч. 1 ст. 172 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В період з вересня 2006 року по грудень 2009 року ОСОБА_2, працюючи директором ТзОВ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтерпак» м. Ланівці Лановецького району, займаючи посаду, повязану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків, будучи службовою особою, допустив грубе порушення вимог законодавства про працю.

Так, в порушення вимог ст. 24 Кодексу законів про працю України, згідно якої при укладенні трудового договору з фізичною особою додержання трудового договору в письмовій формі є обовязковим, ОСОБА_2 допустив до роботи в ТзОВ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтерпак» операторами виробничої дільниці ОСОБА_3 з 27 вересня 2006 року по 2 жовтня 2008 року, ОСОБА_4 з 28 січня по 28 грудня 2009 року, сортувальницями ОСОБА_5 з 20 березня по 15 листопада 2009 року, ОСОБА_6 з 11 квітня 2008 року по 17 серпня 2009 року, ОСОБА_7 з 22 квітня по 4 листопада 2009 року, ОСОБА_8 з червня 2007 року по жовтень 2009 року, оператором листовочної машини ОСОБА_9 з 9 лютого по 12 серпня 2009 року. Однак, трудовий договір у письмовій формі з вказаними працівниками не уклав та у тижневий строк з моменту фактичного допущення їх до роботи на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання трудових договорів не подав.

В порушення вимог ст.21 Кодексу законів про працю України, без укладення трудового договору у письмовій формі, без видання наказу про прийняття працівників на роботу та всупереч вимог ч. 2 ст. 48 Кодексу законів про працю України, яка передбачає ведення трудових книжок на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад пять днів, без внесення записів про прийняття на роботу в трудових книжках, ОСОБА_2 фактично допустив до роботи ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 без належного оформлення з ними трудових відносин та поклав на них обовязки на виконання роботи сортувальниці.

Грубо порушуючи вимоги законодавства про працю, ОСОБА_2 своєчасно не видав наказу про прийняття на роботу ОСОБА_3, а вказаний наказ видав майже через рік часу після прийняття його на роботу, відповідно до якого ОСОБА_3 прийнятий на роботу 5 вересня 2007 року, коли фактично він працював на вказаному підприємстві на посаді помічника оператора виробничої дільниці з 27 вересня 2006 року по 2 жовтня 2008 року і на посаді оператора виробничої дільниці з 9 червня по 10 грудня 2009 року.

Крім цього, в порушення вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» ОСОБА_2 не забезпечив достовірний облік виконуваної роботи ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_4, внаслідок чого вказаним працівникам заробітна плата, з якої утримувались внески до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, нараховувалась не в повному обсязі, чим порушено вимоги ст. 253 КЗпП України та конституційне право громадян, гарантоване ст. 46 Конституції України щодо надання зазначеним працівникам гарантованого їм права на соціальний захист, що гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням.

В порушення вимог ст.. 43 Конституції України, ст.ст. 95, 115 Кодексу законів про працю України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», відповідно до яких громадянам гарантується право на своєчасне одержання винагороди за працю, а саме заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, не рідше двох разів на місять через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, ОСОБА_2 не забезпечив своєчасну виплату заробітної плати вказаним працівникам за виконану ними роботу та всупереч ч.4 ст.95 КЗпП України, ст.33 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.2-5 Закону України від 03.07.1993 року № 1282-ХІ «Про індексацію грошових доходів населення» не забезпечив нарахування індексації заробітної плати працівникам, внаслідок чого всім працівникам ТзОВ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтерпак» не нарахована та не виплачена індексація заробітної плати за 2009 рік, січень-лютий 2010 року.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у грубому порушенні законодавства про працю визнав повністю та заявив клопотання не досліджувати докази зібрані по справі, фактичні обставини яких він не заперечує.

Підсудний ОСОБА_2 пояснив суду, що ТзОВ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтерпак», директором якого є він, функціонувало періодично, його фінансове становище було тяжке, у звязку з певною специфікою роботи була великою плинність кадрів, багато людей проходило навчання тривалий період. У звязку з цим, пояснив підсудний, деякі працівника приймались на роботу без укладення трудових договорів у письмовій формі. В таких випадках наказ про прийом на роботу не видавався, записи в трудових книжках працівників не проводились.

Підсудний вказує, що деякі працівники працювали без укладення трудових договорів з власної ініціативи, оскільки відповідної освіти в них не було.

Підсудний також пояснив суду, що протягом року підприємство не функціонує, приймаються міри для продажі майна і погашення заборгованості.

Підсудний розкаюється у вчиненому, обіцяє подібного не допускати, вказуючи, що злочин вчинив у звязку з тяжким фінансовим становищем товариства, просить суворо його не карати.

Винність підсудного у вчиненні злочину стверджується доказами, зібраними по справі, які судом не досліджувались, але він не заперечує їх фактичні дані.

Враховуючи наведені по справі обставини суд прийшов до висновку про доведеність злочину, вчиненого ОСОБА_2 і його дії якої слід кваліфікувати за ч.1 ст. 172 КК України, як грубе порушення законодавства про працю.

При обранні міри покарання підсудному суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, як помякшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наслідки скоєного, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двоє неповнолітніх

дітей, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, та прийшов до висновку, що йому слід призначити покарання згідно санкції статті звинувачення у виді позбавлення права обіймати певні посади.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, і призначити йому покарання позбавлення права займати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків строком на два роки.

Міру запобіжного заходу підсудному залишити без змін - підписку про невиїзд з місця постійного проживання.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Тернопільської області через Лановецький районний суд протягом 15 діб з дня його проголошення.

Суддя Сенюх М.З.