АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1-1/10Головуючий у 1-й інстанції Німко Н.П.
Провадження № 11-166/2010 Доповідач - Кунець І.М.
Категорія - ст.286 ч.3 КК УКраїни
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2010 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - Коваленка Є.П.

Суддів - Кунець І. М., Лекан І. Є.,

з участю - прокурора - Гарматюка Р.Є

захисника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_2 на вирок Бережанського районного суду від 13 січня 2010 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утриманні має одну неповнолітню дитину, тимчасово непрацюючого, не судимого,

засуджено за ч.З ст. 215 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі з позбавленням його права керувати всіма видами транпортних засобів строком на 3 (три) роки.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 змінено з особистої поруки на тримання під вартою.

На відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої злочином, з ОСОБА_3 стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_4- 86500 грн. та потерпілої ОСОБА_5 - 85105 грн., а також в користь НДЕКЦ при

УМВС України в Тернопільській області 470 грн. за проведення судово-автотехнічної експертизи.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку ОСОБА_3 визнано винним і засуджено за те, що він 18 травня 1998 року, в темну пору доби, близько 02 години ночі перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, тобто порушуючи вимоги п.2.8. "а" Правил Дорожнього руху України ( введені в дію 01 травня 1994 року) і керуючи при цьому власним технічно несправним автомобілем марки ВАЗ 2108 (реєстраційний номер НОМЕР_1), всупереч вимогам п.12.4 та п.31.1 Правил Дорожнього руху України, та перевищуючи максимально дозволену в населеному пункті швидкість рухався із швидкістю 72-75 км/год, вулицею Рогатинською в м.Бережани Тернопільської області автодорогою сполучення Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка в напрямку м. Тернопіль.

На ділянці 54 км. + 450 м. згаданої автодороги навпроти житлових будинків №-59,57. підсудний ОСОБА_3, порушуючи вимоги п. п. 1.4, 1. 9 (в частині визначення понять "безпечна швидкість", "дорожня обстановка", "перешкода для руху"), 12.1, 12.3, 12.4, 12.9 "б" Правил Дорожнього руху України- не врахував дорожні умови та обстановку, що склалася, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, які б дали йому змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями не створювати загрозу життю та здоров'ю громадян.

Внаслідок перерахованих вище порушень Правил дорожнього руху України, ОСОБА_3 при виникненні перешкоди для руху, яка полягала у появі в його полі зору пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що рухалися в попутному йому напрямку правим краєм проїзної частини дороги, маючи технічну можливість уникнути ДТП шляхом своєчасного застосування гальмування при допустимій швидкості руху (60 км/год), своєчасно не застосував такого гальмування, внаслідок чого автомобіль занесло і він скоїв наїзд на згаданих пішоходів.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких померли.

Порушення ОСОБА_8 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України перебувають у причинному зв'язку із виникненням ДТП та її наслідками.

В апеляції захисник засудженого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_2 посилаючись на незаконність вироку у зв'язку з невідповідністю висновків суду викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону просить вирок відносно ОСОБА_3 скасувати, а справу щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу злочину.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що вина засудженого у вчиненні злочину, за який його засуджено не доведена, що суд залишив поза увагою ту обставину, що при зміні обвинувачення постановою від 25.12.2009 року державний обвинувач доповнив обвинувачення додатковими обставинами, та порушеннями, які на досудовому слідстві ОСОБА_3 не вмінялися, тобто вийшов за межі пред'явленого обвинувачення та межі судового розгляду справи, відтворення обстановки і обставин місця події, проведені з метою уточнення показів свідка ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, проведені не в ту пору року і не в ту пору доби, покази вказаних свідків суперечливі, а тому суд не повинен був брати до уваги як вказані докази так і висновки комплексної транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертиз, які базуються на цих доказах. В силу вказаних обставин, районний суд мав би повернути справу прокурору для проведення додаткового розслідування, без якого суд не мав права призначати комплексну судово-трасологічну та автотехнічну експертизу, висновки якої ґрунтуються на цих же доказах.

В ході досудового слідства не перевірялася версія причепності до даної ДТП іншого автомобіля, про що маються дані в справі, які не були оцінені.

Посилаючись на покази свідків суд безпідставно визнав ОСОБА_3 таким, що вчинив злочин в стані алкогольного сп'яніння, так як будь-якого медичного висновку з цього питання в матеріалах справи немає і свідок ОСОБА_12П показував, в зв'язку з хворобою ОСОБА_13 алкогольних напоїв не вживав.

Суд безпідставно критично оцінив висновок № 202 судової автотехнічної експертизи від 23.02.2003 року оскільки не навів жодного конкретного мотиву, доказу обставини невідповідальності, якій довели підстави сумніватися у його правильності чи оцінювати його критично.

Апелянт також просить в задоволенні цивільних позовів ОСОБА_14 та ОСОБА_5 відмовити.

В зміненому апеляційному подані державний обвинувач Бенедюк М.В. просить вирок Бережанського районного суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_3 із ст. 215 ч.З КК України в редакції 1960 року на ч. З ст. 286 КК України в редакції 2001 року, оскільки суд не правильно застосував кримінальний закон.

Заслухавши доповідача - суддю апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав змінену апеляцію державного обвинувача, а апеляцію захисника вважає такою, що до задоволення не підлягає, оскільки по справі винесено законний і обґрунтований вирок, пояснення захисника адвоката ОСОБА_1, яка підтримала подану адвокатом ОСОБА_2 апеляцію перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що змінена апеляція державного обвинувача підлягає до задоволення, а апеляція захисника ОСОБА_2 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту при керуванні транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб відповідають фактичним даним справи, підтвердженні дослідженнями в судовому засіданні та детально викладеними в вироку доказами, яким суд дав всебічну і об'єктивну оцінку.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 своєї вини в інкримінованому йому обвинуваченням злочині, передбаченому ч.З ст. 215 КК України ( в редакції 1960 року) не визнав, також не визнав заявлених до нього цивільних позовів потерпілих про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Пояснив, що в квітні 2003 року він отримав травму голови, впавши з полиці в поїзді. Мабуть у зв'язку з цим випадком, він може лише пригадати, що колись мав місце якийсь випадок, пов'язаний із автомобілем та дівчиною, але що саме і коли саме це відбувалося і чи він якимось чином причетний до цієї події, він пригадати не може і відповідно будь-яких пояснень суду про обставини вчинення ДТП повідомити суду не може, оскільки нічого з цього приводу не пам'ятає. Також, уточнив, що пам'ять він втратив частково, де не пригадує лише подій пов'язаних із інкримінованим йому злочином та обставин його затримання правоохоронними органами. Решту всіх подій у своєму житті він пам'ятає, професійні навики водійські та в нього залишилися в повному обсязі. Однак знає, що ніякого злочину він не вчиняв.

Із оголошених в судовому засіданні показів ОСОБА_3, які він дав на досудовому слідстві 04 січня 2003 року будучи допитаним в якості обвинуваченого з участю захисника, вбачається, що він є власником автомобіль марки ВАЗ 2108 бежевого кольору д.р.з. 582-65 ТВ. На даний автомобіль, в травні 1998 року він видав генеральне доручення ОСОБА_15, залишившись його власником та з усної згоди ОСОБА_15 користувався згаданим автомобілем.

В травні 1998 року, одного вечора він разом з товаришами ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_16 та знайомим ОСОБА_16 згаданим автомобілем вони всі поїхали на дискотеку в с. Лісники Бережанського району, де автомобіль зупинили біля клубу. Хлопці перебували в приміщенні клубу. На дискотеці він познайомився з дівчиною, імені та прізвища якої не пригадує. По закінченню дискотеки вирішив підвезти дівчину додому. Він сів за кермо, а дівчина в салон.

Від'їхавши від клубу біля 150 метрів, зупинив автомобіль, оскільки хотів поговорити з дівчиною. Дівчина попросила від'їхати далі від дискотеки, так як не хотіла, щоб хтось із знайомих бачив її в його автомобілі, при цьому дівчина пересіла за кермо, а він - на переднє сидіння пасажира. Далі вони поїхали в сторону м. Бережани з швидкістю біля 80 кілометрів на годину Дівчина мала навики керуванням автомобілем і їхала добре. Перед їх автомобілем у напрямку м. Бережани на відстані 50 метрів їхав автомобіль. Дівчина виїхала на ліву смугу, щоб здійснити обгін згаданого автомобіля. Однак, той раптово звернув на ліву смугу руху і почав їхати перед їхнім автомобілем. Щоб уникнути зіткнення, він особисто повернув різко руль вліво, після чого автомобіль вдарився в бордюрний камінь переднім лівим колесом. Після цього автомобіль почало крутити і він вдарився переднім правим колесом в бордюрний камінь. В автомобілі відключилося світло фар і його продовжувало крутити по дорозі. При цьому він почув удари автомобіля в якісь предмети, розбилося скло в дверках і автомобіль зупинився. Не виходячи з автомобіля, він пересів на крісло водія, а дівчина на його місце. Після чого він завів автомобіль і поїхав в сторону Бережан. З автомобіля не виходив і на дорогу не дивився, оскільки до того як автомобіль почало крутити, людей на дорозі він не бачив і не міг подумати, що когось збив. Зупинив він автомобіль біля лікарні, оскільки в дівчини було розбите обличчя, проте вона відмовилася йти в лікарню. Після чого вони вийшли з автомобіля і пішки пішли в напрямку с. Лісники по вул. Рогатинська до якогось будинку, який дівчина назвала своїм і зайшла в цей будинок. Він пішов далі по вул. Рогатинській в тому ж напрямку на Лісники. Тут він зустрів жінку, яка сказала, що тут машина на смерть збила дівчину. Він пішов далі, в тому ж напрямку, де зустрів знайомих хлопців, яким розповів про те, що побив свій автомобіль та розповів про жінку, яка повідомила про збиту дівчину, також сказав, що думає чи не його це робота. Потім із знайомими хлопцями повернувся до побитого автомобіля, який стояв біля лікарні, сів за кермо і з знайомим на прізвище ОСОБА_12 поїхали в сторону с. Нараїв. За містом Бережани, він зупинив автомобіль, щоб перемонтувати. Тут до них підійшли знайомі ОСОБА_15, ОСОБА_16 і ще один хлопець, які також сіли в його автомобіль і всі разом поїхали в с. Нараїв. В господарстві своїх родичів він заховав автомобіль, насипавши на нього траву і накривши брезентом. Потім пішки через ліс вийшов на Золочівську трасу і попутками доїхав до кордону з Білорусією, а звідти поїхав в м. Москву, де пробув до 2002 року. Після чого повернувся додому в м. Львів, де і проживав, поки дізнався про те, що його розшукує міліція за скоєння ДТП. Про те, що він знаходився в розшуку за скоєння ДТП, в результаті якої загинули ОСОБА_5 та ОСОБА_14 йому особисто відомо не було. Наприкінці грудня 2002 року дізнавшись про те, що його розшукують за вчинення ДТП внаслідок якого загинули дівчата, він добровільно здався працівникам міліції для з'ясування обставин ДТП. ( т.2 а.с. 102-104).

В подальшому, в процесі досудового слідства обвинувачений ОСОБА_3 відмовився від дачі будь-яких показів по пред'явленому йому обвинуваченню за ст.215 ч.З КК України ( в редакціі 1960 р.) і відповідати на запитання та проводити з ним будь-які інші слідчі дії з метою встановлення всіх обставин ДТП, посилаючись при цьому на ст.63 Конституції України, (т. 2 а. с. 142-143).

Суд правильно критично поставився до показів ОСОБА_3 щодо втрати пам'яті внаслідок травми голови, оскільки підсудний, фактично не відмовляючись давати пояснення суду, посилається на неможливість давати такі покази у зв'язку із втратою пам'яті з метою приховати істину по справі та об'єктивні обставини діяння, яке йому інкримінується. Так, згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №-442 від 24 вересня 2009 року, підекспертний підсудний ОСОБА_3 має ясну свідомість, є орієнтованим в повному об'ємі, на запитання відповідає по суті, заперечує свою причетність до інкримінованого йому діяння, активно захищається; його інтелектуальні функції структурно не пошкоджені, попередні знання збережені, здатність забувати нові знання і навички не втрачена, збережена впевненість у своїх силах; операції мислення не порушені, увага стійка; ОСОБА_3 є достатньо соціально адаптованим, орієнтується в питаннях практичного життя з вмінням відстоювати власні інтереси, розуміє справжній зміст своєї поведінки; характер його дій є послідовний і ціленаправлений на фоні правильного орієнтування; отримана в квітні 2003 року черепно-мозкова травма не супроводжувалася розладом психіки і не привела до виникнення психічних захворювань в подальшому, а тому ОСОБА_3, який не страждає на психічні захворювання, здатний усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Суд також правильно критично оцінив покази підсудного, які він давав на стадії досудового слідства будучи допитаним в якості обвинуваченого, щодо тієї обставини, що автомобілем керувала незнайома йому дівчина, оскільки такі покази дані з метою перекласти відповідальність за вчинення дорожньо-транспортної пригоди на іншу особу і таким чином самому уникнути кримінальної відповідальності. Такі твердження ОСОБА_3 були предметом перевірки органу досудового слідства, з цього приводу проводились слідчі дії, зокрема опитувалися свідки, проводились відтворення щодо спроможності таких показів щодо пересідання в салоні на місце водія після ДТП невідомої дівчини та ОСОБА_3. Постановою слідчого від 12 грудня 2006 року ( і.2 а.с. 37) прийнято рішення про відмову в притягненні до кримінальної відповідальності та в порушенні (кримінальної справи по згаданому факту ДТП відносно особи, на яку посилається ОСОБА_3, за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ст. 215 ч.З та ст. 111 ч.2 КК України. Де підсудний з даною постановою ознайомлений, прийняте рішення не оскаржив і воно має законну силу.

Окрім цього, такі показання підсудного повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами по справі в їх сукупності, а саме, -

Допитана в судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_5 пояснила, що 18 травня 1998 року приблизно біля 02 години ночі сталася дорожньо-транспортна пригода на вул. Рогатинській, що в м. Бережани. В даній дорожньо-транспортній пригоді загинула її донька ОСОБА_6 та ОСОБА_17, обоє віком по 17 років. Про обставини дорожньо-транспортної пригоди особисто нічого не знає, очевидцем подій не була, знає про обставини події зі слів свідків.

Внаслідок смерті доньки вона зазнала значної моральної та матеріальної шкоди. Де моральна шкода полягає у стражданнях, яких зазнала у зв'язку із втратою дитини, тим, що у зв'язку із ухиленням ОСОБА_3 від слідства понад 11 років він залишається непокараним. В судовому засіданні підтримала заявлений цивільний позов і просить стягнути в її користь з підсудного ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 250 000,00 грн. Також частково підтримала заявлений нею цивільний позов про відшкодування підсудним матеріальної шкоди, де просить стягнути з підсудного таку шкоду в розмірі 5105,00 грн. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що у зв'язку з похованням загиблої доньки понесла витрати на придбання труни, вартістю 3000.00 грн., 5 вінків загальною вартістю 425,00 грн., кошичків загальною вартістю 1 200,00 грн , послуги транспорту - 220,00 грн та витрати на копання могили в розмірі 260,00 грн., На день слухання справи підсудним їй нічого не відшкодовано із вищезгаданих збитків. Щодо міри покарання просить покарати підсудного суворо.

Допитана в судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_14 пояснила, що 18 травня 1998 року, біля 02 години ночі сталася дорожньо-транспортна пригода на вул. Рогатинській, що в м Бережани. В даній дорожньо-транспортній пригоді загинула її донька ОСОБА_17 та ОСОБА_6, яким було по 17 років. Про обставини дорожньо-транспортної пригоди особисто нічого не знає, очевидцем подій не була, знає про обставини події зі слів свідків.

Внаслідок смерті доньки вона зазнала значної моральної та матеріальної шкоди. Де моральна шкода полягає у стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із втратою єдиної дитини, тим, що у зв'язку із ухиленням ОСОБА_3 від слідства понад 11 років він залишається непокараним, кардинально змінився її спосіб життя, порушилися її душевний спокій та рівновага, зазначене призвело до тривалих негативних емоцій та переживань, зневірі у справедливості, погіршення стану її здоров"я. В судовому засіданні підтримала заявлений цивільний позов і просить стягнути в її користь з підсудного ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 250 000,00 грн. На відшкодування матеріальної шкоди просить стягнути з підсудного 6 500,00 грн. Як зазначила потерпіла ОСОБА_14 матеріальна шкода для неї полягає у витратах понесених у зв'язку з похованням загиблої доньки, - придбання труни, вартістю 350.00 грн., плаття - 300,00 грн, туфель - 100,00 грн натільної білизни - 70,00 грн., вельона - 100,00 грн., поминального обіду - 580,00 грн. Оскільки доньку похоронила в с. Біла Чортківського району Тернопільської області, також понесла витрати на транспортування тіла з м.Бережани до м. Тернополя і до с. Біла Чортківського району Тернопільської області, які складають близько 1 350,00 грн. У 2005 році встановила надгробний пам'ятник доньці, вартістю 1050,00 грн та облаштувала могилу, провівши роботи по залиттю фундаменту, тощо, вартістю 1600,00 грн. На день слухання справи підсудним їй нічого не відшкодовано із вищезгаданих збитків. Щодо міри покарання просить покарати підсудного суворо.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 пояснила, що з приводу дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася на вул. Рогатинській м. Бережани в травні 1998 року внаслідок якої загинуло двоє дівчат, пам'ятає те, що в цей день в бар у с. Лісники її покликав ОСОБА_16, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4. В цей час, разом з ОСОБА_16 в барі біля клубу с. Лісники, де відбувалася дискотека, сиділи хлопці, з яких крім ОСОБА_16, пам'ятає ще двох, а саме ОСОБА_3 ( підсудного ОСОБА_3) та знайомого на ім'я ОСОБА_16. З розмови хлопців дізналася, що ОСОБА_3 продав свій автомобіль ОСОБА_16. Хлопці пили горілку, ОСОБА_3 також пив горілку, але менше ніж всі. Після дискотеки, десь в 01 год. уже 18 травня 1998 року, вона із ОСОБА_16 вийшла на вулицю, де бачила як ОСОБА_3 сідав за кермо білого автомобіля, ще пропонував їй та ОСОБА_16 підвезти додому, в автомобілі, крім ОСОБА_3 нікого з пасажирів не було. Вони відмовилися і пішли пішки, а ОСОБА_3 поїхав в сторону м. Бережани. Десь біля 10 хвилин після цього коли вона з ОСОБА_16 були біля її будинку, який на відстані біля 300,00 метрів від клубу, почула звук різкого гальмування автомобіля. Після чого вона зайшла в свій будинок, а ОСОБА_18 залишився на дорозі, де мабуть також пішов додому.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 підтвердила, що 17 травня 1998 року вона була на дискотеці в с. Лісники та в барі, де сиділи ОСОБА_11 з хлопцями, в тому числі і ОСОБА_3 За одним столиком сиділи хлопці, троє чи четверо, які були знайомими з ОСОБА_11. Всі хлопці без виключення, в тому числі і ОСОБА_3 в цей вечір вживали горілку, в якій кількості вказати не може, але були випивші. В барі знаходилася біля двох годин, після чого пішла на дискотеку з подружками. Про обставини ДТП їй нічого не відомо, оскільки очевидцем події вона не була, знає зі слів свідків.

З оголошених в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_20 ( в д. ч.

прізвище ОСОБА_11) О. С, які вона дала на досудовому слідстві будучи допитана в якості свідка, вбачається, що 18 травня 1998 року біля 02 год. ночі вона разом із своєю знайомою Борщ ( прізвище після одруження Скакун) Н.А. повертались з дискотеки с. Лісники до дому в м.Бережани і йшли по правій стороні автодороги, що по вул. Рогатинській. Попереду них на відстані 50 м. йшли знайома їй ОСОБА_6 та ОСОБА_17 Також, попереду них ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з лівої сторони автодороги йшли ОСОБА_10 та ОСОБА_21 В цей час, зі сторони с. Лісники на великій швидкості рухався автомобіль світлого кольору, марки ВАЗ 2108 або 2109 з включеним світлом фар. Автомобіль рухався з великою швидкість по середині автодороги, зустрічних або попутних автомобілів на автодорозі в цей час не було. Автомобіль проїхав повз них, після чого вона почула скрегіт заліза, бачила як ним трясло. Також, хтось з дівчат, якій йшли попереду, злетів через його капот і перелетівши через автомобіль, впав на дорогу. Після цього автомобіль зупинився і відразу розпочав рух назад, потім вперед, різко поїхавши в сторону м.Бережани. На автодорозі залишилися лежати без руху ОСОБА_6, як була мертва та ОСОБА_17, яка була без свідомості. ( т. 1 а.с. 85, 87-90)

При проведенні відтворення обстановки та обставин події - свідок ОСОБА_20 (ОСОБА_11С підтвердила свої покази, які давала зразу ж після вчинення ДТП та в процесі проведення досудового слідства показала на місці події всі обставини ДТП, в результаті якої загинули ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_8) підтвердила, що погодні умови та час доби на момент проведених з нею відтворень не впливають на проведення слідчої дії, всі обставини ДТП, а саме місце наїзду автомобіля на потерпілих пішоходів, швидкість та траєкторію їх руху, їх розташування відносно елементів дороги в момент пригоди може вказати, як в темну так і в світлу пору доби, оскільки запам'ятала обставини пригоди ( т.1 а.с. 216-225, 226-232).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 (дівоче прізвище Скакун) Н. А. по своїй суті дала пояснення, які по своєму змісту аналогічні поясненням свідка ОСОБА_20 (ОСОБА_11 Зокрема, також пояснила, що 18 травня 1998 року біля 02 год. вона поверталась з дискотеки с. Лісник додому в м.Бережани, йдучи правою стороною дороги біля бордюра, вулицею Рогатинська в напрямок м.Бережани. Йшла вона з ОСОБА_20 Попереду них йшли ОСОБА_6 з дівчиною, яка з міста Тернополя очевидно це була ОСОБА_17 С, ОСОБА_10 також спочатку йшла справа, потім перейшла на ліву сторону дороги, з ким вона йшла вже не пригадує. Коли вони минули гуртожиток цегельного заводу, на великії швидкості з сторони Лісник, ззаду до них під'їхав автомобіль схожий на марку ВАЗ-2109 світлого кольору, якиї спочатку рухався прямо, потім різко прийняв вправо, вдарив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (можливо правим боком точно стверджувати не може, це лише здогадка, оскільки все відбувалося раптово і пройшло вже біля 11 -років з тієї події) ), після чого автомобіль вдарився в бордюр, здав назад, водій вирівняв автомобіль і не зупиняючись поїхав далі в сторону м.Бережани. Інших транспортних засобів, як зустрічних так і попутних на дорозі в цей час не було. В результаті ДТП ОСОБА_6 зразу померла, а ОСОБА_17 знаходилась в без свідомому стані.

При проведенні відтворення обстановки та обставин події - свідок ОСОБА_9 (дівоче прізвище Скакун) Н.А. підтвердила свої покази, які давала зразу ж після вчинення ДТП та в процесі проведенні досудового слідства і показала на місці події всі обставини ДТП, в результаті якої загинули ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ( т.1 а.с. т.1 а.с. 203-208).

Також, в судовому засіданні свідок підтвердила що приймала участь у відтвореннях обставин згаданої події, де були присутніми двоє понятих, відтворення відбувалося в темну пору доби де степінь темноти відповідала тій, яка була під час ДТП, перед початком відтворення слідчий запитував її про таку ступінь темноти і всі чекали поки вона не вкаже, що видимість така сама, як і під час згаданої події, і аж розпочалося відтворення.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_24 ( дівоче прізвище ОСОБА_10 пояснила, що 17 травня 1998 року разом з ОСОБА_6, ОСОБА_17 та ОСОБА_21 знаходилися після 21 години на дискотеці в с. Лісники. В період з 01 по 02 годину вже 18 травня 1998 року, коли дискотека закінчилася вони пішли додому. Йшли вони по вул. Рогатинській в напрямку центру м.Бережани по правій стороні дороги, біля бордюру. Вона та ОСОБА_21 йшли попереду, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ними, по цій же стороні дороги. Перед столовою цегельного заводу вона та Дзюра перейшли на ліву сторону дороги і рухалися по її краю. Дана ділянка дороги освітлювалася вуличним ліхтарем. В якийсь момент ззаду .вона почула звук автомобіля, який їхав з великою швидкістю, майже зразу почула удар. Коли озирнулася, та побачила автомобіль білого кольору, який стояв передом до правого узбіччя, який зразу ж різко здав назад і на великій швидкості поїхав в сторону м. Бережани. Проїхав біля них впритул, де вони з ОСОБА_21 змушені були відскочити на тротуар. Вона ( свідок) побачила за кермом чоловіка, в автомобілі з лівої сторони від неї були розбиті вікна, в тому числі і вікно зі сторони водія. Крім водія в автомобілі пасажирів не було. Все зазначене, - удар, розворот і подальший рух автомобіля відбувся раптово, без зупинок. Будь-яких інших транспортних засобів на час ДТП ні в попутному ні в зустрічному напрямку не було.

При проведенні відтворення обстановки та обставин події - свідок ОСОБА_24 ( дів. пр. ОСОБА_10) Л.Я. підтвердила свої покази, які давала зразу ж після вчинення ДТП та в процесі проведення досудового слідства і показала на місці події всі обставини ДТП, в результаті якої загинули ОСОБА_22 та ОСОБА_23 та підтвердила, що погодні умови та час доби на момент проведених з нею відтворень не впливають на проведення слідчої дії, всі обставини ДТП, а саме місцезнаходження автомобіля, пішоходів та час, який пройшов з моменту коли вона почула звук удару до моменту, коли автомобіль почав рухатися після наїзду на пішоходів, може вказати як в темну, так і в світлу пору доби, оскільки запам'ятала обставини пригоди, (т.1 а.с. т.1 а.с. 209-215).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_25 ( дів. прізвище Дзюра) М. В. дала пояснення, які по своєму змісту аналогічні поясненням свідка ОСОБА_24.Я., а також підтвердила свої покази, які давала на досудовому слідстві та вказала, 18 травня 1998 року, біля 1-2 години, вона та ОСОБА_10Я проходили по лівій стороні дороги по вул. Рогатинській м.Бережани, минувши цегельний завод. ОСОБА_17 та ОСОБА_6 йшли позаду них по правій проїжджій стороні дороги, біля бордюру. В якийсь момент почула позаду себе сильний звук двигуна автомобіля, а далі - скрегіт металу та знову рев мотора. Вони та ОСОБА_10 обернулися і в цей момент, білий автомобіль на великій швидкості проїхав повз них в напрямку м.Бережани. Автомобіль проїхав зліва від них ( в той час, як вони були знаходилися обличчям до с. Лісники), де вона побачила за кермом водія хлопця, окрім якого в салоні більше нікого не було. Також, вона бачила, що в автомобілі було розбите скло. Будь-яких інших транспортних засобів на час ДТП ні в попутному ні в зустрічному напрямку не було.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 пояснив, що в травні 1998 року разом з ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_12 та ОСОБА_26 на автомобілі марки ВАЗ 2108 білого кольору приїхали в с. Лісники на дискотеку, зайшли в бар «У ОСОБА_24», де із знайомими дівчатами розпивав спиртні напої. Під кінець дискотеки, біля 01-02 години вже 18 травня 1998 року, вийшов на двір, де від хлопців дізнався, що ОСОБА_3 познайомився з якоюсь дівчиною і на автомобілі повіз її додому і мав повернутися. Не дочекавшись його, він разом з згаданими хлопцями пішов по вул. Рогатинській в сторону вул. Львівської, далі - в сторону с. Нараїв Бережанського району. Біля повороту на село Лапшин, їх наздогнав ОСОБА_3 на згаданому автомобілі. На запитання, що сталося, казав, що коли він обминав якусь машину побачив людей, загальмував і не справився з керуванням, після чого його автомобіль розкрутило, вдарило в бордюр і відкинуло на дерево. При цьому ОСОБА_3 сказав, що не знає, чи зачепив він когось з людей на дорозі. В автомобілі були погнуті ліве крило і ліва дверка, розбите скло з лівої сторони. По дорозі ОСОБА_15 продовжував розпитувати ОСОБА_3 що сталося, на що той відповів, щоб його нічого не питали, бо він в шоці і що сам не знає, що сталося. Наступного дня дізнався, що в м. Бережанах було збито двох дівчат на смерть, після чого зрозумів, що це зробив ОСОБА_3

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 по своїй суті дав пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_16, зокрема пояснив, що 17 травня 1998 року біля 22 год. він, ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_16 поїхали на дискотеку, що в с. Лісники. Перед дискотекою зайшли з дівчатами в бар, що неподалік клубу, де вживали спиртні напої. Після закінчення дискотеки, біля 00 год. ЗО хв. вже 18 травня 1998 року, ОСОБА_3 взяв в ОСОБА_15 ключі від автомобіля, сів за кермо, незнайома дівчина - з боку і вони поїхали в напрямку м. Бережани. Не дочекавшись ОСОБА_3, він ( свідок) пішов з хлопцями у напрямку центра м. Бережани по вулиці Рогатинській. Згодом зустрів ОСОБА_3 Чув, як ОСОБА_3 |Т. в розмові з ОСОБА_15 сказав, що розбив автомобіль, так як зробив аварію і когось зачепив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 по своїй суті дав пояснення аналогічні поясненням свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_26, зокрема пояснив, що ОСОБА_3 є його племінником, 17 травня 1998 року біля 22 години до нього прийшов ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_16 та ОСОБА_26 і вони автомобілем ОСОБА_3 приїхали в с. Лісники до клубу на дискотеку. Перед цим він заплатив ОСОБА_3 гроші за що він оформив на нього генеральне доручення на вказаний автомобіль. В барі замовили спиртні напої знаходилися на протязі однієї години із дівчатами. Після дискотеки, біля 01 години вже 18 травня 1998 року взявши в салон незнайому дівчину, ОСОБА_3 сів за кермо і поїхав в сторону м. Бережани. Вони ж всі пішли по вул. Рогатинській в сторону м. Бережани, оскільки ОСОБА_3 мав повернутися і забрати їх. Йдучи з хлопцями по вулиці Рогатинській нічого особливого не побачив. Згодом побачив автомобіль і біля автомобіля ОСОБА_3 зі слів ОСОБА_3 стало відомо, що він розбив автомобіль, зробив аварію, когось зачепив. Після цього поїхали на подвір'я до родичів в с. Нараїв. Коли вийшли з автомобіля ОСОБА_3 сказав, що зачепив дві дівчат і щоб він ( свідок) забирав автомобіль собі. Він відповів, що автомобіля не забере, бо він битий, а аварію необхідно відповідати. Після цього залишив ОСОБА_3, ОСОБА_26, ОСОБА_16 та ОСОБА_12, що було дальше не знає, проте автомобіля не ховав, номерних знаків та акумуляторної батареї з автомобіля не знімав.

З оголошених в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_12 П, які він дав на досудовому слідстві будучи допитаним в якості свідка, вбачається, що 17 травня 1998 року біля 22 години і ОСОБА_3, ОСОБА_16, ОСОБА_15 поїхали на дискотеку, що в с. Лісники. Перед дискотекою зайшли з дівчатами в бар, що неподалік клубу, де вживали спиртні напої. ОСОБА_3 спиртного не вживав, бо був після операції на язву. Після закінчення дискотеки, вже 18 травня 1998 року, ОСОБА_3 взяв ключі від автомобіля в ОСОБА_15, сів в автомобіль за кермо, дівчина з боку і поїхав з нею в напрямку м. Бережани, перед тим повідомив, що завезе дівчину і повернеться назад. Оскільки ОСОБА_3 не повернувся, вони пішли по вул Рогатинській у напрямку м. Бережани. По дорозі від якоїсь жінки дізнався, що сталася аварія, проте лежачих не бачив. Згодом зустрів ОСОБА_3, який був сильно збудливий, нервовий. В розмові ОСОБА_3 повідом, що попав в аварію побив автомобіль, збив двох людей, як все сталося і кого збив не знає, бо був в шоці. Потім ОСОБА_3 сказав, щоб вони скоро сідали в автомобіль, щоб їхати в с. Нараїв. Автомобіль ОСОБА_3 ( побитий з лівої сторони. При цьому, ОСОБА_3 розказував, що коли відвозив дівчину, то когось на дорозі зачепив та збив двох людей. ( т.1 а.с. - 104 - 105, 106) '

З оголошених в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_27, який ( допитаний на стадій досудового слідства в якості свідка, вбачається, що про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 18 травня 1998 року після якої загинули ОСОБА_6 та дівчина з м. Тернополя пригадує, що в і вечір знаходився на дискотеці в с. Лісники. З дискотеки пішов біля 2 години ночі, йшов додому по дорозі правої сторони. Перед ним йшли двоє дівчат. Підійшов до гуртожитку біля цегельного заводу зупинився дівчата пішли дальше. В цей час, повз нього проїхав автомобіль білого кольору, чи «дев'ятка», чи вісімка. Автомобіль їхав на дуже великій швидкості, біля 100 кілометрів на годину. Автомобіль їхав по середині дороги а коли під'їхав ближче до дівчат, тобто ОСОБА_6 і дівчини з м. Тернополя, то різко взяв вправо і наїхав на бордюр, від чого було чути сильний стук та скрегіт, після цього автомобіль збив дівчат, одна з яких від удару впала на капот автомобіля, а потім на дорогу. Автомобіль дав назад і об'їхавши дівчат, які лежали, поїхав на великій швидкості в сторону м. Бережани. Під час ДТП на даній ділянці дороги будь-яких інших транспортних засобів не було. ( т. 1 а.с. 135 ).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_28 пояснив, що ним проведено судово автотехнічну експертизу №-745 від 08 травня 2008 року по дослідженню обставин ДТП за кримінальною справою №-1012258, результати якої викладено ним у висновку даної експертизи. При проведенні експертизи ним було досліджені всі матеріали кримінальної справи надані слідством та враховані вихідні дані, зазначені у постанові слідчого про призначення згаданої експертизи, в тому числі і здобуті під час відтворень із свідками. Так, виходячи із наданих досудовим слідством матеріалів, на його думку, наїзд на пішоходів відбувся лівою стороною автомобіля, правою ж стороною автомобіль наїхав на бордюр, про що, на його думку свідчить пошкодження піддона картера двигуна автомобіля, що було зафіксовано в дослідницькій частині його ж висновку №-62 від 23 липня 1998 року автотехнічної експертизи по цій же кримінальній справі. Також, як він вважає, при наближенні до пішоходів, водієм було здійснено гальмування, де в наслідок несправності колісного гальмового механізму лівого заднього колеса, яке не гальмувало, автомобіль занесло вправо, де він і вдарився об бордюр правою стороною, а лівою - відкинуло на пішоходів. При швидкості 60 км/год гальмівний шлях автомобіля був би менший, ніж той, що зазначений в протоколі огляду місця події. Слідова інформація щодо руху автомобіля, зафіксована в протоколі огляду місця події від 18 травня 1998 році і свідчить про те, що швидкість автомобіля складала понад 80 км/год. Також, зазначив, що при швидкості автомобіля понад 55 км/год, при наїзді на пішохода, як правило відбувається закидання пішохода на дах транспортного засобу, внаслідок якого пошкоджуються дах та вітрове скло автомобіля.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_29 ( д.п. Мандзій) У. Р. пояснила, що на початку грудня 2006 року приймала участь в проведенні слідчих дій відтвореннях обставин та обстановки події із свідком ОСОБА_20 В одній слідчій дій вона приймала участь як статист, де зображала пішохода дівчину, на яку було вчинено наїзд. В іншому відтворенні, приймала участь як понятий. Окрім неї у слідчих дія приймали участь ще один понятий - хлопець, експерт-криміналіст та ще одна дівчина статист. Перед початком відтворень свідка запитували чи може вона на місці показати і розказати про обставини аварії, коли загинуло двоє дівчат в травні 1998 року. Так відповіла, що може. Також пригадує, що свідка запитували про швидкість руху автомобіля до наїзду на пішоходів, як він рухався, про швидкість руху пішоходів потерпілих, про місце наїзду на них. Пам"ятає, що автомобіль робив декілька заїздів, вона та ще одна дівчина статист декілька разів проходили по дорозі, так як показувала свідок. Потім слідчий склав протокол, вона, переконавшись, що все відображено так як було в дійсності. Також, вона приймала участь в відтворенні.

Вина підсудного ОСОБА_3 у вчиненні злочину - порушенні Правил Дорожнього руху України, що спричинили смерть двох осіб також підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінальної справи, а саме:

-Протоколом огляду місця події від 18 травня 1998 року та доданими до нього планом - схемою фототаблицями, згідно яких по вул. Рогатинська м.Бережани Тернопільської області виявлено та зафіксовано слідову інформацію дорожньо-транспортної пригоди (сліди шин автомобіля, пошкодження бордюру, висота якого становить 25 см, кусок затемненого скла, сліди фарби червоного кольору на бордюрі в місці його пошкодження, труп потерпілої та сліди речовини схожої на кров) на ділянці дороги, де загинули ОСОБА_6 та ОСОБА_7Б.( т.1 а.с. 30-31,33-38);

-Протоколом огляду місця події від 18 травня 1998 року та доданими до нього схемою і фототаблицею, проведеним в с. Нараїв Бережанського району Тернопільської області в господарстві родичів ОСОБА_3, в процесі якого було виявлено та вилучено автомобіль ВАЗ 2108 без номерних знаків технічними пошкодженнями, характерними для ДТП, яким зокрема зафіксовано пошкодження у автомобіля вигляді вм'ятин в передній і лівій дверках, загнутий капот, вм'ятина на даху, на лівому крилі сліди потертостей, в салоні також виявлено уламки затемненого скла, на нижній передній частині автомобіля виявлено сліди фарби червоного кольору, (т.1 а.с.32,38-42);

-Протоколом огляду транспорту від 18 травня 1998 року, яким зафіксовано технічний стан та пошкодження на автомобілі НОМЕР_2, зокрема - деформація лівої передньої дверки, деформація лівої задньої боковини кузова на рівні передньої дверки, вм'ятина даху над лівим боковим заднім склом, розбиті ліві переднє і заднє скло, на лівому передньому крилі сліди потертостей, розбитий лівий додатковий покажчик поворотів, тріщина скла лівої передньої фари, обламаний кронштейн лівого дзеркала заднього виду ..(т. 1 а.с.44),

-копією доручення серії ААМ №-620403 від 05 травня 1998 року, згідно якого ОСОБА_3 видав ОСОБА_15 генеральне доручення на належний йому( ОСОБА_3Я.) автомобіль НОМЕР_2. (т.1 а.с. 60);

-Висновками судово-медичних експертиз №-273 та №-274 від 19 травня 1998 року, згідно яких ОСОБА_6 та ОСОБА_17 внаслідок ДТП отримали тілесні ушкодження, що відносяться до тяжких, внаслідок в яких померли, де між спричиненням таких тілесних ушкоджень потерпілим і настанням їх смерті та наїздом транспортного засобу є прямий причинно-наслідковий зв'язок (т.1 а.с.150-153, 159162);

-Згідно висновку експерта №-78-МК експертизи одягу та взуття ОСОБА_6 від 29 червня 1991 року, на одязі потерпілої виявлено ґрунтові накладення, на кросівках виявлено сліди ковзання, характер яких свідчить про вертикальне положення тіла потерпілої, можливість їх утворення в момент наїзду транспорту початкове ковзання кросівок ззаду наперед і наступне в косо поперечному напрямку, де такі вказані пошкодження могли утворитися в момент наїзду транспортного засобу на потерпілу, під час якого вона перебувала у вертикальному положенні і була обернена задньою поверхнею до автомобіля та вступного відкидання тіла на дорожнє покриття, (т.1 а.с. 169-172);

-Згідно висновку експерта №-77-МК експертизи одягу потерпілої ОСОБА_17 від 29 червня 1998 року, на ділянках одягу потерпілої виявлено чисельні дрібні лінійні поверхневі пошкодження, які виникли наслідок ріжучої дії уламків скла та інші ушкодження у вигляді потертостей, забруднення ґрунтом, а на взутті виявлено сліди ковзання; всі виявлені ушкодження та сліди на одязі та взутті могли утворитися в момент наїзду транспортного засобу на потерпілу, під час якого вона перебувала у вертикальному положенні і була обернена задньою поверхнею до автомобіля та наступного відкидання тіла на дорожнє покриття (т.1 а.с 177-181):

- Згідно висновку експерта №-62 від 23 липня 1998 року автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля НОМЕР_3, на момент огляду та дослідження згаданий автомобіль не відповідав вимогам безпеки руху із-за несправностей гальмівної системи, внаслідок не спрацювання колісного гальмового механізму лівого заднього колеса, яке не гальмувало, рульова система автомобіля була у справному стані, автомобіль мав такі пошкодження -деформований кузов, ліва дверка, тріснуте переднє вітрове скло. З описової частини експертизи також вбачається, що при зовнішньому огляді досліджуваного автомобіля встановлено, що внаслідок ДТП він має такі пошкодження, - деформовані кузов автомобіля в задній лівій стороні, ліва дверка, переднє ліве скло, розбиті - скло кузова з лівої сторони, лівої дверки, тріщина вітрового переднього скла, піддона картера двигуна, картера КПП, масло в двигуні відсутнє. ( т..1 а.с. 187-189);

-Протоколами відтворення обстановки та обставин події від 19 листопада 2004 року проведений і свідком ОСОБА_9 в якому остання підтверджує свої показання в місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди, (т. 1 а.с- 203, 204, 205 - 206, 207-208);

-Протоколом відтворення обстановки та обставин події від 6 грудня 2006 року проведеним з свідком ОСОБА_10 в якому остання підтверджує свої показання в місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди. План-схемами до протоколу відтворення, фото таблицею до протоколу відтворення обстановки обставин події (т.1 а.с- 209-215);

-Протоколами відтворення обстановки та обставин події від 6 грудня 2006 року проведеними із свідком ОСОБА_11 в якому остання підтверджує свої показання в місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди. План-схемами до протоколу відтворення, фото таблицею до протоколу відтворення обстановки і обставин події ( т.1 а.с. 216-220, 221, 222, 223-225, 226-229, 230, 231,232);

-Висновком експерта № 745 від 8 травня 2008 року, де за наслідками проведеної судової автотехнічної експертизи встановлено, що швидкість руху автомобіля НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3 складала більше 80 км/год. В дорожній ситуації, що склалася водій автомобіля повинен був діяти згідно з вимогами п.12.3; п. 12.4 Правил дорожнього руху. З технічної точки зору причиною ДТП є перевищення швидкості руху в населеному пункті водієм ОСОБА_3 з технічно несправною гальмовою системою автомобіля. Крім цього показання ОСОБА_3 щодо крутіння автомобіля на проїзній частині дороги являються не спроможними, (т.1 а.с. 238-239);

Суд 1 інстанції в вироку зробив висновки що, при проведенні згаданих слідчих дій - відтворень обстановки та обставин події ДТП із свідками ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на стадії досудового слідства були дотримані вимоги кримінально-процесуального закону і з точки зору належності до справи, відомості, здобуті під час згаданих слідчих дій є допустимими і належними доказами. А тому, результати таких слідчих дій правомірно були покладені в основу призначених та проведених комплексної транспортно-трасологічної та судової автотехнічної експертизи. Деякі неточності в показах згаданих свідків, які вони дали на стадії, досудового слідства та в судовому засіданні щодо місця розташування їх на ділянці дороги під час ДТП, як вважає суд мають місце по причині давності події, яка відбулася в 1998 році і не є такими, що суттєво впливають чи то перешкоджають встановленню істини в сукупності всіх обставини події ДТП, з чим погоджується колегія суддів.

-Згідно висновку експерта №-5-264/265/09 від 18 червня 2009 року, за наслідками проведеної комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, встановлено, що сліди бокового заносу, зафіксовані при огляді місця події 18 травня 1998 року, могли бути залишені передніми та лівим задніми колесами автомобіля "ВАЗ 2108" і кут заносу при цьому складав величину 45 градусів; виходячи із довжини слідів гальмування, швидкість автомобіля "ВАЗ 2108" перед застосуванням водієм екстреного гальмування могла наближено складати величину 72...79 км/год в залежності від коефіцієнта зчеплення коліс дорожнім покриттям. Дійсне значення швидкості руху автомобіля могло складати більшу величину, так як частина кінетичної енергії транспортного засобу була затрачена під час взаємодії із бордюрним каменем, від якого транспортний засіб "відбився"; ... при умові реагування водієм технічно несправного автомобіля "ВАЗ 2108" на пішоходів перед застосуванням екстреного гальмування, водій транспортного засобу мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути попутного наїзду на пішоходів, рухаючись із дозволеною швидкістю; при русі технічно справного автомобіля із дозволеною швидкістю висновок про технічну можливість уникнути попутного наїзду на пішоходів, при умові своєчасного реагування водія на пішоходів, підтверджується ще в більшій мірі та іншими доказами по справі, які були перевірені в судовому засіданні.

Суд правильно критично оцінив висновок №-202 судової автотехнічної експертизи від 23 лютого 2003 року, згідно якого встановлено, що несправності робочої гальмової системи носили скритий характер, де несправність гальма лівого заднього колеса автомобіля ВАЗ 2108 при гальмуванні могла призвести до настання ДТП; зв'язок між несправністю гальма лівого заднього колеса та настанням ДТП міг бути, коли водій вказаного автомобіля при наближенні до пішоходів застосував гальмування, (т.1 а.с 200-201). Результати даної експертизи в частині щодо причини настання ДТП не приймаються судом, оскільки такий висновок є передчасним, при проведенні досліджень експертом не було і не могло бути враховано всіх обставин по справі та здобутих в подальшому (після проведення згаданої експертизи) в процесі судового слідства доказів в їх сукупності. Вказаний висновок зроблений судом 1 інстанції на підставі висновку призначеної ним комплексної судової транспортно-трасологічної автотехнічної експертизи, та допиту в судовому засіданні експерта ОСОБА_28, який складав цей висновок, а тому колегія суддів вважає, що в даному випадку неповнота досудового слідства, на що вказується в апеляції, допущена не була.

Закон допускає зміну обвинувачення прокурором в суді, як в бік покращення так і в бік погіршення становища підсудного, але при умові, якщо при цьому не порушуються правила підсудності і не будуть порушенні правила про обов'язковість проведення досудового слідства.

Як видно із постанови, зміна обвинувачення прокурором в суді проведена в бік погіршення становища підсудного, але цим не порушені вищевказані умови, в тому числі і необхідність проведення досудового слідства, оскільки ця зміна торкається виключно об'єктивних ознак злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3, без зміни кваліфікації його дій чи доповнення обвинувачення новими епізодами злочинної діяльності.

В процесі зміни обвинувачення прокурором в суді дотримано всіх вимог, передбачених ст. 277 КПК України, якими гарантовано право підсудного на захист в таких випадках.

Тому ствержування апелянта, що після зміни обвинувачення прокурором в суді суд не мав права розглядати кримінальну справу, а повинен був направити її прокурору на додаткове розслідування безпідставні і не грунтуються на законі.

Виходячи із змісту ст. ст. 275, 277КПК України, у разі зміни обвинувачення прокурором в суді межі судового розгляду справи визначаються постановою прокурора про зміну обвинувачення, винесеною в порядку ст. 277 КПК України, тобто вказаною постановою прокурор встановив межі судового розгляду справи, а не вийшов за межі судового розгляду, як стверджується в апеляції.

Щодо порушень органами досудового слідства, допущених при вилученні та огляді речових доказів, то в самій апеляції стверджується, що в даний час їх усунути неможливо і колегія суддів не вважає цих обставин суттєвими, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку суду.

Стверджування в апеляції про можливість вчинення цього злочину іншим транспортним засобом робиться в відриві від конкретних обставин справи, якими доведено, що іншого транспортного засобу крім автомобіля яким керував ОСОБА_3 при вчиненні цієї ДТП не було. Наведенні з цього приводу в апеляції доводи не є переконливими.

В вироку суд мотивував своє рішення щодо задоволення цивільних позовів потерпілих. Підстав скасовувати або змінювати вирок суду в цій частині колегія суддів не вбачає.

Органи досудового слідства і суд 1 інстанції правильно на підставі показів свідків зробили висновок, що ОСОБА_3 вчинив злочин перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння і висловлені з цього приводу сумніви в апеляції не заслуговують на увагу.

Отже, суд 1 інстанції обґрунтовано визнав доведеним обвинувачення ОСОБА_3 в вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили загибель кількох осіб, але, кваліфікуючи ці дії, за ч. З ст. 115 КК України в редакції 1960 року припустився помилки, внаслідок чого було не правильно застосовано кримінальний закон, що у відповідності до ст. 367 КПК України є підставою для зміни вироку і задоволення в цій частині апеляції державного обвинувача.

Санкція ч. 3. ст.115 КК України 1960 року передбачає покарання в виді позбавлення волі на строк від 3 до 15 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до 5 років, або без такого, тоді як санкція ч.З ст. 286 КК України в редакції 2001 року передбачає покарання у виді позбавлення волі від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3-х років.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України 2001 року закон про кримінальну відповідальність, який пом'якшує кримінальну відповідальність, або іншим чином пом'якшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Отже, ч.З ст. 286 КК України 2001 року має зворотну дію тільки в частині зниження верхньої межі основного і додаткового покарання і суд цієї межі не порушив. Проте засудження ОСОБА_3 за ч. З ст 215 КК України 1960 року іншим чином погіршує його становище.

Так, згідно п.7 ст.55 КК України 1960 року особи засуджені до позбавлення волі на строк більше 6 років, але не більше 10 років, вважаються не судимими, якщо вони протягом 8 років з дня відбування покарання (основного і додаткового) не вчинять нового злочину, тоді як відповідно до п. 8 ст 89 КК України 2001 року такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені до позбавлення волі за тяжкий злочин, якщо вони протягом 6 років з дня відбуття покарання (основного і додаткового ) не вчинять нового злочинну.

Згідно п. 11 " Прикінцеві та перехідні положення" КК України 2001 року правила встановлені КК України 1960 року щодо давності звільнення від відбування покарання, заміни не відбутої частини покарання більш м'яким, погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим кодексом за винятком випадків, якщо цим кодексом пом'якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб.

Таким чином, КК України 2001 року в частині погашення судимості пом'якшує становище засудженого, тому цей закон має зворотню дію і саме цим викликається необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_3 з ч.З ст 115 КК України 1960 року, на ч. З ст 286 КК України 2001 року.

Що стосується призначеної ОСОБА_3 міри покарання то суд 1 інстанції призначив її правильно, відповідно до вимог ст. ст. 50,65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу засудженого, обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366, 367,371,373, 377 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляцію захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляцію державного обвинувача задовольнити повністю.

Вирок Бережанського районного суду від 13 січня 2010 року в частині кваліфікації дій засудженого ОСОБА_3 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_3 з ч.З ст.215 КК України в редакції 1960 року на ч.З ст.286 КК України в редакції 2001 року і вважати його засудженим за вказаною статтею на 8 (вісім) років позбавлення волі з позбавленням його права керувати всіма видами транспортних засобів на З (три) роки.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Головуючий - підпис:

Судді - два підписи:

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_30