У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

представника обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30001606 від 24.07.2014, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Ужгород Закарпатської області, ромської народності, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

- вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.01.2014 року за ч.3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком у один рік

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
23.07.2014 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи у стані неосудності вчинив суспільно небезпечне діяння у приміщенні меблевого магазину «Мебін», який знаходиться в АДРЕСА_2 , де таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Lenovo А390», вартістю 1072 грн, та з місця вчинення суспільно небезпечного діяння зник разом з телефоном, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Таким чином, ОСОБА_5 перебуваючи у стані неосудності вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно.
В ході розгляду кримінального провадження за клопотанням захисника обвинуваченого з метою визначення психічного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.05.20105 року, було призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу , проведення якої було доручено експертам Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 115 від 24.06.2015 року ОСОБА_5 на час проведення експертизи страждає хронічним психічним розладом у формі розумової відсталості в ступені вираженої дебільності, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Розумова відсталість є вродженою патологією розвитку інтелекту. В період вчинення інкримінованих йому діянь ОСОБА_5 також перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно зазначеного висновку судово-психіатричного експерта № 115, ОСОБА_5 за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
В судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням у якому просив суд змінити порядок розгляду і продовжити судовий розгляд згідно з правилами, передбаченими главою 39 КК України, а також застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, з огляду на вчинення ним суспільно небезпечного діяння та рекомендацій лікаря-психіатра, викладених у висновку судово-психіатричного експерта № 115.
У зв`язку з цим, з врахуванням встановлення підстав для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, суд ухвалив змінити порядок розгляду і продовжити судовий розгляд згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.
Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив проти застосування відносно його підзахисного ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації його до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Представник ОСОБА_5 - його рідний брат ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання прокурора підтримав та не заперечив проти застосування відносно його брата ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації його до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
В судовому засіданні ОСОБА_5 не заперечив проти застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації його до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена, подала до суду заяву в якій зазначила, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 не має, просила суд розглядати справу у її відсутності.
Заслухавши пояснення ОСОБА_5 , його захисника та законного представника, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.
Згідно ст. 503 КПК України, за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, здійснюється кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
В ході розгляду кримінального провадження встановлено , що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння , що підпадає під ознаки діяння передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 115 встановлено, що ОСОБА_5 в період вчинення інкримінованого йому діяння перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також згідно зазначеного висновку судово-психіатричного експерта № 115, ОСОБА_5 за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Згідно п. 1, 2 ч. 1ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд має з`ясувати чи мало місце суспільно небезпечне діяння чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності.
Згідно показів ОСОБА_5 в судовому засіданні встановлено, що останній 23.07.2014 року приблизно о 16 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні меблевого магазину «Мебін», який знаходиться в м. Ужгород, по вул. Українській, 8, викрав належний ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Lenovo А390».
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
Відповідно до ч.2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка на час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Частиною 2 ст. 513 КПК України передбачено, що визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Згідно ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Згідно ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані до судом до осіб які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Відповідно до ст. 94 КК України під час визначення примусових заходів медичного характеру суд враховує характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.
У відповідності до ч.3 ст.503 КПК України кримінальн-правова оцінка суспільно небезпечного діяння , вчиненого у стані неосудності , повинна грунтуватися лише на відомостях , які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій . При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення , за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до ч.4 ст. 503 КПК України, примусові заходи медичного характеру застосовуються лише щодо осіб, які є суспільно небезпечними.
При визначенні ОСОБА_5 виду примусових заходів медичного характеру суд враховує характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб та висновок судово-психіатричного експерта № 115 , згідно якого ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_5 перебуваючи у стані неосудності вчинив суспільно небезпечне діяння, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 115 від 24.06.2015 року ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, суд приходить до переконання що до ОСОБА_5 слід застосувати примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

На підставі наведеного, керуючись постановою Пленуму ВСУ №7 від 03 червня 2005 року "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування", ст. ст. 19, 92-94 КК України, ст. ст. 362,370-372, 392, 393, 395, 503 - 513, КПК України, суд , -

УХВАЛИВ:
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Ужгород Закарпатської області, ромської народності, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня її проголошення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1