АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1147/2015 Категорія КК: ч. 2 ст. 185
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002367 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

11.01.2012 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 1 ст.309 КК України на строк 1 рік 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

07.08.2012 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 1 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців, звільнений 10.10.2013 року умовно-достроково на не відбуту частину покарання 5 місяців 5 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурорів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисника: ОСОБА_11

обвинуваченого: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два ) роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього на підставі ст. 76 КК України обов`язки.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_8 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість знов вчинив умисний злочин на території міста Києва при наступних обставинах.

17.11.2014 року приблизно о 7 год. 40 хв. ОСОБА_8 , знаходячись у вагоні електропоїзду, під час проїзду від станції метро «Майдан Незалежності» до станції метро «Площа Льва Толстого» КП «Київський метрополітен», з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення вирішив здійснити крадіжку майна з сумки потерпілої ОСОБА_12 .

Реалізуючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 17.11.2014 року приблизно о 7 год.40 хв., перебуваючи у вагоні електропоїзду під час проїзду від станції метро «Майдан Незалежності» до станції метро «Площа Льва Толстого» КП «Київський метрополітен», знаходячись поряд з ОСОБА_12 , скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а для потерпілої вони є непомітними, діючи повторно, правою рукою таємно викрав із сумки потерпілої ОСОБА_12 планшет «Apple iPad, вартість якого складає 4320,00 грн., що знаходився в чохлі салатового кольору, який для потерпілої матеріальної цінності не представляє, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 4320 грн.

Після чого, ОСОБА_8 викрадене майно поклав за пояс штанів, в які був одягнений, та доїхавши до станції метро «Площа Льва Толстого», вийшов з вагону на платформу вказаної станції, на якій у подальшому був зупинений працівниками міліції та запрошений до службового приміщення, де у присутності двох запрошених понятих викрадене майно було у нього вилучено працівниками міліції.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі.

Вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, не може досягнути мети покарання і не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а також судом порушений принцип індивідуалізації покарання.

Зазначає, що ОСОБА_8 вчинив злочин проти власності, які становлять одну із найпоширеніших і найнебезпечніших груп злочинних діянь, на момент вчинення злочину ОСОБА_8 не працював, суспільно-корисною працею не займався, законних шляхів отримання доходів для задоволення своїх життєвих потреб не мав. Це вказує на небажання засудженого існувати в суспільстві за встановленими моральними правилами співжиття, своєю власною працею забезпечувати свої життєві потреби, і свідчить про формування у останнього хибного уявлення про можливість отримання матеріальних благ за рахунок вчинення злочинів щодо інших осіб. З урахуванням наведеного, ОСОБА_8 має бути призначене більш тяжке покарання, ніж визначено вироком суду.

Також, обвинувачений перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом в Київській міській наркологічній лікарні з діагнозом: Розлад психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психотропних речовин, синдром залежності.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання та застосувавши ст. 75 КК України не врахував, що до ОСОБА_8 раніше вже судом застосовувалась ст. 75 КК України, на підставі якої він був звільнений від реального відбування покарання, але перебуваючи на іспитовому строку обвинувачений вчинив новий умисний злочин, після чого був позбавлений волі строком на 1 рік 7 місяців. Це говорить про те, що обвинувачений після реального відбування покарання належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, виправитись не бажає, вчинив повторно новий умисний злочин протягом короткого терміну часу.

А тому мета покарання, а саме виправлення ОСОБА_8 та не вчинення ним нових злочинів, не може бути досягнута при звільненні його від відбування покарання з випробуванням, і тому ОСОБА_8 слід призначити покарання, пов`язане з реальним його відбуттям.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, розглянувши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового вироку, з наступних підстав.

Фактичні обставини провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як передбачено ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначенні йому покарання не додержав вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а саме ст. 75 КК України, ст. 370 КПК України, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого в цій частині рішення у кримінальному провадженні.

Так, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання неповно врахував фактичні обставини провадження, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних злочинів та вже був звільнений від реального відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, але перебуваючи на іспитовому строку вчинив новий умисний злочин, після чого був позбавлений волі, перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом в Київській міській наркологічній лікарні, а також те, що вчинений обвинуваченим злочин відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, та дійшов необґрунтованого висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, мотивувавши своє рішення задовільною характеристикою обвинуваченого за місцем проживання і позитивною характеристикою за місцем роботи, та обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. При цьому у вироку не наведено належних підстав та мотивів такого рішення, а також відсутній висновок про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

За таких обставин суд першої інстанції належним чином не мотивував підстави прийнятого рішення, не навів переконливих та достатніх доказів можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання, та безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі прокурор просить призначити обвинуваченому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, при цьому підстави та належне обґрунтування необхідності призначення обвинуваченому саме такого виду та розміру покарання в апеляційній скарзі відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора в цій частині є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України скасувати в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

Вважати згідно з вказаним вироком суду засудженим ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

__________________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4