Справа № 635/1118/16-к
Провадження № 1-кп/635/404/2016
У Х В А Л А
17 лютого 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області заяву позивача ОСОБА_4 та представника позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:
01 лютого 2016 року в провадження Харківського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004347 від 13 листопада 2015 року.

Разом з зазначеним обвинувальним актом надійшов цивільний позов ОСОБА_4 , в якому він просить стягнути із ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в розмірі 223236 гривень.

Позивач ОСОБА_4 та представник позивача ОСОБА_5 надали до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 . В обґрунтування заяви позивач та представник позивача зазначили, що ОСОБА_3 може в будь-який час розпорядитися своїм майном, у зв`язку з чим, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання можливого рішення суду.

В судовому засіданні ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову.

Прокурор до суду не з`явилась, її неявка не перешкоджає розгляду клопотання, що відповідає положенням ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майна за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

За змістом ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до суду має право звернутися з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Так, згідно ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

В обвинувальному акті не міститься відомостей щодо конкретного майна, на яке позивач та представник позивача просить накласти арешт, потрібних для забезпечення позову.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Судом неможливо встановити загальну вартість майна відповідача, на яку позивач та представник позивача просять накласти арешт, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості з`ясувати відповідність забезпечення позову та співмірність з заявленими позовними вимогами.

З огляду на наведене, заява позивача ОСОБА_4 та представника позивача ОСОБА_5 не відповідає вищезазначеним вимогам закону.

Відповідно до ч.8 ст.153 ЦПК України в разі невідповідності наведеним вище вимогам заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявникові.

Керуючись ст.153 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:
Заяву позивача ОСОБА_4 та представника позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову - повернути заявнику.

Роз`яснити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що вони не позбавлені права повторного звернення до суду з заявою після усунення обставин, що стали підставою для її повернення.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя - ОСОБА_1