УХВАЛА

іменем України

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_16,
суддів: при секретаріОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
за участю прокурора захисника засудженої ОСОБА_20, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 1 вересня 2015 року кримінальне провадження № 0000403 щодо ОСОБА_7,

встановила:

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від

4 вересня 2014 року

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, раніше судиму 04.12.2013 року за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

засуджено за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком від 4.12.2013 року остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі з доповненнями обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона 19.02.2014 року, близько 9 години 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись у АДРЕСА_1, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, діючи умисно, з метою вбивства, нанесла ОСОБА_8 не менше 5 ударів молотком по голові в результаті чого настала смерть потерпілої.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року вказаний вирок залишено без зміни.

Обгрунтовуючи прохання про скасування ухвали апеляційного суду, прокурор посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що суд апеляційної інстанції в порушення ст.ст. 404, 419 КПК України, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги засудженої щодо безпідставного покладення в обгрунтування обвинувального вироку, як доказів її вини, показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які не тільки суперечать матеріалам провадження, а й не узгоджуються між собою.

Обгрунтовуючи прохання про скасування судових рішень обвинувачена посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та направильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що вирок обґрунтований неналежними доказами, а дії винної особи за обставин, викладених у вироку, повинні бути кваліфіковані не за ч.1 ст.115, а за ч.2 ст.121 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який не підтримав доводи касаційних скарг та просив судові рішення залишити без зміни, пояснення засудженої та її захисника, які підтримали доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга прокурора підлягає задоволенню, а скарга засудженої - частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.419 КПК у разі залишення апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляцію визнано необґрунтованою. На виконання цієї вимоги в ухвалі слід проаналізувати, співставивши з наявними у справі та додатково поданими матеріалами, всі наведені в апеляції доводи і дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Суд апеляційної інстанції, при розгляді вищезазначеного кримінального провадження, зазначені вимоги закону повною мірою не виконав.

Засуджена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу у якій просила скасувати вирок щодо неї через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому вона зазначила, що вирок, на її думку, ґрунтується на суперечливих показаннях свідків ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 щодо особи, яка нібито спричинила несумісні з життям тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_15, яким суд не дав належної оцінки і не зазначив у вироку мотиви покладення в основу обвинувального вироку одних доказів і відхилення інших, спростовуючих на її думку її винуватість.

Проте, апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, не навів в ухвалі переконливих аргументів на спростування цих доводів засудженої та на підтвердження вини в інкримінованому засудженій злочину послався на нібито узгоджені показання тих самих свідків.

Разом з тим із показань, зазначених у вироку, вбачається, що вищезазначені свідки не давали узгоджених показань щодо особи засудженої, яка зі слів ОСОБА_8 спричинила їй тілесні ушкодження.

Крім того, відхиляючи доводи засудженої щодо слідчого ОСОБА_14, який на її думку не мав права брати участі у кримінальному провадженні, оскільки по даній справі був допитаним у якості свідка, апеляційний суд не навів належних аргументів з точки зору допустимості не тільки показань самого ОСОБА_14, а й інших доказів, зібраних за його участі чи під його керівництвом у цьому провадженні.

Приймаючи рішення, апеляційний суд, крім іншого, вмотивував його відсутністю в апеляційній скарзі посилань на порушення кримінального процесуального закону, які допущені судом першої інстанції під час судового розгляду провадження, правових підстав для скасування вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, відсутністю обґрунтувань упередженості досудового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування кримінального закону, що само по собі, відповідно до вимог статей 396, 399 КПК, є підставами для залишення апеляційної скарги без руху, а не відмови у її задоволенні.

За таких обставин рішення апеляційного суду, як таке, що постановлене з істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, відповідно до ст. 438 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи апеляційної та касаційних скарг, дати їм належну оцінку, та з урахуванням усіх встановлених обставин прийняти законне і обґрунтоване рішення, виклавши його у відповідному процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити, касаційну скаргу засудженої задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18