Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/966/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.11.2015 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Устинівського району Кіровоградської області ОСОБА_8 на вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Тирлова Балка Устинівського району, Кіровоградської області, українку, громадянку України, із середньою спеціальною освітою, працюючої фельдшером Мар`янівського ФАП, зареєстрованої АДРЕСА_1 , проживаючої АДРЕСА_2 , не судимої,

визнано винною і призначено покарання за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, за ч.1 ст.310 КК України на 2 роки обмеження волі.

Призначено ОСОБА_7 покарання по ч.1 ст.310 КК України до обмеження волі на два роки, відповідно до положень підп. "б" п.1 ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарання за сукупністю злочинів менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, що становить позбавлення волі на один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на 2 роки 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. Покладено на ОСОБА_7 обов`язки відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст. 76 КК України.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2015 року ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за вчинення вчиненні незаконного вирощування конопель та незаконного придбання, виготовлення зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчиненого повторно за таких обставин.

Так, в період з 09 червня 2015 року по 22 липня 2015 року ОСОБА_7 на земельній ділянці домоволодіння, в якому проживала за усною угодою договору оренди житла, по АДРЕСА_2 , здійснювала незаконне вирощування шляхом знищення бур`яну, поливу рослин коноплі для їх вживання, як наркотичного засобу для куріння. 22 липня 2015 року на земельній ділянці домоволодіння по АДРЕСА_2 було виявлено і вилучено двадцять п`ять кущів рослин коноплі, які згідно висновку судово-хімічної експертизи №652 від 29 липня 2015 року, являються рослинами роду конопля, які містять психотропну речовину тетрагідроканнабінол, каннабінол, каннабідіол, чим вчинила незаконний посів, вирощування конопель.

2 липня 2015 року на території домоволодіння, в якому ОСОБА_7 проживала за усною угодою договору оренди житла, по АДРЕСА_2 було виявлено і вилучено два кущі рослини коноплі у висушеному стані, які згідно висновку судово-хімічної експертизи №653 від 29 липня 2015 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом (марихуана), в перерахунку на висушену речовину вагою 44,545 гр., чим вчинила незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.
В апеляції прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання за ч.1 ст.310 КК України, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на два роки шість місяців, із застосуванням ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на один рік шість місяців. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що санкцією ч.1 ст.310 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Згідно анкетних відомостей обвинувачена ОСОБА_7 має на утримані малолітню дитину віком 2 роки.

Згідно ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Вироком Устинівського районного суду ОСОБА_7 призначено покарання за ч.1 ст.310 КК України у виді 2 років обмеження волі. Тому судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано покарання, яке не підлягає застосуванню.

Незважаючи на очевидність вказаних порушень, суд першої інстанції, всупереч вимог ст. 61 КК України, з порушенням ст.370 КПК України, не перевіривши обставин справи, що відповідно до ст.413 КПК України є неправильним застосуванням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, та відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляцію слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
В п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України зазначено, що неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Так, як фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень та кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 ніким із учасників процесу, а також прокурором в апеляції не заперечується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень та їх правову кваліфікацію.

Оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України, тобто вчиненні незаконного вирощування конопель та незаконного придбання, виготовлення зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчиненого повторно.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував характер та ступінь небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які є злочином середньої тяжкості та злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка характеризується посередньо, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судима, відсутність обтяжуючих покарання обставин та призначив ОСОБА_7 міру покарання, не пов`язану з ізолюванням від суспільства, із застосуванням ст.ст. 70, 75 КК України.

Санкцією ч.1 ст.310 КК України передбачено покарання у виді штрафу від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Згідно ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

А тому, призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції припустився помилки, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.310 КК України у виді 2 років обмеження волі, оскільки згідно анкетних відомостей обвинувачена ОСОБА_7 має на утримані малолітню дитину віком 2 роки.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє підтвердження під час перегляду вироку Устинівського районного суду стосовно ОСОБА_7 , а тому апеляційна скарга підлягає задоволення, а вирок суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Устинівського району Кіровоградської області ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2015 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.310 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на два роки шість місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення а, засудженою той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4