Справа № 11-359 / 08
Головуючий у 1 інстанції
ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач Бешта Г.Б
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк
8 серпня 2008 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого - судді Бешти Г.Б.,

суддів Олексюка Я.М.,
Оксентюка В.Н.,

з участю прокурора Старчука В.М.,

засудженого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Луцьку кримінальну справу
за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Луцького міськрайонного суду від 27
травня 2008 року, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, громадянин
України, уродженець с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області,
проживаючий у АДРЕСА_1, освіта неповна середня, неодружений, непрацюючий,
раніше судимий:

- вироком Мелітопольського міського
суду Запорізької області від 6 лютого 2002 року
за ст. 185 ч. 2, ст. 15 - ст. 185 ч. 2, ст. 70 КК України до 2-х років 6
місяців позбавлення волі;

- вироком Луцького міськрайонного суду
від 2 лютого 2007 року за ст. 185 ч. 2, ст. 309 ч. 1, ст. 70 КК України до 1
року 1 місяця позбавлення волі; звільнений 19 вересня 2007 року на підставі
Закону України «Про амністію» умовно-достроково на 2 місяці 22 дні, засуджений,

- за ч. 2 ст. 185 КК України до 6
місяців арешту;

- за ч. 2 ст. 309 КК України на 2
роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у
виді позбавлення волі на 2 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишено
попередній - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 постановлено рахувати з 27 травня 2008
року, зарахувавши в зазначений період перебування під вартою з 1 лютого по 26
травня 2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судові витрати по справі в сумі 287
грн. 65 коп. за проведення
фізико-хімічної експертизи.

Вироком вирішено долю речових доказів по справі.

За цим вироком ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він, повторно, 11 січня
2008 року близько 15 год. 30 хв., шляхом вільного доступу таємно викрав з сумки
ОСОБА_2, яка знаходилась в квартирі АДРЕСА_2,
мобільний телефон «Нокіа 6288», чим спричинив потерпілій шкоду на суму
1556 грн.

Крім того, він же, повторно, 31 січня 2008 року біля 17 години, знайшов на
території залізничної станції м. Луцька та привласнив для власного споживання
без мети збуту наркотичний засіб - опій ацетильований, маса якого в перерахунку
на суху речовину складає 0, 47 гр. Після цього, зберігаючи при собі даний
наркотичний засіб, переніс його на територію автостанції м. Луцька, що по вул.
Конякіна, де був затриманий працівниками міліції.

В особистій апеляції засуджений ОСОБА_1 вказує на те, що крадіжки
мобільного телефону він не вчиняв, оскільки потерпіла сама віддала йому
телефон. Вважає, що судом не повно
досліджено усі обставини справи, не взято до уваги показання свідка ОСОБА_3
Прохає: за ст. 185 ч. 2 КК України вирок суду скасувати та виправдати його; за
ст. 309 ч. 2 КК України обрати покарання з застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції,
доводи апеляції, засудженого ОСОБА_1, який прохає задовольнити апеляцію,
міркування прокурора про залишення апеляції без задоволення, а вироку без
зміни, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати встановила, що
апеляція засудженого ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст.
309 КК України підтверджується зібраними і дослідженими в ході судового
слідства доказами, які обґрунтовано покладені
в основу вироку, а діям засудженого дана правильна юридична оцінка.

Сам засуджений як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні
визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України
та не оспорює кваліфікації його дій за даним злочином у апеляції.

Не зважаючи на невизнання вини ОСОБА_1 по факту крадіжки мобільного
телефону, його вина підтверджується доказами, зібраними по справі та
дослідженими судом першої інстанції, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_2, яка
пояснила, що засуджений викрав у неї мобільний телефон та зізнався їй,
що здав його під заставу;

- показаннями свідка ОСОБА_4, який вказав на ОСОБА_1 як на особу, що приніс
телефон «Нокіа 6288» під заставу, вказавши,
що телефон належить йому;

- протоколами очних ставок між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і ОСОБА_2, які
підтвердили свої показання;

- показаннями свідка ОСОБА_5, якій зі слів потерпілої стало відомо про
крадіжку ОСОБА_1 мобільного телефону, належного ОСОБА_2

Потерпіла ОСОБА_2 на досудовому та судовому слідстві стверджувала, що
ОСОБА_1 викрав її телефон та здав його під заставу, без її згоди на те. Після
викрадення телефону до порушення кримінальної справи по даному факту вона
засудженого більше не бачила. Її показання
є послідовними, об'єктивно узгоджуються з іншими доказами по справі,
сумнівів у їх послідовності немає.

Тому твердження засудженого у своїй апеляції про те, що потерпіла сама
віддала йому мобільний телефон є безпідставним та не заслуговує на увагу.

Доводи засудженого в апеляції про те, що судом не взято до уваги показання
свідка ОСОБА_3 є безпідставними. ОСОБА_3 ствердив, що ОСОБА_1 користувався мобільним телефоном потерпілої.
Потерпіла ОСОБА_2 не заперечувала, що в її присутності дозволяла ОСОБА_1
користуватись телефоном.

Призначаючи покарання засудженому,
суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України в повній мірі
врахував конкретні обставини справи, зокрема вчинення ОСОБА_1 двох злочинів
середньої тяжкості, характеристику особи засудженого, який характеризується по
місцю проживання негативно, не працює, раніше неодноразово притягувався до
кримінальної відповідальності, що свідчить про його схильність до вчинення
злочинів, обтяжуючу покарання обставину - рецидив злочинів. Пом'якшуючих
покарання обставин по справі не знайдено.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до
переконання про неможливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції його від
суспільства.

За таких обставин обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України, є необхідним і достатнім
для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Підстав для зміни чи скасування вироку за обставин, викладених в апеляції,
колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія
суддів судової палати, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Луцького
міськрайонного суду від 27 травня 2008
року щодо нього без зміни.

Головуючий: Бешта
Г.Б.

Судді: Олексюк
Я.М.

Оксентюк
В.Н.