Апеляційний суд Полтавської області
Справа № 11-1039 Категорія: ч.2 ст.289 ККГоловуючий у 1-й інстанції Калько О.С. Доповідач: Гонтар А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - Гонтар А.А.

суддів Герасименко В.М., Томилко В.П.

прокурора Гриня Н.Г.

засудженого ОСОБА_1

представника цивільного позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляціями помічника прокурора Київського району м. Полтави та засудженого ОСОБА_1 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 23.06.2011 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимий:

1) 20.01.2004 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.263, ч.3 ст.289,69,70 КК України на пять років позбавлення волі. Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 24.03.2008 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 12 днів

засуджений:

-за ч.1 ст.185 КК України на два роки позбавлення волі;

-за ч.2 ст.289 КК України на пять років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначене остаточне покарання у виді пяти років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної інспекції з карантину рослин по Полтавській області 18339,23 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно вироку суду, 16.10.2010 року близько 03.55 год. ОСОБА_1 перебуваючи у стані алкогольного спяніння за місцем своєї роботи в приміщенні авто мийки «ОСОБА_2 до дыр» по вул. Зінківській, 6 в м. Полтаві, таємно викрав грошові кошти в сумі 386 грн., які повинен був здати до каси авто мийки після закінчення робочої зміни, чим спричинив потерпілому ОСОБА_3 матеріальну шкоду на суму 386 грн.

Близько 04.00 год. 16.10.2010 року, ОСОБА_1 перебуваючи в приміщенні авто мийки «ОСОБА_2 до дыр» по вул. Зінківській, 6 в м. Полтаві, повторно, шляхом вільного доступу незаконно заволодів транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1, вартістю 55994,30 грн., який знаходився в приміщенні авто мийки на обслуговуванні. Після чого, рухаючись на викраденому ним автомобілі на автодорозі Харків-Київ в напрямку с. Широке В.Багачанського району Полтавської області на 278 км + 960 м. не впорався з керуванням, зїхав з дороги та зіткнувся з деревом, що знаходилося і правому кюветі відносно напрямку руху до м. Полтави. В результаті ДТП завдав матеріальної шкоди Державній інспекції з карантину рослин по Полтавській області, якій належить зазначений автомобіль, на загальну суму 18339,23 грн.

В апеляції прокурора ставиться питання про скасування вироку суду в звязку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочинів та особі засудженого. Не оспорюючи фактичних обставин справи, прокурор просить постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_1 за ч.2 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України на шість років позбавлення волі, за ч.1 ст.70 КК України на шість років позбавлення волі.

В апеляції засудженого ставиться питання про скасування вироку суду та направлення справи на новий судовий розгляд в звязку з однобічністю та неповнотою досудового та судового слідства в ході яких не доведена його вина в інкримінованих злочинах. Крім того, в додатках до апеляції наголошує на тому, що не вручивши йому копії протоколів судового засідання, суд порушив його право на захист. Одночасно просить направити кримінальну справу і на додаткове розслідування і на новий судовий розгляд.

Інші учасники судового розгляду апеляцій не подавали.

Колегія суддів, заслухавши: - доповідь судді апеляційного суду; - прокурора Гриня Н.Г., який не підтримав доводи апеляції прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції та заперечував проти апеляції засудженого в звязку з її безпідставністю;- засудженого ОСОБА_1 який підтримав свою апеляцію з наведених в ній мотивів щодо необґрунтованості вироку суду. Крім того апелянт вважає, що справу слід направити на додаткове розслідування з метою притягнення до кримінальної відповідальності ще одну особу причетну до незаконного заволодіння транспортним засобом. В останньому слові просив застосувати до нього положення ст.69 КК України;- представника цивільного позивача, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій вважає, що вони не підлягають до задоволення з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі та всебічно, повно і обєктивно досліджених в суді доказах, які детально приведені у вироку.

Так, хоча ОСОБА_1 не визнає вини в крадіжці та незаконному заволодінні транспортним засобом, його вина повністю доводиться сукупністю зібраних по справі доказів.

Зокрема, доводи апеляції засудженого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_3, про те, що з боксу орендованої ним авто мийки «ОСОБА_2 до дир » під час нічної зміни, приблизно о 4 год. 16.10.2010 року працівник мийки ОСОБА_1, разом із вирученими за зміну грошима, зник на обслуговуваному автомобілі «Део Ланос».

Такі показання потерпілого повністю узгоджуються з показаннями:

- представника цивільного позивача ОСОБА_2, який пояснив, що 15.10.2010 року приблизно о 23.20 год. він залишив для комплексного миття на авто мийці «ОСОБА_2 до дир» свій службовий автомобіль «Део Ланос» разом з ключем запалювання. Наступного ранку приблизно о 7.30 год. він зявився на авто мийку за автомобілем, де зясував , що автомобіль зник разом з одним з працівників авто мийки. Разом з адміністратором авто мийки та ОСОБА_4 (якому він залишав ключі від автомобіля) їздили до ОСОБА_1, але ні його ні автомобіля за місцем проживання ОСОБА_1 не виявили, телефон ОСОБА_1 був відключений. В подальшому, разом з працівниками міліції виїздив на місце на трасі «Полтава-Харків» де в кюветі був виявлений його службовий автомобіль з технічними пошкодженнями. Бачив, як на місці події працівники міліції вилучали відбитки з автомобіля;

- свідка ОСОБА_4 який пояснив, що після нічної зміни на авто мийці виявив зникнення автомобіля Део-Ланос, який звечора залишався на обслуговування, а також ОСОБА_1 разом з заробленими під час нічної зміни грошима, які зберігались у ОСОБА_1. Разом з адміністратором Сутковим В.В. переглянули відеозапис з камери відео спостереження на якому впізнали ОСОБА_1, що виїздив з боксу на вище зазначеному автомобілі, після чого поїхали до будинку співмешканки ОСОБА_1, але не виявили там викраденого автомобіля. Телефон ОСОБА_1 був вимкнутий;

- свідка ОСОБА_5, який пояснив, що приблизно о 07.30 год. 16.10.2010 р. від ОСОБА_4 дізнався про викрадення з авто мийки автомобіля та зникнення ОСОБА_1 у якого була виручка за нічну зміну. Разом з ОСОБА_4 дивились відеозапис на якому зафіксовано як ОСОБА_1 сідав за кермо викраденого автомобіля та виїжджав з боксу авто мийки, а потім разом безрезультатно шукали автомобіль у дворі співмешканки ОСОБА_1

Ці показання обєктивно узгоджуються з іншими доказами по справі, а саме з протоколом огляду від 16.10.2010 року в ході якого на авто мийці «ОСОБА_2 до дир» виявлено місце зникнення автомобіля Део-Ланос; протоколом огляду від 16.10.2010 року виявленого на 278 км +960 м автодороги Київ-Харків поблизу с. Білоцерківка В.Багачанського району Полтавської області пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля НОМЕР_2.

Твердження апелянта про те, що не він, а ОСОБА_4 незаконно заволодів, а потім внаслідок транспортної пригоди пошкодив транспортний засіб цивільного позивача спростовуються, як показаннями самого свідка ОСОБА_4 , так і даними протоколів слідчих дій та висновками судових експертиз. Так, твердження ОСОБА_1, що даним автомобілем керував ОСОБА_4, а він (ОСОБА_1М.) був лише пасажиром спростовується: даними перегляду відеозапису з камери спостереження, з якого вбачається, що за кермо автомобіля сідає лише одна людина яка виїжджає на ньому з боксу авто мийки; протоколом видачі від 16.10.2010 року ОСОБА_1 ключем від автомобіля Део-Ланос; протоколом відтворення обстановки та обставин події злочину від 18.10.2010 року в ході якого ОСОБА_1 детально розповідав на місці злочину обставини заволодіння особисто ним автомобілем та виручкою нічної зміни авто мийки, показав напрямок руху автомобіля, а саме с. Широке В.Багачанського району де проживає його мати; висновком судової дактилоскопічної експертизи згідно якої сліди № 1,2 вилучені з дзеркала заднього виду, № 6,7,8 вилучені з внутрішньої сторони скла дверей водія залишені ОСОБА_1, а не іншою особою.

З урахуванням вище викладеного, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 в незаконному заволодінні транспортним засобом є вірними, а твердження апелянта про однобічність та неповноту судового слідства безпідставними. Також безпідставними є посилання апелянта на необхідність повернення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування в звязку з необхідністю притягнення до кримінальної відповідальності свідка ОСОБА_4 за ч.2 ст.289 КК України , відносно якого 13.12.2010 року обґрунтовано відмовлено в порушенні кримінальної справи в звязку з відсутністю в його діях ознак злочину.

Посилання ОСОБА_1 на те, в суді не доведено його вини у вчиненні крадіжки грошових коштів також є безпідставним. Хоча ОСОБА_1 стверджує, що сторінка з робочого зошиту в якій вказана сума грошей зароблена нічною зміною в період з 15 на 16 жовтня 2010 року не може бути речовим доказом по справі, його вина у вчиненні крадіжки грошей в сумі 386 грн. підтверджується як його власними показаннями, зокрема, під час відтворення обстановки та обставин вчинення злочину від 18.10.2010 року, так і поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які пояснювали, що «каса» за зміну зберігається лише в одного з мийників і 16.10.2010 року дня її зникнення було виявлено одночасно із зникненням ОСОБА_1 та автомобіля ОСОБА_6. За таких обставин, суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у крадіжці 386 грн.. З урахуванням кримінальної біографії ОСОБА_1, суд дійшов вірного висновку про відсутність такої кваліфікуючої ознаки, як повторність та обґрунтовано перекваліфікував дії ОСОБА_1 з ч.2 на ч.1 ст.185 КК України.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП який складений 16.10.2010 року о 14.10 год. в смт. В.Багачка, вбачається що 16.10.2010 року о 08.45 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом ОСОБА_6 д.н.з. НОМЕР_3 перебуваючи в стані алкогольного спяніння. З власноручного пояснення ОСОБА_1 вбачається, що він випив 300 гр. горілки та керував транспортним засобом. Обєктивно, це пояснення ОСОБА_1 підтверджується висновком медичного огляду з якого вбачається, що 16.10.2010 року о 12 год. ОСОБА_1 був оглянутий в Великобачанській ЦРЛ, де було встановлено, що він перебуває в стані алкогольного спяніння (т.1 а.с.59-60). Зазначене спростовує твердження ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно вказав як обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Законом чітко визначений порядок повідомлення про виготовлення протоколу судового засідання, ознайомлення з ним та подача зауважень з приводу допущеної неправильності або неповноти протоколу, але не передбачено видачу учасникам судового розгляду копій протоколу судового засідання. Як вбачається з матеріалів справи, суд розясняв ОСОБА_1 ст.ст.87-1,88 КПК України та надав можливість знайомитись зі змістом протоколу судового засідання. Крім того, ОСОБА_1 повністю ознайомитися з усіма матеріалами кримінальної справи. За таких обставин посилання апелянта на те, що невручення йому копії протоколу судового засідання призвело до порушення в суді його права на захист є безпідставним і не ґрунтується на законі.

Аналізуючи сукупність зібраних по справі доказів, які повністю узгоджуються між собою - місцевий суд прийшов до висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 в інкримінованих йому злочинах . У відповідності до зібраних по справі доказів, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст.185, ч.2 ст.289 КК України.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам ст.ст.65,70 КК України, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження інших злочинів. З урахуванням цього, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції прокурора та постановлення нового вироку із призначенням більш суворого покарання. З цих же підстав, а також за відсутності кількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, колегія суддів не вбачає підстав для помякшення ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Порушень кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний та обґрунтований вирок по справі не встановлено.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 365,366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції помічника прокурора Київського району м. Полтави та засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 23.06.2011 року стосовно ОСОБА_1 без змін.

С У Д Д І:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9