АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засіданняОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 08 липня 2015 року матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лебедівка Київської області, громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України в редакції Закону України № 3207-VIвід 07 квітня 2011 року,

за участі сторін кримінального провадження:
прокурораОСОБА_8 ,
захисникаОСОБА_6
обвинуваченоїОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України в редакції Закону України від 05 квітня 2001 року та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.
На підставі ч. 5 ст. 74, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Крім цього, судом вирішено питання судових витрат.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою у тому, що вона реалізуючи злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа, звернулася до відділення № 74 ПАТ КБ «Надра» за адресою бул. Лесі Українки, 20/22 в м. Києві, з метою отримання кредитних коштів у сумі 190 132,35 доларів США.
Так, ОСОБА_7 за невстановлених органом досудового розслідування обставин отримала від невстановленої особи довідку про доходи № 22 к від 22 травня 2008 року за підписом директора АТ «Елітек», згідно якої вона начебто працювала на посаді начальника відділу зовнішнього економічної діяльності та отримала за період часу з листопада 2007 року по квітень 2008 року кошти на загальну суму 107 761 грн., 50 коп.
ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа та будучи обізнаною, що на посаді начальника відділу зовнішньо економічної діяльності АТ «Елітек» вона не працювала, заробітну плату на вказаному підприємстві не отримувала, 23 травня 2008 року, знаходячись у вищевказаному відділенні банку, на підставі, зокрема і згаданої довідки про доходи, уклала кредитний договір № 214/П/742008-840 від 23 травня 2008 року за програмою «Іпотечний конструктор».

При цьому, судом першої інстанції перекваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 358 КК України в редакції Закону України № 3207-VIвід 07 квітня 2011 року на ч. 3 ст. 358 КК України в редакції Закону України від 05 квітня 2001 року, зважаючи на те, що кримінальне правопорушення вчинено нею у 2008 році.

Не погоджуючись з вироком суду, захисних ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати вирок суду повністю та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України, за недоведеністю винуватості особи. Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконним та таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Так, захисник наголошує на тому, що висновки суду про доведеність винуватості його підзахисної в отриманні та наданні працівникам банку завідомо підробленого документу, а саме довідки про доходи не підтверджується наявними у провадженні доказами. Вина ОСОБА_7 спростовується висновком експерта № 364 від 13 жовтня 2013 року, який не підтверджує належність підпису в анкеті-заяві Клієнта на оформлення Кредитного пакету «Житлові рішення» ОСОБА_7 , а також вказаною заявою, яка не містить підпису обвинуваченої на першому аркуші. Також на переконання захисника висновок суду про підтвердження винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення показаннями свідка ОСОБА_9 ґрунтуються на припущеннях, оскільки остання не підтвердила, що особисто перевіряла документи обвинуваченої. Крім того, свідок вказала, що у непоодиноких випадках документи до банку подавались третіми особами, що підтверджує твердження обвинуваченої про те, що усі документи подавались ОСОБА_10 або за її посередництва. З огляду на викладене захисник уважає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 або ч. 4 ст. 358 КК України, що є підставою для закриття кримінального провадження. При цьому, в апеляційній скарзі звертається увага на те, що суд визнав ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, в той час, як органами досудового розслідування остання обвинувачується за ч. 4 цієї ж статті, враховуючи при цьому те, що перекваліфікація дій обвинуваченої судом першої інстанції не покращує становище ОСОБА_7 . Крім того, судом не вірно зазначено номер кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченої на підтримку доводів викладених в апеляційній скарзі, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції досить повно, всебічно, об`єктивно і прискіпливо дослідив обставини провадження, та на підставі сукупності правильно оцінених доказів всупереч доводам апеляційної скарги захисника, прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у використанні завідомо підробленого документу, за обставин викладених у вироку суду, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються зібраними у провадженні доказами, які всупереч твердженням захисника, сумнівів у своїй достовірності не викликають, оскільки були ретельно перевірені районним судом в судовому засіданні та їм була надана належна оцінка у вироку. При цьому суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 3 ст. 358 КК України в редакції Закону України від 05 квітня 2001 року.

Так, незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України в редакції Закону України від 05 квітня 2001 року, її винуватість доведена зібраними у провадженні доказами, зокрема:
довідкою про доходи № 22 к від 22 травня 2008 року за підписом директора АТ «Елітек», згідно якої ОСОБА_7 начебто працювала на посаді начальника відділу зовнішнього економічної діяльності та отримала за період часу з листопада 2007 року по квітень 2008 року кошти на загальну суму 107 761, 50 грн.;
матеріалами кредитної справи № 214/П/742008-840 від 23 травня 2008 року, в якій серед документів на отримання кредиту наявні вищевказана довідка та анкета - заява клієнта на оформлення кредитного пакету «Житлові рішення» на ім`я ОСОБА_7 ;
показаннями свідка ОСОБА_9 , яка показала, що кредитна справа № 214/П/742008-840 від 23 травня 2008 року оформлялася безпосередньо нею, однак за спливом тривалого часу вона не пам`ятає особу ОСОБА_7 , проте зазначила, що при оформленні кредиту вона завжди встановлювала особу позичальника на підставі паспорту, остання особисто надавала усі необхідні для оформлення кредиту документи, а вона перевіряла їх правильність;
висновком судово-почеркознавчої експертизи № 364 від 13 жовтня 2013 року, відповідно до якого, підпис, виконаний в графі «Позичальник ОСОБА_7 » у кредитному договорі № 214/П/74/2008-840 від 23 травня 2008 року, виконаний ОСОБА_7 , однак не виявилось можливим вирішити питання "Чи виконаний підпис у Анкеті - заяві клієнта від 22 травня 2008 року в графі «Позичальник ОСОБА_7 » обвинуваченою, у зв`язку з недостатністю для цього вихідних даних, оскільки при порівнянні досліджуваного підпису в Анкеті-клієнта в цій частині були виявленні як розбіжності та і співпадіння.
При цьому, судом першої інстанції було враховано і те, що обвинувачена протягом всього провадження не заперечувала тих обставин, що вона ніколи не працювала в АТ «Елітек», а відомості, вказані в довідці № 22 к від 22 травня 2008 року, не відповідають дійсності, проте стверджувала, що жодного відношення до виготовлення та використання цієї довідки вона не має, і яким чином довідка потрапила до матеріалів кредитної справи № 214/П/742008-840 їй не відомо.

Що ж стосується перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 , то суд першої інстанції правильно встановивши, що кримінальне правопорушення вчинено нею у 2008 року, в той час, коли кримінальна відповідальність за використання завідомо підробленого документа була визначна ч. 3 ст. 358 КК України в редакції Закону України від 05 квітня 2001 року, обґрунтовано перекваліфікував дії обвинуваченої з ч. 4 ст. 358 КК України в редакції Закону України № 3207-VI від 07 квітня 2011 року на ч. 3 ст. 358 КК України в редакції Закону України від 05 квітня 2001 року.
Таке рішення суду відповідає висновкам про правильне застосування норми кримінального закону з приводу порушеного питання дії кримінального закону в часі, які викладено в рішеннях Верховного Суду України у справах: № 5-1кс13, № 5-32кс13, № 5-41кс13.
Відповідно до зазначеного висновку, діяння визнається злочином і є підставою для притягнення особи, яка його вчинила, до кримінальної відповідальності, якщо на час вчинення цього діяння була чинною норма кримінального закону, що встановлювала злочинність, караність такого діяння, а також інші його кримінально-правові наслідки. Застосування до особи закону, що набув чинності після вчинення нею злочину, можливе лише у випадках, якщо такий закон скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином покращує становище особи, яка вчинила злочин.
У даній кримінальній справі встановлено, що на час вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй правопорушення в травні 2008 року, за яке її засуджено, була чинною редакція ст. 358 КК України від 5 квітня 2001 р. Згідно з цією редакцією використання завідомо підробленого документа, що було інкриміновано ОСОБА_7 , утворює склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 358 КК України. Санкція указаної норми передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років

Законом від 7 квітня 2011 р. № 3207-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення» ст. 358 КК було викладено в новій редакції, згідно з якою використання завідомо підробленого документу утворює склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України, а санкція цієї норми така ж яка і була за цей злочин раніше. Оскільки названий закон не скасовує злочинність діяння, за яке засуджено ОСОБА_7 , не пом`якшує кримінальну відповідальність та жодним іншим чином не поліпшує її становище, а отже не має зворотної дії у часі.

Процесуальних порушень при збиранні, дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків щодо винуватості обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій не встановлено.
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про визнання ОСОБА_7 винуватою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, колегія суддів в даному конкретному випадку, звертає увагу і на те, що ОСОБА_7 не оспорює той факт, що надавала свій паспорт та номер ідентифікаційного коду для оформлення кредиту в період тимчасової непрацездатності і знала, що без довідки про доходи їй кредиту не видадуть, про що попередила свою знайому. Тобто вона знала та усвідомлювала, що для отримання нею кредиту, необхідна довідка про доходи з її місця праці. При цьому, оформляючи кредитний договір та отримуючи кредит, обвинувачена повинна була знати та розуміти, що кредит їй без довідки про доходи видати не могли, а тому отримуючи кредит свідомо використала завідомо підроблений документ довідку про доходи.

Доводи апеляційної скарги про те, що винуватість обвинуваченої не підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 364 від 13 жовтня 2013 року, оскільки висновокне стверджує належність підпису в анкеті-заяві Клієнта на оформлення Кредитного пакету «Житлові рішення» ОСОБА_7 , є безпідставними, зважаючи на те, що зазначений висновок не містить категоричних стверджень, щодо неналежності підпису обвинуваченій.

Що ж стосується посилань захисника на те, що в ухвалі суду першої інстанції від 27 листопада 2014 року та вироку суду від 10 квітня 2015 року невірно зазначено номер кримінального провадження, а саме № 007794 а не № 0007794, то вони є слушними, разом з цим колегія суддів приходить до переконання, що це є описка, яка полягає в упущенні однієї цифри, і сама по собі не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, а може бути виправлена судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 КПК України.

Враховуючи наведене та те, що вирок відносно обвинуваченої ОСОБА_7 судом першої інстанції ухвалено без порушень вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і підстав для його скасування не встановлено, навіть уз урахуванням всіх наведених в апеляційній скарзі доводів, то апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року, за яким ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України в редакції Закону України від 05 квітня 2001 року, а на підставі ч. 5 ст. 74, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/796/1042/2015 Категорія КК: ч. 3 ст. 358 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1