Справа № 11 -425/07. Головуючий
у І інстанції Барчук
КК України. Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 20
липня 2007 року.

Колегія суддів
судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого
-судді: Хлапук
Л.І.

суддів: Бешти Г.Б., Оксентюка В.Н.

з участю
секретаря Антонюк Л.Є. прокурора Смолюка Б.С.
засудженого ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Луцьку кримінальну справу за апеляцією
потерпілого ОСОБА_2 на вирок Луцького міськрайонного суду від 21 травня 2007
року, яким, -

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець та житель села Іванчиці, Рожищенського району, Волинської області, українець,
громадянин України, неодружений, освіта середня, студент 5-го курсу Вищого професійного
училища № 9 м, Луцька, раніше не судимого, -

засудженого за ст. . 296 ч 1 КК України на три роки
обмеження волі.

На
підставі ст, 75 КК України засудженого
ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
на два роки. Згідно ст. 76 КК України на засудженого покладені певні
обов"язки.

Міру запобіжного
заходу залишено попередню - підписку про невиїзд.

Стягнуто
з засудженого ОСОБА_1 в користь потерпілого ОСОБА_2 2500 ( дві з половиною
тисячі ) гривень моральної шкоди та 1000 гривень витрат за надання юридичної
допомоги.

Стягнуто
з засудженого в користь Луцької центральної райлікарні сто одну гривню 05
копійок витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Згідно
вироку суду ОСОБА_1 засуджено за те, що
15 жовтня 2006 року, приблизно біля 21
години вечора, в с Милуші Луцького
району Волинської області, перебуваючи в
стані алкогольного сп"яніння та грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістью, безпричинно,
наніс декілька ударів потерпілому ОСОБА_2 по голові та обличчю, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження.

Потерпілий
ОСОБА_2 у поданій на вирок апеляції посилається на те, що тілесні ушкодження йому наносив не лише
ОСОБА_1. але й інші особи. Оцінюючи показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4. як
суперечливі суд не вказав в чому вони є суперечливі. Суд безпідставно виключив
з обвинувачення ОСОБА_1 таку кваліфікуючу ознаку як винятковий цинізм. Обираючи ОСОБА_1 міру покарання суд послався
на пом"якшуючу покарання обставину щире каяття, хоча останній в дійсності не розкаявся. Не
відшкодував завданих збитків. Вважає обране покарання надто м"яким. Суд також безпідставно відмовив в стягненні
матеріальної шкоди та невиправдано зменшив стягнення моральної шкоди. Прохає
вирок скасувати, а справу направити
прокурору для проведення додаткового розслідування.

У
поданому на апеляцію запереченні засуджений ОСОБА_1. вказав на те, що вирок суду є законним і обґрунтованим. Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були очевидцями
події, а тому не можуть стверджувати про
обставини хуліганства. Суд обґрунтовано виключив з обвинувачення кваліфікуючу
ознаку винятковий цинізм, так як ця
ознака не доведена. Суд дав об"ективну оцінку показанням всіх свідків і
прийняв правильне рішення. Прохає вирок суду залишити без змін, а апеляцію потерпілого без задоволення.

Заслухавши
доповідача, який доповів суть вироку
доводи апеляції та заперечення на неї,
пояснення засудженого, який
апеляції не визнав, міркування
прокурора, який апеляцію підтримав
частково, прохав вирок суду в частині
цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд, вивчивши матеріали справи
колегія суддів приходить до висновку, що
апеляція підлягає до часткового задоволення

Суд
першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і цим обставинам
дав вірну юридичну оцінку. Дії підсудного ОСОБА_1 правильно кваліфікував
за ст.
296 ч 1 КК України як хуліганство за кваліфікуючою ознакою особливої
зухвалості.

Згідно
до п.5 абзацу 2 Постанови № 10 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня
2006 року „ Про судову практику у справах про хуліганство" кваліфікуючою
ознакою винятковий цинізм, можуть бути
визнані дії, поєднані з демонстративною
зневагою до загальноприйнятих норм моралі,
проявами безсоромності чи грубої непристойності, знущанням на хворим, дитиною,
особою похилого віку або особою,
яка перебуває у безпорадному стані. Як встановлено вироком суду, потерпілому ОСОБА_2 в ході хуліганських дій
ОСОБА_1 були завдані легкі тілесні ушкодження і його дії правильно
кваліфіковані судом як хуліганство за ознаками особливої зухвалості. Будь-яких
доказів того, що ОСОБА_1. вчинив
хуліганство за ознакою виняткового цинізму в ході судового слідства не
здобуто, а тому суд обґрунтовано
виключив з обвинувачення вказану кваліфікуючу ознаку.

Доводи потерпілого в тій частині, що хуліганські дії щодо нього вчинялись крім
ОСОБА_1 і іншими особами перевірялись судом і не знайшли свого підтвердження.

При
обранні міри покарання суд врахував суспільну небезпечність і тяжкість
вчиненого злочину, особу
підсудного, який до кримінальної
відповідальності притягується вперше,
позитивно характеризується,
навчається, у вчиненому щиро
розкаявся. Обрана міра покарання відповідає вимогам ст. 65
КК України

Доводи
апелянта про безпідставність застосування до підсудного щирого каяття, як пом"якшуючої покарання
обставини, не ґрунтуються на матеріалах
справи. ОСОБА_1. в ході досудового слідства та в судовому засіданні вину у
вчиненому визнав повністю ( а.с.
129, 168 ) і у вчиненому
розкаявся.

Як
вбачається з матеріалів кримінальної справи ( а.с. 158-160 ) потерпілий ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 300
(триста) гривень та моральної шкоди в розмірі 25000 ( двадцять п"ять тисяч
) гривень. Позов потерпілого про стягнення моральної шкоди задоволено частково
та стягнуто з засудженого в його користь 2500 ( дві тисячі п"ятсот ) гривень
моральної шкоди. В задоволенні позову про стягнення матеріальних збитків
відмовлено.

Моральна
шкода потерпілому судом визначена з врахуванням тяжкості заподіяних йому
тілесних ушкоджень, глибини моральних та
фізичних страждань потерпілого, матеріального
стану засудженого, а також з врахуванням
принципів розумності та справедливості. Тому доводи потерпілого ОСОБА_2 в тій
частині, що моральна шкода визначена
судом у незначному розмірі також не відповідає обставинам справи.

Із
матеріалів кримінальної справи вбачається,
що в результаті хуліганських дій потерпілому ОСОБА_2 були заподіяні
легкі тілесні ушкодження. З приводу отриманих тілесних ушкоджень останній з
16.10.2006 по 31.10.2006 року перебував на стаціонарному лікуванні у
неврологічному відділенні Луцької центральної райлікарні. В судовому засіданні
суду першої інстанції ОСОБА_2 заявив до ОСОБА_1 позов про стягнення 300 гривень
матеріальної шкоди. В обґрунтування позову надав чеки на придбання ліків в сумі
85 грн.27 коп. ( а.с. 158-160 ). Однак, суд першої інстанції, наданих потерпілим доказів до уваги не
прийняв і відмовив у задоволенні даного позову вказавши, що потерпілий не надав документів, що підтверджують витрати на лікування
потерпілого. Такі висновки суду є передчасні і не відповідають фактичним
обставинам справи. Тому вирок суду в частині відмови потерпілому у задоволенні
позову про стягнення матеріальної шкоди підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд
в той же суд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Апеляцію
потерпілого ОСОБА_2 задовільнити частково.

Вирок
Луцького міськрайонного суду від 21 травня 2007 року щодо ОСОБА_1 в частині
кваліфікації дій та міри покарання, а також
у частині цивільного позову про стягнення моральної шкоди залишити - без змін.

Вказаний
вирок у частині вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_1
матеріальної шкоди скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду в порядку
цивільного судочинства.

В решті
вирок залишити без змін.