ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2013 року Київський районний суд
м. Донецька у складі:

Головуючого - судді Ополинської І.Г.,

суддів - Чальцевої Т.В., Лях М.Ю.,

при секретарі - Дємєнчук К.Ю.

за участю прокурора - Зурнаджи В.М.,
Васильева Э.О.,

обвинуваченого - ОСОБА_1,

захисника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні обвинувальний акт за
матеріалами кримінального провадження
за обвинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Донецька, громадянина України,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
раніше засудженого: 25.02.2008 року
Київським районним судом м. Донецька за
ст. 121 ч. 2 КК України до 7 років
позбавлення волі, звільнений 20.07.2012
року відповідно до постанови
Кіровського районного суду м. Макіївки
Донецької області умовно-достроково на
не відбутий термін 2 роки 10 місяців 10
днів,

у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2,
ст. 115 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15.08.2013 року приблизно о 19 годині 25
хвилин, більш точний час не
встановлено, ОСОБА_1, знаходячись
спільно з рідним дядьком ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою їх спільного
мешкання, а саме: АДРЕСА_2, в ході
спільного вживання спиртними напоями,
на ґрунті раптово виниклих неприязних
стосунків та зловживання спиртними
напоями, вступив з останнім в словесний
конфлікт. Після чого, будучі в стані
алкогольного сп'яніння, на ґрунті
раптово виниклого злочинного наміру,
спрямованого на протиправне
заподіяння смерті іншій людині,
вирішив нанести ОСОБА_4 ушкодження не
сумісні з життям. Далі, діючи умисно, з
метою реалізації свого злочинного
наміру, взяв до своєї правої руки
кухонний ніж, який лежав на столі, в
кімнаті в якій перебували останні, та
знаходячись в положенні стоячи прямо
перед ОСОБА_3, наніс йому два удари вище
вказаним ножем, в область грудної
клітини зліва, в результаті чого ОСОБА_3
разом з ОСОБА_1 впали на ліжко, що стояло
поруч. Після чого ОСОБА_1, з метою
доведення свого злочинного наміру до
кінця спрямованого на протиправне
позбавлення життя іншої особи, лежачи з
верху на ОСОБА_3 наніс, вище вказаним
ножем, який тримав в правій руці, ще
один удар в область грудної клітини з
ліва, від чого останній втратив
свідомість. В результаті вище
перелічених протиправних дій ОСОБА_1
спричинив ОСОБА_3 три поранення грудної
клітини з ліва, два з котрих є
проникаючими, лівобічний травматичний
гемопневмоторакс, поранення лівої
легені, які відносяться до тяжких
тілесних ушкоджень, що є небезпечними
для життя у мить заподіяння. В
результаті отриманих тілесних
ушкоджень ОСОБА_3 втратив свідомість.

Тим самим, ОСОБА_1 виконав всі дії, які
вважав необхідними для доведення свого
злочинного наміру до кінця, однак
ОСОБА_3 залишився живим, в результаті
чого злочин не був закінчений по
причинам, що не залежали від волі
ОСОБА_1

В судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_1 свою вину у вчиненні
інкримінованого йому правопорушення
за викладених у вироку обставинах
визнав повністю, підтвердив всі
фактичні обставини його вчинення та
показав, що після умовно-достроковго
звільнення з місць позбавлення волі
проживав у свого рідного дядька ОСОБА_3
за адресою: АДРЕСА_1, співвідношення з
яким були нормальними, часто сумісно
вживали алкогольні напої. 15.08.2013 року
протягом дня вживав із потерпілим та
ОСОБА_12 алкогольні напої близько 2
літрів самогону. Приблизно о 19 годині 25
хвилин, він знаходячись спільно з
рідним дядьком ОСОБА_3 за адресою їх
спільного мешкання, між ними виник
словесний конфлікт, однак причину
вказати не може, так як знаходився у
стані сильного алкогольного сп'яніння.
В ході словесного конфлікту ОСОБА_3
кинув у нього тарілку. Така поведінка
потерпілого його дуже розлютила та
обурила, між ними раптово виникли
неприязні стосунки і він вирішив вбити
ОСОБА_4 Тоді він взяв у праву руку
кухонний ніж, який лежав на столі, в
кімнаті в якій вони перебували, і
стоячи прямо перед ОСОБА_3, наніс йому
два удари вище вказаним ножем, в
область грудної клітини зліва, в
результаті чого ОСОБА_3 разом з ним
впали на ліжко, що стояло поруч. Після
чого він, бажаючи вбити потерпілого,
лежачи з верху на ньому наніс, ножем,
який тримав в правій руці, ще один удар
в область грудної клітини з ліва. Від
чого ОСОБА_3 виголосив зітхання і хрип,
тоді він витяг ніж із грудної клітини
потерпілого і подумав, що вбив
останнього та припинив свої дії. Після
чого, в його голові все прояснилось і
він побіг до сусіда ОСОБА_6, який із
своєю дружиною мешкали на другому
поверсі цього будинку і повідомив
останньому, що зарізав свого рідного
дядька ОСОБА_3 ОСОБА_6 побіг викликав
співробітників міліції та бригаду
швидкої допомоги. По приїзду бригади
швидкої допомоги ОСОБА_3
госпіталізували до лікарні, оскільки
останній залишився живий. У вчиненому
злочині щиросердно розкаявся.

Крім зізнавальних показань
обвинуваченого ОСОБА_1, його
винуватість у вчиненні вказаного
правопорушення саме за вказаних у
вироку обставин час, місце, спосіб,
форма вини, мотиви та мета, а також інші
важливі обставини, які підлягають
доказуванню у кримінальному
провадженні відповідно до ст. 91 КПК
України знайшли своє повне
підтвердження показами безпосередньо
допитаних під час судового розгляду
потерпілого ОСОБА_3, свідка ОСОБА_6, а
також об'єктивно з'ясованими судом
обставинами і доказами, наданими
прокурором під час судового розгляду.

Допитаний в судовому засіданні
потерпілий ОСОБА_3 показав, що він
проживає за адресою: АДРЕСА_1, зі своїм
рідним племінником ОСОБА_1 Серйозних
конфліктів та бійок між ними не було,
періодично сумісно із останнім вживали
алкогольні напої. 15.08.2013 року протягом
всього дня сумісно із племінником
ОСОБА_1 та ОСОБА_12 вживали спиртні напої
приблизно 2 літри самогону. Після,
знаходячись вдома за вказаною адресою
можливо між ними виник конфлікт, але
через стан сильного алкогольного
сп'яніння, він нічого не пам'ятає. Єдине,
що пам'ятає, йому було дуже важко
дихати, а потім він прийшов до тями вже
в лікарні. Коли прийшов в себе в
реанімації ДОКТМО, то йому стало
відомо, що дані тілесні ушкодження йому
завдав племінник ОСОБА_1, коли він
знаходився вдома, але пояснити через що
і навіщо обвинувачений хотів його
вбити не може. Позовних вимог
матеріального та морального характеру
до обвинуваченого не має. Просив суд
строго ОСОБА_1 не наказувати.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 показав, що він зі своєю
цивільною дружиною ОСОБА_11 знімає
будинок за адресою: АДРЕСА_1, який
належав ОСОБА_3 Також за вказаною
адресою у флігелі проживав племінник
господаря будинку - ОСОБА_1 15.08.2013 року
протягом дня він із дружиною та дитиною
знаходився вдома. Приблизно після 19.00
годині, точний час вказати не може, так
як не пам'ятає, йому у вікно постукав
ОСОБА_1 Він відкрив двері і побачив
ОСОБА_1, у якого в руці знаходився ніж,
який був весь у крові. ОСОБА_1 попросив
викликати міліцію і повідомив, що
зарізав свого дядька ОСОБА_3 Після чого,
він спустився на 1 поверх,
обвинувачений знаходився на дворі.
Тоді він зайшов у будинок і побачив
ОСОБА_3, який лежав на ліжку весь у крові
на плечі і на грудній клітині. Він
запитав у ОСОБА_3 чи живий він, на що
останній відповів так. Він повернувся
на 2 поверх та сказав дружні викликати
бригаду швидкої допомоги. По приїзду
співробітників бригади швидкої
допомоги, лікарі оказали першу медичну
допомогу та госпіталізували ОСОБА_3 до
лікарні. Також додав, що обвинувачений
знаходився у стані алкогольного
сп'яніння, до приїзду бригади швидкої
допомоги в будинок, де знаходився
потерпілий, не заходив та сидів на
дворі. Чим увесь день займалися ОСОБА_3
і ОСОБА_1 вказати не може.

Не довіряти таким показанням
свідка ОСОБА_6 у колегії суддів не має
жодних підстав, тим більше його
показання підтвердив у судовому
засіданні обвинувачений і вони
узгоджується з фактичними обставинами
та сукупністю доказів, досліджених у
судовому засіданні. Тож колегія суддів
приймає до уваги показання свідка
ОСОБА_6, в тому числі щодо впевненості
самого обвинуваченого про те, що він
вбив потерпілого, які він сприймав зі
слів ОСОБА_1 і вважає, що такими
показаннями також підтверджується
винуватість останнього у вчинені
інкримінованого злочину за викладених
у вироку обставин.

Відповідно до дослідженого під
час судового розгляду протоколу огляду
місця події від 15 серпня 2013 року
оглянуто подвір'я та будинок АДРЕСА_1, в
ході якого встановлено місце скоєння
кримінального правопорушення - кімната
на першому поверсі зазначеного
будинку, в якій зафіксовано безлад,
ліжко із плямами бурого кольору, по
полу на вході до кімнати також
зафіксовано плями бурого кольору, під
час огляду виявлено та вилучено: на
подвір'ї - ніж кухонний із пластмасовою
рукояткою, кофта із довгими рукавами, у
кімнаті - ніж кухонний із рукояткою
чорного кольору.

Згідно до протоколу проведення
слідчого експерименту від 16 серпня 2013
року в присутності понятих, за участю
спеціаліста НДЕКЦ та судово-медичного
експерта, захисника ОСОБА_2 і
підозрюваного ОСОБА_1 встановлено, що
останній указав на місце скоєння ним
кримінального правопорушення, а саме
кімнату на першому поверсі будинку
АДРЕСА_1 та пояснив на місці про
обставини скоєння ним злочину та
механізм спричинення потерпілому
ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, а саме: в
ході конфлікту він наніс потерпілому
стоячи перед ним 2 удари ножем в область
грудної клітини зліва, після чого вони
впали на диван и у положенні лежачі на
потерпілому наніс один удар ножем в
область грудної клітини зліва. При
проведенні слідчого експерименту
проводилась фотозйомка.

При цьому, безпосередньо допитаний у
судовому засіданні обвинувачений дав
аналогічні покази щодо обставин
скоєння злочину та механізму
спричинення тілесних ушкоджень,
підтвердив, що із ним проводилась така
слідча дія, а також підтвердив свої
показання, данні в ході слідчого
експерименту.

Відповідно до висновку судово-медичної
імунологічної експертизи № 3522 від
06.09.2013 року кров потерпілого ОСОБА_3
відноситься до групи О з
ізогемагглютінінов анти- А і анти -В,
його організму властивий антиген Н.
Кров підозрюваного ОСОБА_1 відноситься
до групи А з ізогемагглютінінов анти- В
і супутнім антигеном Н. У плямах і
помарки на ножі з жовтою рукояткою, в
змиві, на кофті, вилучених з місця
події, шортах підозрюваного ОСОБА_1
знайдена кров людини, що містить
антиген Н, в деяких об'єктах - з
ізогемагглютінінов анти- А і анти -В,
яка могла належати потерпілому ОСОБА_3
і не могла належати підозрюваному
ОСОБА_1 На ножі з чорною рукояткою,
вилученому при огляді місця події, кров
не виявлена. На рукоятках двох ножів ,
доставлених на дослідження , знайдені
сліди поту , що містять антигени А , В і
Н. Таким чином , цей піт міг належати
одному або декільком особам , в
організмі яких присутні виявлені
групові чинники в будь-якому їх
поєднанні. Отже, домішка поту
потерпілого ОСОБА_3 і підозрюваного
ОСОБА_1 не виключається. Однак ці
висновки носять лише гаданий характер,
так як дослідження проводилося без
контролю ( були відсутні вільні від
поту ділянки ).

Відповідно до висновку судово-медичної
експертизи №1212 від 11.09.2013 року
встановлено, що при зверненні за
медичною допомогою у потерпілого
ОСОБА_3 були виявлені: три поранення
грудної клітини зліва, два з котрих є
проникаючими, лівобічний травматичний
гемопневмоторакс, поранення лівої
легені, що потребували оперативного
втручання, і утворилися від 3-х кратної
ударної дії предмета, що володіє
колюче-ріжучими властивостями, яким
міг бути і ніж №1 (умовно
пронумерований) наданий на дослідження
та відносяться до категорії ТЯЖКИХ
тілесних ушкоджень, що є небезпечними
для життя у мить заподіяння.

Виявлені поранення грудної клітини
зліва могли виникнути при обставинах,
на які вказує потерпілий у ході свого
допиту та слідчого експеременту, та
також могло виникнути за обставин
викладених підозрюваним у ході його
допиту та при проведенні слідчого
експерименту.

Можливість утворення всіх виявлених
тілесних ушкоджень при одноразовому
падінні з висоти власного зросту (із
положення стоячи) на рівну поверхню, як
з доданням тілу додаткової кінетичної
енергії, так і без такої - повністю
виключається.

Відповідно до висновку
судово-психіатричної експертизи № 784
від 03.10.2013 року встановлено, що ОСОБА_1 в
період інкримінованого правопорушення
яким-небудь хронічним психічним
захворюванням не страждав, за
психічним станом міг усвідомлювати
свої дії та керувати ними.

ОСОБА_1 в період інкримінованого
правопорушення в тимчасовому розладі
психічної діяльності не перебував , міг
усвідомлювати свої дії та керувати
ними .

ОСОБА_1 в даний час ніяким хронічним
психічним захворюванням не страждає за
психічним станом може усвідомлювати
свої дії та керувати ними .

ОСОБА_1 за своїм психічним станом у
застосуванні примусових заходів
медичного характеру не потребує.

ОСОБА_1 за своїм психічним станом може
правильно сприймати що мають значення
по справі факти і давати по них
показання .

Крім того, у судовому засіданні були
досліджені речові докази: ніж з плямами
речовини бурого кольору; ніж з
рукояткою чорного кольору, чоловічу
кофту сірого кольору з плямами
речовини бурого кольору; чоловічі
шорти коричневого кольору з плямами
речовини бурого кольору.

При цьому обвинувачений вказав на
кухонний ніж із пластмасовою рукояткою
із плямою бурого кольору, як на ніж,
яким він спричинив колото-різані
поранення потерпілому ОСОБА_3

Аналізуючи та оцінюючи показання
обвинуваченого, які він безпосередньо
надав у судовому засіданні, колегія
суддів вважає їх послідовними,
логічними і правдивими, такі показання
ОСОБА_1 узгоджуються із показаннями
потерпілого ОСОБА_3 і свідка ОСОБА_6, а
також дослідженими доказами у їх
сукупності, тому колегія суддів
приймає їх до уваги.

Відповідно до положень п. 22 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 7
лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в
справах про злочини проти життя та
здоров'я особи» для відмежування
умисного вбивства від умисного
заподіяння тяжкого тілесного
ушкодження, яке спричинило смерть
потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні
ретельно досліджувати докази, що мають
значення для з'ясування змісту і
спрямованості умислу винного. Питання
про умисел необхідно вирішувати
виходячи із сукупності всіх обставин
вчиненого діяння, зокрема враховувати
спосіб, знаряддя злочину, кількість,
характер і локалізацію поранень та
інших тілесних ушкоджень, причини
припинення злочинних дій, поведінку
винного і потерпілого, що передувала
події, їх стосунки. Визначальним при
цьому є суб'єктивне ставлення винного
до наслідків своїх дій: при умисному
вбивстві настання смерті охоплюється
умислом винного, а в разі заподіяння
тяжкого тілесного ушкодження, яке
спричинило смерть потерпілого,
ставлення винного до її настання
характеризується необережністю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
про наявність у обвинуваченого умислу
на вбивство ОСОБА_3 свідчить факт
нанесення 3 ударів ножем потерпілому,
більш того, обвинувачений наніс всі три
удари в область грудної клітини зліва,
де знаходиться життєво-важливий орган -
серце, їх кількість і спосіб нанесення,
характер і локалізація, а також причини
припинення обвинуваченим своїх
злочинних дій - його впевненість у
протиправному позбавленні життя
потерпілого.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_1
безсумнівно, усвідомлював, що наносить
удари ножем в область грудної клітини
зліва, де знаходиться життєво-важливий
орган - серце, позбавляючи потерпілого
життя, усвідомлював невідворотність
настання смерті ОСОБА_3, що
охоплювалось, як його передбаченням,
так і бажанням, виконав при цьому всі
дії, які вважав необхідними для
доведення свого злочинного наміру до
кінця, оскільки вважав потерпілого
мертвим, тому колегія суддів приходить
до переконання, що кримінальне
правопорушення, яке ставиться у вину
ОСОБА_1 дійсно мали місце, вони містять
склад злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2,
115 ч. 1 КК України, і обвинувачений винен
у його вчиненні, а його винуватість є
безперечно доведеною в ході судового
розгляду.

Даючи юридичну оцінку діям
обвинуваченого, колегія суддів вважає,
що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані
за ст.15 ч. 2, 115 ч. 1 КК України, так як він
своїми умисними діями вчинив
закінчений замах на вчинення умисного
протиправного спричинення смерті
(вбивство) потерпілого ОСОБА_3

Тож, ОСОБА_1 підлягає покаранню за
вчинене ним вказане кримінальне
правопорушення.

Тож, з урахуванням наведених вище
доказів та об'єктивно встановлених
обставин у їх сукупності, суд приходить
до переконання, що діяння, яке
інкриміновано ОСОБА_1 дійсно мали
місце, воно містять склад
кримінального правопорушення,
передбаченого ст. ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1 КК
України і обвинувачений винен у його
вчиненні, а його винуватість також є
безперечно доведеною в ході судового
розгляду.

Даючи юридичну оцінку діям
обвинуваченого, суд вважає, що дії
ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ст.
ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1 КК України, так як він
своїми умисними діями вчинив
закінчений замах на умисне вбивство,
тобто виконав всі дії, які вважав
необхідними для доведення злочину до
кінця, але з причин, що не залежали від
його волі, не довів свій злочин до
кінця, тому він підлягає покаранню за
вчинення такого кримінального
правопорушення.

При призначенні ОСОБА_1 покарання,
колегія суддів відповідно до положень
ст. 65 КК України враховує ступінь
тяжкості вчинених ним злочинів, особу
винного та обставини, що пом'якшують та
обтяжують покарання.

Так, колегія суддів враховує, що
інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_1
кримінальне правопорушення відповідно
до положень ст. 12 КК України
відноситься до категорії особливо
тяжких злочинів.

При цьому, суд враховує, що
обвинувачений ОСОБА_1 протягом
судового розгляду свою вину у скоєнні
інкримінованого йому правопорушення
визнав повністю і щиро покаявся у
скоєному, а тому колегія суддів визнає,
відповідно до положень ст. 66 КК України
це обставиною, що пом'якшує його
покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 67 КК України,
обставиною, що обтяжує покарання
обвинуваченого, суд визнає вчинення
злочину у стані алкогольного сп'яніння,
рецидив злочинів.

Разом із цим, суд враховує, що
обвинувачений раніше судимий за
скоєння умисного тяжкого злочину,
передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України,
судимість за яке у встановленому
порядку не знята і не погашена,
належних висновків для себе не зробив,
на шлях виправлення не став і в період
умовно-дострокового звільнення від
відбування покарання за вироком суду,
вчинив умисний злочин проти життя та
здоров'я особи.

За місцем проживання обвинувачений
характеризується з негативної сторони,
довгий час був офіційно не
працевлаштований, будь-яких мір до
працевлаштування не приймав, зловживав
спиртними напоями, до Київського РВ ДМУ
поступали відносно останнього скарги,
на підставі чого із ним проводились
профілактичні бесіди, на обліку в
наркологічному та психоневрологічному
диспансерах на обліку не стоїть, на
обліку в протитуберкульозному
диспансері не стоїть.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу обвинуваченого та
обставини, що пом'якшують та обтяжують
його покарання, які наведені вище,
колегія суддів приходить до
переконання, що виправлення
обвинуваченого і попередження
вчинення ним нових злочинів, можливо
тільки в умовах ізоляції від
суспільства, і вважає, що ОСОБА_1 має
бути призначено покарання у вигляді
позбавлення волі, оскільки саме таке
покарання, на думку колегії суддів,
буде найбільш необхідним і достатнім
для його виправлення та попередження
скоєння ним нових злочинів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК
України якщо засуджений після
постановлення вироку, але до повного
відбуття покарання вчинив новий
злочин, суд до покарання, призначеного
за новим вироком, повністю або частково
приєднує не відбуту частину покарання
за попереднім вироком.

Відповідно до вироку Київського
районного суду м. Донецька від 25 лютого
2008 року ОСОБА_1 засуджено за ст. 121 ч.2 КК
України до покарання у вигляді 7 років
позбавлення волі.

Згідно постанови Кіровського
районного суду м. Макіївки від 13 липня
2012 року ОСОБА_1 звільнений від
відбування покарання за вироком
Київського районного суду м. Донецька
від 25.02.2008 року умовно-достроково на 2
роки 3 місяці 10 днів.

Під час судового розгляду зазначеного
кримінального провадження
встановлено, що після постановлення
вироку, але до повного відбуття
покарання ОСОБА_1 вчинив новий злочин,
тому колегія суддів вважає, що
обвинуваченому має бути призначено за
правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК
України, тобто за сукупністю вироків
шляхом часткового приєднання не
відбутої частини покарання за
попереднім вироком до призначеного
покарання за даним вироком.

До набрання вироком законної сили
запобіжний захід, обраний у відношенні
ОСОБА_1 у вигляді утримання під вартою у
Донецькому слідчому ізоляторі УДПтСУ в
Донецькій області - вважати
продовженим.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 слід
рахувати відповідно до ухвали
Київського районного суду м. Донецька
від 17 серпня 2013 року про обрання
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою з моменту його затримання,
тобто - з 16 серпня 2013 року.

Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100
КПК України слід вирішити наступним
чином:

- ніж з плямами речовини бурого кольору;
ніж з рукояткою чорного кольору,
чоловічу кофту сірого кольору з
плямами речовини бурого кольору;
чоловічі шорти коричневого кольору з
плямами речовини бурого кольору -
знищити.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальних витрат у кримінальному
провадженні немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 349, 369-371, 373-376 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого, ст. ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1 КК
України і призначити йому покарання:

- за ст. ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1 КК України - 8
(восьми) років 6 місяців позбавлення
волі, із відбуванням покарання в
кримінально-виконавчій установі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до
покарання, призначеного за даним
вироком, частково приєднати не відбуту
ОСОБА_1 частину покарання за попереднім
вироком Київського районного суду м.
Донецька від 25.02.2008 року, остаточно
визначивши ОСОБА_1 покарання у вигляді
10 (десяти) років позбавлення волі з
відбуванням покарання у
кримінально-виконавчій установі.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 слід
рахувати з моменту його затримання,
тобто - з 16 серпня 2013 року.

До набрання вироком законної сили
запобіжний захід, обраний у відношенні
ОСОБА_1 у вигляді утримання під вартою у
Донецькому слідчому ізоляторі УДПтСУ в
Донецькій області - вважати
продовженим.

Долю речових доказів в порядку п.9 ст. 100
КПК України слід вирішити наступним
чином:

ніж з плямами речовини бурого кольору;
ніж з рукояткою чорного кольору,
чоловічу кофту сірого кольору з
плямами речовини бурого кольору;
чоловічі шорти коричневого кольору з
плямами речовини бурого кольору -
знищити.

Вирок суду набирає законної сили після
спливу тридцятиденного строку,
встановленого ст. 395 КПК України для
його оскарження. Подання апеляційної
скарги на вирок суду зупиняє набрання
ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку
ст.395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути
подано через Київський районний суд
міста Донецька протягом тридцяти днів
з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК
України негайно після його
проголошення вручається
обвинуваченому та прокурору і не
пізніше наступного дня після ухвалення
надсилається учаснику судового
провадження, який не був присутнім в
судовому засіданні.

Головуючий суддя
І.Г.Ополинська

Суддя
Т.В. Чальцева

Суддя
М.Ю.Лях