Справа № 136/528/15-к

В И Р О К
іменем України

"24" червня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду у м. Липовець кримінальне провадження №0000099 від 03 березня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Костянтинівка, Липовецького району, Вінницької облаті, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, який має двох малолітніх д1тей, з осв1тою середньою, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України

за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення:

прокурора ОСОБА_4

з боку захисту : обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Прапорщик ОСОБА_3 призваний під час мобілізації, на підставі нарядів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 .
Під час виконання своїх службових обов`язків прапорщик ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16, ЗО, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази начальника, стримувати інших й самому не допускати негідних вчинків.
Відповідно до ст. 37 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.
28.08.2014 прапорщик військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 на підставі припису №56 від 28.08.2014 вибув із постійного місця дислокації даної військової частини в зоні проведення АТО до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого проходження військової служби та відповідно по прибуттю, а саме з 29.08.2014 перебуває у підпорядкуванні посадових осіб Вінницького ОВК.
ОСОБА_3 , на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 29.08.2014 №140 був прикомандирований до ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого проходження військової служби та виконання посадових обов`язків.
04 вересня 2014 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 видано наказ №351 «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання». Вказаний наказ був виданий повноважною особою, у межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також ґрунтується на законі, за змістом не суперечив чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина, тобто в контексті ст. 41 КК України є законним.
Проте, будучи невдоволеним від вибуття до місця постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , розуміючи, що військова частина дислокується в зоні проведення АТО та приймає участь у бойових діях, у прапорщика ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на відкриту відмову від виконання наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №351 від 04 вересня 2014 року «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання», а також відмову від виконання обов`язків за посадою, чим підриває боєготовність та боєздатність вказаної військової частини.
Реалізуючи задумане, прапорщик ОСОБА_3 , відмовився ставити підпис про ознайомлення його з вищевказаним наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 та відмовився отримати припис про вибуття до місця постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , про що було складено комісійний акт засвідчення відмови про ознайомлення з наказом від 06.09.2014 та комісійний акт засвідчення відмови про отримання припису для убуття до нового місця служби від 08.09.2014 прапорщика ОСОБА_3 , а також умисно без будь-яких поважних причин відкрито відмовився їх виконувати, про що усно заявив ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутршньої служби Збройних Сил Украши, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 06 вересня 2014 року близько 9 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , д1ючи з прямим умислом, відкрито відмовився виконати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 №351 від 04 вересня 2014 року «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання» та припис щодо вибуття останнього до постійного місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зон1 проведення Антитерористичної операції, які були видані уповноваженою особою, в межах своїх повноважень, iз дотриманням належної форми i порядку їх в1ддання, а також грунтувались на закон1, за зм1стом не суперечать чинному законодавству, та згідно яких ОСОБА_3 був зобов`язаний 10 вересня 2014 року прибути до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, тому своїми д1ями підірвав боєготовність та боєздатн1сть вказаної військової частини.
Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що 14.05.2014 року він був призваний на військову службу і відправлений на схід у Донецьку область на кордон із РФ. 02 липня 2014 року, коли був перший обстріл, не було нормальної команди з боку військового керівництва. Був поранений але від госпіталізації відмовився і місяць сам заліковував рани, оскільки у його відділенні було 13 молодих недосвідчених бійців і він не міг залишити цих дітей. Вони не були забезпечені ні одягом, ні їжею, ні боєприпасами. Командувати не було кому, всі командири кудись ділись. Залишилось 18 чоловік із батальйону. Тобто, не було командирів, які би адекватно могли оцінити ситуацію. Коли доповів начальству про необхідність підтримки артилерії та перегрупування , йому сказали писати рапорт. Рекомендація на написання рапортів була від командира батальйону. У зв`язку із цим, він разом із іншими солдатами написали рапорти про залишення військової частини та звільнення у запас. Його направили у Вінницьку область в облвійськкомат, а потім у АДРЕСА_2 . Через 10 днів, без будь-якої роботи по відновленню морально-психологічного стану, коли він був у такому ж знервованому та подавленому стані, йому ТВО військового комісара ОСОБА_6 надав наказ №351 від 04 вересня 2014 року «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання», який був без відповідних реквізитів, підпису та печатки . Йому запропонували вибути до військової частини, а куди саме в приписі не вказано . Сам припис на руки не дали. Тому він, не вважаючи це наказом , - не виконав його. В даний час він не відмовляється від проходження військової служби.
В обґрунтування винуватості ОСОБА_3 державним обвинуваченням суду надані наступні докази:
Показання свідка ОСОБА_7 , який суду пояснив, що служить ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_3 за наказом облвійськкома прибув в його розпорядження. В райвійськкоматі він вчасно приходив на роботу, виконував всі його розпорядження. Потім надійшов наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 на вибуття ОСОБА_3 у військову частину, який він відмовився виконувати, пояснивши, що не бажає проходити службу у зоні АТО. Наказ був доведений до прапорщика ОСОБА_3 та повідомлено, що йому потрібно прибути до облвійськкомату, а звідти до військової частини. Однак ставити свій підпис про ознайомлення з наказом, отримувати припис та виконувати наказ ОСОБА_3 - відмовився.
Показання свідка ОСОБА_8 , який суду пояснив, що є начальником відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_4 . В його присутності райвійськком ОСОБА_6 зачитав ОСОБА_3 наказ про повернення до військової частини. Крім цього, обвинуваченому вручався припис, якого він відмовився отримувати та підписувати будь-що.
Показання свідка ОСОБА_9 , який суду пояснив, що служить старшим офіцером у райвійськкоматі . ОСОБА_3 відбував військову службу у в/ч НОМЕР_2 . Наказ №351 доводився ОСОБА_3 в його присутності. Місце розташування в/ч НОМЕР_2 йому не повідомлялось, але було доведено до відома, що він зобов`язаний прибути в облвійськомат, звідки його мали відправити до військової частини. ОСОБА_3 відмовився проходити службу в зоні АТО, хоча від проходження військової служби взагалі не відмовлявся. Причину відмови пояснив сімейними обставинами та поганим забезпеченням військовослужбовців.
Припис командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 28.08.2014 року №56, згідно з яким прапорщику ОСОБА_3 пропонується 28.08.2014 року вибути до м.Вінниці в підпорядкування Вінницького ОВК. Строк прибуття 30.08.2014 року. ( а.с.64)

Витяг із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.08.2014 року №140, відповідно до якого прапорщику ОСОБА_3 , командиру гранатометного відділення стрілецької роти, який прибув у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відновлення боєздатності та морально-психологічного стану, встановити місце проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_6 ( а.с.70,72).

Наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №351 від 04.09.2014 року, яким військовослужбовцям військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що відряджені та виконують обов`язки в військових комісаріатах області, за місцем їх призову, наказано до 10.09.2014 року вибути до місця виконання завдань військової частини польова пошта НОМЕР_1 .( а.с.82)

Акт засвідчення відмови про ознайомлення з наказом від 06.09.2014 року, згідно з яким прапорщик ОСОБА_3 відмовився ставити підпис про ознайомлення з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №351 від 04.09.2014 року, мотивуючи це тим, що відмовляється проходити військову службу в зоні АТО в Луганській та Донецькій областях та просить звільнити його в запас ( а.с.91)

Наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №145 від 08.09.2014 року,, згідно з яким прапорщик ОСОБА_3 , командир гранатометного відділення стрілецької роти, який перебував у відрядженні для відновлення боєздатності та морально-психологічного стану у ІНФОРМАЦІЯ_6 за місцем його призову, вважати таким, що з 08.09.2014 року вибув до військової частини ( а.с.97,99,101).

Припис військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № ВП/228 від 08.09.2014 року, яким прапорщику ОСОБА_3 пропонується 08.09.2014 року вибути до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби. Строк вибуття 10 вересня 2014 року ( а.с.112).

Акт засвідчення відмови прапорщика ОСОБА_3 про отримання припису від 08.09.2014 року ( а.с.117).

Аналізуючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження приходить до наступного висновку.
Одним із головних загальних обов`язків усіх військовослужбовців є обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників), крім явно злочинних. Це обумовлено характерним для всіх військових формувань принципом єдиноначальності. Наказ є законним, якщо він відданий відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.
До військових начальників слід відносити військовослужбовців, які для виконання певних завдань мають у своєму розпорядженні. підлеглих, наділені правом віддавати останнім накази, розпорядження та інші обов`язкові для виконання вимоги і застосовувати щодо них дисциплінарну владу. Під військовими начальниками у військових статутах та інших актах військового законодавства розуміються; 1) начальники за службовим положенням (посадою), тобто військовослужбовці, котрим доручено постійно чи тимчасово керувати службовою діяльністю інших військовослужбовців або робітників та службовців (підлеглих); 2) начальники за військовим званням.
Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у т.ч. і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
З об`єктивної сторони злочин може виражатися у формі відкритої відмови виконати наказ начальника; або інше умисне невиконання наказу.
Відкрита відмова виконати наказ начальника виражається в усній або письмовій заяві підлеглого про небажання виконувати одержаний ним наказ чи в мовчазному демонстративному вчиненні дій, які свідчать про те, що наказ не буде виконуватися.
Дослідивши надані суду докази, суд прийшов до висновку, що суду надані достатні докази стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_3 відкрито відмовився виконати наказ начальника ( тобто військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , в підпорядкування якого обвинувачений вибув за приписом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 28.08.2014 року №56) №351 від 04.09.2014 року яким військовослужбовцям військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( до числа яких відносився і ОСОБА_3 ) наказано повернутись до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Яким чином це необхідно зробити, обвинуваченому було роз`яснено ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , про що останнім було повідомлено суд під час допиту його, як свідка.
Тому суд вважає, що дії обвинуваченого органами досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.
При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст. 50, 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.1 ст. 402 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Ні пом`якшуючих, ні обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин - судом не встановлено .

За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується виключно позитивно, Згідно з наданою характеристикою, заяв та скарг на порушення громадського порядку ОСОБА_3 до Липовецької міської ради не надходило. На обліку в лікаря-нарколога та лікаря -психіатра не перебуває.

Вперше притягається до кримінальної відповідальності.

Одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка є дитиною-інвалідом, та сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

24.03.1999 року був нагороджений нагрудним знаком «За зразкову службу» 11 ступеня.

Враховуючи зазначені обставини в сукупності, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає необхідним застосувати відносного обвинуваченого ОСОБА_3 міру покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст.402 КК України . При цьому, приймаючи до уваги всі обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого , який мав бездоганну поведінку, наявність на його утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є інвалідом, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що він може бути виправлений та перевихований без ізоляції суспільства, в зв`язку з чим застосовує ст.75 КК України, та звільняє його від відбування покарання із випробуванням та іспитовим строком в два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.
Признкачення саме такого покарання, на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.
Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню - відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст.ст.368-371, 373, 374 КПК України,
СУД

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у виді 1(одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк в 2 ( два) роки.
На підставі ст.76 ч.1 п.2, п.3, п.4 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд. Після закінчення цього строку вирок набирає законної сили , якщо не буде подано апеляційної скарги на вирок суду.

Копію вироку вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя: ОСОБА_1