АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2915/14-к Номер провадження 11-кп/786/27/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_3
суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
при секретарі ОСОБА_6
з участю прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , старшого прокурора прокуратури Полтавської області на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2014 року.

У С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого в силу ст.. 89 КК України не судимого:
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфасовського 3767, 37 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_10 .

Стягнути з ОСОБА_9 на користь Лубенської комунальної центральної міської лікарні 3503, 27 грн. витрати на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в розмірі 3503, 27 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення комісійної судової авто технічної експертизи Полтавського відділення Харківського НДІСЕ у розмірі 1968 грн. 00 коп.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за злочин проти безпеки руху вчинений за наступних обставин.
Так, 9.03.2014 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_9 , керував технічно справним автомобілем ВАЗ -21099 номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 , рухаючись у темний час доби з увімкненим ближнім світлом фар зі швидкістю близько 60 км/год. в освітленому вуличними ліхтарями місці, по проїжджій частині вулиці Шевченка у напрямку від площі Слави до вул. Радянської.

В районі перехрестя з другорядною дорогою - проїзною частиною вул. Монастирської, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу через проїзну частину вул. Шевченка, розташовану одразу після перетину вул. Монастирської м. Лубни Полтавської області, ОСОБА_9 грубо порушив п.п. 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості, аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу для того, аби пропустити пішоходів ОСОБА_13 ,1999 року народження, ОСОБА_13 , 2000 року народження, ОСОБА_14 , 2000 року народження, ОСОБА_10 1999 року народження, ОСОБА_11 1995 року народження, які вийшли на пішохідний перехід з боку скверу Володимирської площі у напрямку вул. Г. Тютюнника.

Унаслідок несвоєчасного вжиття ОСОБА_9 заходів до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу при наближені до пішохідного переходу з тим, аби пропустити на ньому згаданих вище пішоходів, не врахування ним дорожніх умов та дорожньої обстановки, керований зазначеним водієм автомобіль передньою частиною допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що сталося на смузі зустрічного руху. В результаті наїзду ОСОБА_9 на пішохода ОСОБА_11 останньому було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у Лубенській КЦМЛ, а пішоходу ОСОБА_10 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Причиною смерті ОСОБА_11 стала відкрита черепно-мозкова травма з переломами кісток склепіння та основи черепу, що супроводжувалася крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку.

В апеляції захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 без оскарження доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, зазначено, що покарання призначене ОСОБА_9 є надто суворим. Так при призначенні покарання Мульованому судом першої інстанції не було враховано, що він має батька пенсіонера, інваліда 2 групи, учасника ліквідації ЧАЕС 2 категорії, а сам ОСОБА_9 до свого повноліття перебував на обліку, як дитина, що потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

Крім того, з часу настання дорожньо-транспортної пригоди з боку обвинуваченого, потерпілим надавалась суттєва матеріальна підтримка, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, це також не було враховано судом при винесенні вироку.

Тому, враховуючи вищевикладене просив вирок відносно ОСОБА_9 змінити у зв`язку із суворістю призначеного покарання. Пом`якшити ОСОБА_15 покарання до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. На обґрунтування апеляції вказав, що вирок районного суду постановлено з порушенням кримінального закону, призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Просить врахувати, що ОСОБА_9 скоїв тяжкий злочин внаслідок якого загинула людина, збитки потерпілим не відшкодував. Крім того, обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності, але в силу ст. 89 КК України судимість погашена. На підставі викладеного, вважає, що призначене районним судом покарання є занадто м`яким, недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянтів захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги з підстав зазначених у ній, а в задоволенні скарги прокурора просили відмовити, пояснення прокурора, який підтримав подану ним апеляцію, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляції прокурора.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість ОСОБА_9 та на кваліфікацію його дій, не встановлено.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, - підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Доводи прокурора про м`якість призначеного покарання обґрунтовані, у зв`язку з чим, вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, оскільки при призначенні покарання районним судом не враховані в повній мірі вимоги ст. 65 КК України.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами, передбачено, що із врахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання лише особам, які вперше вчинили злочин, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.
Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами до 3 років або без такого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому, грубо порушував вимоги п. 12.3, 18.1 ПДР України, а саме несвоєчасного вжиття ОСОБА_9 заходів до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу при наближені до пішохідного переходу з тим, аби пропустити на ньому пішоходів ОСОБА_13 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , не врахування ним дорожніх умов та дорожньої обстановки, керований зазначеним водієм автомобіль передньою частиною допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ,які були неповнолітніми.
Мотивуючи необхідність призначення основного покарання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, суд першої інстанції у вироку послався на принципи законності, справедливості, індивідуалізації покарання, враховуючи характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, його відношення до злочину. При цьому, вказано на позитивні дані ОСОБА_9 : постійне місце проживання та реєстрації, де він характеризується позитивно, не судимий, щире каяття, визнання вини та молодий вік.
Однак, районний суд недостатньо врахував тяжкість кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, не повно враховані обставини кримінального провадження, так ОСОБА_9 було скоєно дорожньо-транспортну пригоду на нерегульованому пішохідному переході в наслідок його вини пішохід, яка є неповнолітньою ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а пішохід ОСОБА_11 , який на момент вчинення ДТП був неповнолітнім отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер.
При цьому судом першої інстанції не враховано, що потерпілі також мають молодий вік та є неповнолітніми.
Крім того, ОСОБА_9 офіційно не працює, раніше притягався до кримінальної відповідальності, але в силу ст. 89 КК України вважається не судимим.
Враховуючи наведені дані колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 призначено м`яке покарання, яке є недостатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Отже, доводи адвоката про необхідність застосування ст.75 КК України та помякшення призначеного покарання є необгрунтованими.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляцію прокурора задовольняє частково.
Керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407, ст. 418, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляцію прокурора задовольнити.
В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 відмовити.
Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки.
ОСОБА_9 взяти під варту негайно в залі суду.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту фактичного взяття під варту, тобто з 15.01.2015 року.
В іншій частині вирок залишити без змін.
На вирок може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, що тримається під вартою у той же строк з моменту отримання копії вироку.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5