Справа № 1-7/10
В И Р О К

іменем України

24.06.2010 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Омельченко М.М.

при секретарі Комендат М.Р.

за участю прокурора Гавронського О.О., Будніка І.А.

потерпілої ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, що має неповну середню освіту, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

встановив:

ОСОБА_3 31 січня 2009 року приблизно о 23 годині 20 хвилин, перебуваючи поблизу кафе «Палуба» по вул. Чорновола в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, на ґрунті неприязних стосунків, які у нього склалися з ОСОБА_1, умисно наніс їй удар долонею лівої руки в праву сторону обличчя, після чого ОСОБА_1 намагалася втекти від ОСОБА_3, але останній наздогнав її і, схопивши правою рукою за волосся, розвернув її обличчям до себе, і своєю лівою долонею вдарив по обличчю, від чого ОСОБА_1, не втримавшись на ногах, впала на землю, коли піднялася, то знову намагалася втекти, але ОСОБА_3 знову підбіг до неї і наніс їй декілька ударів лівою рукою в праву частину її обличчя та голови, потім схопив за капюшон куртки, в яку була одягнена ОСОБА_1 і декілька разів наніс удари в область обличчя та голови з правої сторони, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, забою головного мозку, лінійного перелому лобної, тімяної кістки справа, параорбітальної гематоми справа. Відповідно до висновку експерта № 100/Д від 23.03.2009 року черепно-мозкова травма, яка супроводжується переломом лобної і тімяної кістки, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечності для життя в момент заподіяння.

Допитаний у судовому засіданні підсудний свою вину у предявленому йому обвинуваченні визнав частково та пояснив суду, що з ОСОБА_1 вони проживали у цивільному шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_4, якому зараз 3 роки. З ОСОБА_1 у нього склалися неприязні відносини з приводу того, що вона не дозволяє бачитися з сином. 31.01.2009 року приблизно о 22 годині він прийшов до неї додому, син вибіг до нього, за ним вийшла ОСОБА_1, почала бити його, відсторонюючи від дитини, сказала, що це взагалі не його дитина, а тому він пішов. Ввечері, гуляючи зі своїми друзями, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, він зустрів ОСОБА_1 з подругою. На запитання, з ким дитина, вона йому грубо відповіла, що син з сестрою і взагалі це не його справа. Після цього він її вдарив. Куди бив не памятає, скільки ударів наніс теж. ОСОБА_1 намагалася втекти, але він її наздогнав. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не намагались його зупинити, його зупинили працівники міліції. Підсудний заперечив механізм нанесення ударів саме лівою рукою, посилаючись на те, що вона у нього травмована. Розуміє, що вчинив неправильно. У вчиненому розкаявся, просив його суворо не карати, під час розгляду справи виявив намір відшкодувати завдану його діями матеріальну шкоду, проте ніяких виплат не провів.

Потерпіла ОСОБА_1 показала суду, що ОСОБА_3 її колишній співмешканець, з яким вони проживали в цивільному шлюбі, батько її сина. З ним склалися неприязні відносини, оскільки коли вони проживали разом, він часто випивав. 31 січня 2009 року з самого ранку ОСОБА_3 прийшов до них додому, син вийшов назустріч. Вона не чекала його побачити, тому і відштовхнула. Він почав кричати, що хоче до сина. З приводу цього вони посварилися та ОСОБА_3 пішов додому. Ввечері того ж дня вона гуляла з подругою, сина залишила із старшою сестрою. По дорозі вони зустріли ОСОБА_3 з двома його друзями. Він почав знову сварку, а потім почав її бити. Вона хотіла втекти, а він схопив її за капюшон, рукав, потім за волосся схопив, вдарив в голову зі сторони потилиці. Вона побігла в сторону відділу міліції. Назустріч вийшло троє чоловіків, які спочатку не підходили, а підійшли, коли він схопив її. Вона написала заяву у відділенні. 03 лютого 2009 року робили експертизу, а 05 лютого 2009 року мені робили томографію. В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 заявила цивільний позов, в якому просила стягнути з підсудного на її користь матеріальну шкоду у розмірі 5000 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн. При визначенні покарання погодилась з думкою прокурора.

Окрім визнання підсудним своєї вини, його вина у в інкримінованому діянні підтверджуються іншими показами, зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- показами свідка ОСОБА_5, який показав суду, що ОСОБА_3 його товариш. З ОСОБА_1 не спілкується. 31 січня 2009 року вони з ОСОБА_3 здзвонилися та домовилися зустрітися. Зустрілися близько 22-23 години вечора. ОСОБА_3 він зустрів з іншим його товаришем. До цього випадку потерпілу він не бачив. У м. Вишневе, точно місця не памятає, ОСОБА_3 відстав, а коли я звернув на це увагу, то побачив як він замахнувся на ОСОБА_1 і вона присіла. Він підійшов та запитав, що це він робить, на що отримав відповідь, що це не його справа. Після цих слів він пішов в магазин. Хвилин через 5 повернувся, але нікого вже не було. Він взяв таксі і поїхав. На його телефонні дзвінки ОСОБА_3 не відповідав. Наступного дня він зателефонував до нього і ОСОБА_3 сказав, що його забрав патруль;

- оголошеними в судовому засіданні, згідно ст. 308, 306 КПК України, показами свідка ОСОБА_6, причина неявки якого за викликом суду визнана поважною, який, будучи допитаним на досудовому слідстві показав, що 31.01.2009 року приблизно о 23 годині 20 хвилин він разом зі своїм товаришем ОСОБА_3 приїхали в м. Вишневе, де вони зустріли ОСОБА_5 знайомого ОСОБА_3. Всі разом ми пішли в напрямку с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, проходячи по вул. Чорновола в м. Вишневе біля кафе «Палуба» їм назустріч йшла дівчина, яку ОСОБА_3 зупинив і почав з нею розмовляти, як йому потім стало відомо зі слів ОСОБА_3, це була його колишня співмешканка ОСОБА_1. Під час розмови ОСОБА_3 з ОСОБА_1 він відійшов на декілька метрів в сторону, щоб не заважати їхній розмові. Через декілька хвилин він почув тупіт, коли повернувся, то побачив, що ОСОБА_1 втікає від ОСОБА_3, а він її наздоганяє. Віталій наздогнав ОСОБА_1 і вони продовжили розмову. Коли він повернувся до них знову, то побачив, що вони між собою штовхаються і б'ються, і відразу направився в їхню сторону. Коли він підходив до них, то зі сторони відділення міліції до них також підходили працівники міліції. Що саме відбувалося між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, та як саме вони билися він не бачив (а.с. 59);

- показами експерта ОСОБА_7, який, будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що зважаючи на давність травми три роки після перелому та два роки після внутрішньо-суглобового кісткового панарицію, такого строку достатньо для повного їх загоєння. Удари ОСОБА_3 міг нанести лівою рукою. Відповідно до локалізації перелому у ОСОБА_1, він міг утворитися при падінні або ж від удару тупим предметом. Тілесні ушкодження у потерпілої могли бути нанесені внутрішньою стороною долоні, оскільки в такому випадку все залежить від товщини кісток черепа та сили удару;

- постановою про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 1); заявою ОСОБА_1 (а.с. 7); актом судово-медичного дослідження № 89/Д (а.с. 13); протоколом огляду місця події від 11.03.2009 року, обєктом якого являється частина тротуару, що по вул. Чорновола в м. Вишневе біля кафе «Палуба» (а.с. 26); протоколом відтворення обстановки та обставин події від 12.03.2009 року, під час якого ОСОБА_3 відтворено механізм нанесення ударів ОСОБА_1 (а.с. 46); висновком експерта № 100/Д, відповідно до якого, згідно наданої медичної документації та висновку консультанта-рентгенолога у ОСОБА_1 мали місце: черепно-мозкова травма, забій головного мозку, лінійний перелом лобної, тімяної кістки справа, параорбітальна гематома справа, яким міг бути кулак руки, за давністю можуть відповідати строку нанесення, черепно-мозкова травма, яка супроводжується переломом лобної та тімяної кістки, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм безпеки для життя (а.с. 55); копією медичної документації ОСОБА_1 (а.с. 100-103); документами про встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності, що є наслідком отриманих тілесних ушкоджень (а.с. 118).

Покази потерпілої та свідка суд вважає правдивими, покази підсудного в частині спростування механізму нанесення тілесних ушкоджень суд визнає неправдивими та таким, що направлені підсудним на помякшення покарання за вчинене, оскільки в цій частині його покази спростовуються показами потерпілої ОСОБА_1 та показами експерта ОСОБА_8 В решті покази підсудного суд визнає такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд визнає, що вина підсудного у вчинені злочину доведена повністю, його дії кваліфікуються судом за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу підсудного.

Призначаючи покарання, суд враховує, що вчинений ОСОБА_3 злочин відноситься до тяжких злочинів, підсудний за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, 17.02.2006 року постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області був звільнений на підставі ст. 46 КК України від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 296 КК України за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та виявилось в умисному, безпричинному неодноразовому нанесенні ударів руками та ногами в область голови, тулуба, в результаті чого неповнолітньому потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження (а.с. 134), згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 241 від 10.03.2010 року страждає на хронічний психічний розлад легку розумову відсталість олігофренію в ступені легкої дебільності (а.с. 189-190), обставин, що помякшують або обтяжують покарання підсудного, судом не встановлено, та з урахуванням ставлення підсудного до вчиненого, його процесуальної поведінки під час розгляду кримінальної справи в суді, думку потерпілої, вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки саме таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання підсудного.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 КПК України постановляючи вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд керується вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України та визначає його залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, виходячи з вимог розумності і справедливості та вважає доведеними вимоги про стягнення на користь потерпілої 30000 грн. моральної шкоди. В частині стягнення заявленої до відшкодування матеріальної шкоди суд вважає доведеними вимоги про стягнення 1511 грн. як такі, що підтверджені документально.

Речові докази та судові витрати у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323-324, 328 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (пять) років і 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з 01 березня 2010 року.

До строку покарання засудженому ОСОБА_3 зарахувати час перебування в ІТТ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області з 11.03.2009 року до 13.03.2009 року.

Цивільний позов потерпілої задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1511 (одну тисячу пятсот одинадцять) грн. матеріальної та 30000 (тридцять тисяч) грн. моральної шкоди. В решті вимог відмовити.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою в СІЗО № 13 ДДУ з ПВП в м. Києві та Київській області.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом пятнадцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту отримання ним копію вироку.

Суддя М.М. Омельченко