справа №1-217/08
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Знам”янський міськрайонний суд
судді
прокурора Щербина
розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду міста Знам”янка Кіровоградської області кримінальну справу по
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,уродженка та житель
АДРЕСА_1,українка,громадянка України,освіта середня-спеціальна,працює приватним
підприємцем,заміжня,утриманців не має,раніше не судима,-
ч.1 ст.172 КК України, -
здійснювала підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку,в порушення
п.6 ч.1 ст.24,ст.48 КЗПпУ,ч.2 ст.30 ЗУ «Про оплату праці»,п.2.14 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок працівників,затвердженої наказом Міністерства
праці України від 29 липня 1993 року №58,з січня 2008 року використовувала
найману працю ОСОБА_3 і з вересня 2007 року по листопад 2007 року ОСОБА_2,які
працювали реалізаторами продовольчих товарів,без укладення трудових договорів
та оформлення трудових книжок,ведення табелів робочого часу,нарахування
заробітної плати та обов”язкових державних платежів,надання відпусток та оплати
лікарняних найманим працівникам,передбачених трудовим законодавством.
цьому,ОСОБА_1,являючись посадовою особою,в порушення вимог ст.ст.23,24
КЗПпУ,п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок
працівників,відповідні записи про роботу в трудові книжки не вносила.
труд ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та не оформивши з ними трудові відносини у
встановленому законом порядку, ОСОБА_1 грубо порушив вимоги ст.ст.43,45,46
Конституції України, якими передбачено право людини на належні, безпечні і
здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом,
оплачувану щорічну відпустку, право на соціальний захист, що включає право на
забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності,
втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості
та в інших випадках, передбачених законом, яке гарантується
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ і організацій, ст.ст.253-256 Кодексу
законів про працю України та ст.ст.11, 14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких повинен
сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
для фізичних осіб, працю яких використовує на умовах трудового договору, що є
гарантією отримання працівником державного пенсійного забезпечення за віком.
чином, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, використовуючи труд найманого
працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та не оформивши з ними трудові відносини у
встановленому законом порядку, здійснила грубе порушення законодавства про
працю, а саме вимог ст.ст.43,45,46 Конституції України, ст.ст.23, п. 6 ч. 1 ст.
24, 48, 253-256 Кодексу законів про працю України, ст.ст.11,14 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, ч. 2 ст. 30 Закону
України “Про оплату праці”, п. 2.14 “Інструкції про порядок веденя трудових
книжок працівників”, затвердженної наказом Міністерства праці України від
29.07.1993 року № 58, що спричинило порушення прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на отримання
заробітної плати, не нижчої від визначеної законом, оплачувану щорічну
відпустку, соціальний захист, в тому числі отримання державного пенсійного
забезпечення за віком.
в судовому засіданні підсудна ОСОБА_1 свою вину в скоєному злочині визнала
повністю і суду пояснила,що дійсно,вона,з 2007 року здійснює підприємницьку
діяльність і вона використовувала працю ОСОБА_3 та ОСОБА_2,з якими вона трудову
угоду не укладала,так як не знала,що з найманими працівниками потрібно укладати
трудові угоди,після цього їх реєструвати і робити відповідні записи в трудових
книжках найманих працівників.
скоєному щиро кається,просить суд її суворо на наказувати.
відповідності з ч.3 ст.299 КПК України докази по справі судом не
досліджувалися, за згодою підсудної та прокурора, в зв»язку з тим, що ОСОБА_1
обставини справи,викладені в обвинувальному висновку - не оспорює.
обвинувачення ніким із учасників судового процесу не оспорюється, суд вважає
вину підсудної ОСОБА_1 в скоєнні злочину,передбаченого ч.1 ст.172 КК України,за
ознаками:грубе порушення законодавства про працю - доведеною.
призначенні покарання підсудній ОСОБА_1 суд враховує характер та ступінь
суспільної небезпеки скоєного підсудною умисного,закінченого злочину,який закон
класифікує як злочин невеликої тяжкості,особу ОСОБА_1,що вона раніше не
притягувалася до кримінальної відповідальності,займається суспільно-корисною
обставин,які пом»якшують покарання підсудної ОСОБА_1 суд відносить визнання
своєї вини,щире каяття в скоєному.
обтяжують покарання підсудної ОСОБА_1 судом не встановлено.
тяжкість скоєного ОСОБА_1,особу підсудної,наявність обставин,які пом»якшують
покарання і відсутність обставин,які обтяжують її покарання,суд вважає,що
виправлення ОСОБА_1 можливе без відбування покарання,застосувавши до підсудної
міру покарання у виді штрафу.
Керуючись ст.ст.323-324 КПК
України,суд, -
ОСОБА_1 визнати винною в
скоєнні злочину,передбаченого ч.1 ст.172 КК України і призначити покарання у
виді штрафу в сумі 510 грн.
Міру запобіжного заходу
відносно ОСОБА_1 - підписка про невиїзд - залишити без змін до вступу вироку в
подано апеляцію протягом 15-ти діб з моменту його проголошення
апеляційного суду Кіровоградської області.
Суддя
Знам»янського міськрайонного суду