Провадження № 1-кп/742/1/15
Єдиний унікальний № 742/3222/13-к
ВИРОК
іменем України
11 червня 2015 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
заставодавця - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000725 за підозрою ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Городня Ічнянського району Чернігівської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 13.07.2007 року Ічнянським районним судом Чернігівської області за ст.ст.122 ч.1,75,76 КК України до 3 років обмеження волі зі звільненням від відбування покарання та встановленням іспитового строку терміном на 2 роки,

2) 17.09.2009 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ст.ст.122 ч.1, 289 ч.2, 70 ч.1, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, постановою Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 22.06.2011 року невідбуту частину покарання, згідно ст.82 КК України, замінено на 2 роки 5 місяців 10 днів обмеження волі, постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 квітня 2012 року звільнено умовно-достроково на невідбутий термін покарання 1 рік 7 місяців 19 днів обмеження волі,

за ст.190 ч.1, 190 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
08 травня 2013 року близько 15 години поблизу перехрестя вулиць Лесі Українки-Чернігівська в с.Сухополова Прилуцького району Чернігівської області ОСОБА_4 , умисно, шляхом повідомлення неправдивих відомостей громадянину ОСОБА_7 , заволодів грошовими коштами останнього в сумі 900 доларів США, що згідно курсу становить 7272 грн., та 2500 гривень, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши при цьому ОСОБА_7 матеріальні збитки на загальну суму 9772 грн.

22 травня 2013 року близько 11 години 20 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи у господарстві за адресою АДРЕСА_2 , умисно, повторно, шляхом повідомлення неправдивих відомостей ОСОБА_8 , заволодів грошовими коштами останнього в сумі 3000 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши при цьому останньому матеріальних збитків.

01 червня 2013 року близько 19 години, ОСОБА_4 перебуваючи поблизу господарства за адресою АДРЕСА_3 , умисно, повторно, шляхом повідомлення неправдивих відомостей громадянці ОСОБА_9 , заволодів грошовими коштами останньої в сумі 1000 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши при цьому їй матеріальних збитків.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в скоєні злочинів, щиро покаявся та пояснив, що дійсно телефонував невідомим йому людям, яким повідомляв неправдиву інформацію про їх близьких та шляхом обману заволодів їх коштами.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, але ним подана письмова заява про розгляд справи за його відсутності. Вказаним потерпілим також подано цивільний позов про відшкодування йому матеріальної шкоди в розмірі 10000 грн., який визнаний обвинуваченим.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи мається його позовна заява про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3000 грн., яку визнав обвинувачений.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Цивільний позов на досудовому слідстві не заявляла.

Враховуючи, що учасники судового розгляду не заперечували, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів, відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, в тому числі і обвинуваченим.

Учасникам процесу розяснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ст.190 ч.1 КК України, як шахрайство, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та за ч.2 ст.190 КК України, як шахрайство, вчинене повторно .

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер, ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, позицію потерпілих, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого

Відповідно до ст. 66 КК України, обставини, які пом`якшують відповідальність суд визнає, щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочинів та вчинення злочинів щодо осіб похилого віку.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений має молодий вік, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, негативно характеризується за місцем реєстрації та позитивно за місцем проживання, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив нові злочини в період умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 та ч.2 ст. 190 КК України у вигляді обмеження волі.Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_4 10 квітня 2012 року був звільнений умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 7 місяців 19 днів обмеження волі, суд вважає за необхідне врахувати роз`яснення, які надані у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, з якої вбачається, що у тому випадку, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили, покарання призначається за сукупністю вироків. При цьому, згідно ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за новим вироком .

При призначенні покарання суд вважає за необхідне зарахувати йому у строк покарання час перебування під вартою з 05.06.2013 року по 11.06.2013 року та з 02.06.2015 року по 11.06.2015 року.

Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов на суму 3000 грн., який підлягає до задоволення у повному обсязі.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов на суму 10000 грн., з врахуванням розміру заподіяної шкоди, підлягає до задоволення у сумі 9772 грн.,зважаючи на ті обставини, що більший розмір потерпілим не був належним чином обґрунтований та доведений.

Процесуальні витрати в частині оплати проведеної експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, на підставі ст.ст.118,124,126 КПК України.

Доля речових доказів по даному кримінальному провадженню має бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

Приймаючи рішення про засудження обвинувачено, суд, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, має прийняти рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, що вживалися по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_4 .

Так, ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 07.06.2013 року до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначивши дію такого до 17 год.10 хв. 04 серпня 2013 року.

Постановлюючи ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя визначив розмір застави, достатньої для забезпечення підозрюваним обов`язків, передбачених діючим КПК України та визначив коло додаткових обов`язків, яких у разі внесення застави, повинен був дотримуватися підозрюваний.

В той же час діючий КПК України не визначає конкретного (певного) строку, на який обирається такий запобіжний захід як застава, що чітко визначено у с.182 КПК України. Перелік обов`язків, які можуть бути покладені на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою визначені у ст. 194 КПК України.

Частина 6 даної статті передбачає, що обов`язки, передбачені частиною 5 цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Після закінчення строку, в тому числі і продовженого, на який підозрюваному , обвинуваченому були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині, а саме в частині покладених обов`язків, припиняє свою дію і обов`язки скасовуються. Ухвала ж в частині запобіжного заходу застави продовжує свою дію.

Як було встановлено в судовому засіданні, при призначенні справи до судового розгляду на 15 липня 2013 року, судом прийнято рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 попереднього запобіжного заходу застави, на невизначений термін. Таким чином суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід під час досудового розслідування залишився діючим та незмінним на час розгляду кримінального провадження у суді до постановлення вироку та прийняття відповідного рішення щодо вказаних запобіжних заходів. Беручи до уваги ті обставини, що постановлений 12 липня 2013 року вирок був скасований Апеляційним судом Чернігівської області та під час його скасування апеляційним судом не приймалося рішення щодо запобіжних заходів, суд вважає, що такі продовжили свою дію.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 , будучи повідомленим про скасування вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції та будучи повідомленим про розгляд такої у Прилуцькому міськрайонному суду, про що особисто підтвердив в судовому засіданні, ухилився від явки до суду, змінив місце проживання виїхавши до м.Києва, вказуючи причину такої - намаганням заробити кошти для відшкодування заподіяної шкоди потерпілим, однак протягом двох років так і не відшкодував заподіяної шкоди потерпілим хоча б частково, що не може бути визнано судом поважною причиною неявки, не повідомив суд про своє місце перебування, переховувався від суду близько 2 років, у зв`язку з чим судом було оголошено його розшук.

Заставодавець ОСОБА_6 , підтвердила в судовому засіданні обставини роз`яснення їй прав та обов`язків під час внесення застави. Однак вважає, що незважаючи на неналежне виконання обов`язків обвинуваченим та своїх обов`язків щодо забезпечення явки обвинуваченого за викликом до суду, має право на повернення їй внесеної застави. Також ОСОБА_6 підтвердила ті обставини, що дізнавшись про порушення обвинуваченим обов`язків щодо явки за викликом до суду та зміну ним місця проживання, яке не було їй відомо, не ставила питання про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави на інший запобіжний захід та повернення їй застави, як і не змогла фактично дотриматися покладених на неї обов`язків щодо забезпечення явки обвинуваченого в судове засідання.

Зважаючи на такі обставини, суд має керуватися вимогами ч. 8 ст.182 КПК України та вирішити питання про звернення внесеної ОСОБА_6 застави в дохід держави, про що клопотав прокурор.

Суд також не знаходить підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», про застосування якого обвинувачений подав письмове клопотання, оскільки ОСОБА_4 не відноситься до кола осіб, до яких вказаним Законом може бути застосоване таке звільнення.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 190 КК України та ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.190 КК України у вигляді 1 року обмеження волі,

- за ч.2 ст.190 КК України у вигляді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити до відбуття ОСОБА_4 2 роки обмеження волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2009 року у вигляді 1 року 7 місяців 19 днів обмеження волі та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 2 років 3 місяців обмеження волі.

Заходи забезпечення кримінального провадження у відношенні ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередніми тримання під вартою.

Зарахувавати ОСОБА_4 в строк відбутття покарання, призначеного за даним вироком, враховуючи вимоги ст. 72 КК України, час перебування під вартою з 05.06.2013 року по 11.06.2013 року та з 02.06.2015 року по 11.06.2015 року.

Заставу в розмірі 13000 грн. звернути в доход держави, зарахувавши до спеціального фонду Державного бюджету України.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 9772 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 3000 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової трасологічної експертизи в розмірі 244 грн.50 коп.

Речові докази по справі гіпсовий зліпок підошви взуття, що знаходиться в камері зберігання речових доказів Прилуцького МВ УМВС (а.п.84) знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів через Прилуцький міськрайонний суд.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оскаржувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно вручити засудженому прокурору, заставодавцю, а потерпілим, які не були присутні в судовому засіданні, надіслати по пошті.

Суддя: