Справа № 447/480/15-к

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2015 року місто Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Горішнє, Миколаївського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, раніше судимого, розлученого, не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КК України,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він починаючи з жовтня 2007 року по лютий 2015 року злісно ухилявся від сплати аліментів, встановлених рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 17.12.2007 року, і таким чином допустив заборгованість в розмірі 24403 (двадцять чотири тисячі чотириста три) грн.73 коп., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 шкоду на вказану суму. Таким чином вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.164 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, давати покази відмовився.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочині та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

В судовому засіданні були досліджені документи, а саме:

виконавчий лист №2-1111/2007 р. Миколаївського районного суду Львівської області від 17.12.2007 року про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення нею повноліття, в розмірі 250,00 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, починаючи з 17.10.2007 року;

постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №40001450 від 04.10.2013 року;

розрахунок заборгованості по аліментах станом на 17.02.2015 року, згідно якого заборгованість становить 24403 (двадцять чотири тисячі чотириста три) грн.73 коп;

копія вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 29.10.2014 року.

В судовому засіданні також було досліджено документи, що характеризують особу обвинуваченого, а саме: довідку про судимість, копію паспорта, довідку про неперебування на обліку у лікаря психіатра, довідку про склад сім`ї; довідку про неперебування на обліку у лікаря нарколога, характеристику з місця проживання.

Суд вважає доведеним факт злісного ухилення ОСОБА_4 від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), тобто скоєння ним злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

З урахуванням п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд з урахуванням обставин справи, не бере до уваги обтяжуючу обставину зазначену в обвинувальному акті, а саме рецедив злочину, так як вважає, що у такої обставини відсутній зв`язок із вчиненим кримінальним правопорушенням за ч.1 ст.164 КК України.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення і його мотиви, а також те, що обвинувачений визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, а також обставини, що обтяжують покарання, якими на думку суду, є вчинення злочину щодо малолітнього, наявність обставин що пом`якшують покарання, а саме повним визнанням обвинуваченим своєї вини та щире каяття, вважає за необхідне обрати йому покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч.1 ст. 164 КК України, оскільки вважає, що таке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначається, що у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України ( 2341-14) остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Отже вирок у цій справі та вирок Миколаївського районного суду Львівіської області від 29.10.2014 року, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст.336 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік слід виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначити йому покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт.

Вирок у цій справі та вирок Миколаївського районного суду Львівіської області від 29.10.2014 року, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст.336 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік - виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Миколаївський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1