У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Скотаря А.М.

суддів

Кузьменко О.Т., Шевченко Т.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 17 квітня 2008
року кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 на вирок Запорізького
районного суду Запорізької області від 13 липня 2007 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 24 вересня 2007
щодо ОСОБА_1.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, судимості не має,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України на два роки
позбавлення волі, ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_1 остаточно призначено чотири роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України його звільнено
від відбування покарання з випробуванням
з іспитовим строком два роки. До нього також застосовано вимоги ст.76 КК
України.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3, судові рішення щодо якого не оскаржуються.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області
від 24 вересня 2007 року вирок щодо ОСОБА_1 уточнено в частині встановлення йому обов'язків,
передбачених ст.76 КК України.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він з грудня 2005 року по січень 2006
року та у січні - березні 2007 року у Запорізькому районі Запорізької області
повторно таємно як з проникненням до житла, так і без такого, за попередньою
змовою групою осіб з ОСОБА_3, а також
самостійно викрав майно ОСОБА_2 на суму 1760 грн., ОСОБА_4 - 720 грн., ОСОБА_5
- 660 грн., ОСОБА_6 - 890 грн., ОСОБА_7 - 875 грн.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_2, посилаючись на безпідставність відмови у задоволенні її
клопотання про направлення справи на додаткове розслідування, а також на порушення
порядку застосування судом першої інстанції положень ч.3 ст.299 КПК України,
й незаконне залишення її цивільного позову без розгляду, просить судові рішення
скасувати, а справу направити на нове розслідування.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга потерпілої задоволенню не
підлягає.

Твердження потерпілої ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй
у задоволенні клопотання про направлення кримінальної справи щодо ОСОБА_1 на додаткове розслідування, є необґрунтованими.

Так, потерпіла ОСОБА_2 мотивувала своє клопотання
про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування тим, що ОСОБА_1 учинив злочин щодо неї за попередньою змовою з ОСОБА_8, однак органи досудового слідства не порушили кримінальну
справу щодо останнього, у зв”язку з чим розслідування по кримінальній справі щодо ОСОБА_1 є неповним.

Відмовляючи у задоволенні цього клопотання,
суд першої інстанції належним чином умотивував свої висновки у відповідному процесуальному
рішенні, які підтвердив апеляційний суд при розгляді апеляції потерпілої на вирок
щодо ОСОБА_1 та з якими погоджується колегія суддів касаційного суду.

Посилання потерпілої ОСОБА_2 у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив
порядок застосування ч.3 ст.299 КПК України, не ґрунтується на законі та матеріалах
справи.

Згідно з ч.3 ст.299 КПК України суд вправі,
якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним
дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи та розміру цивільного
позову, які ніким не оспорюються.

Як убачається з матеріалів справи, в підготовчій
частині судового засідання потерпіла ОСОБА_2 заявила клопотання про направлення кримінальної
справи за обвинуваченням ОСОБА_1. на додаткове розслідування. Для вирішення цього клопотання суддя, який розглядав справу, вийшов до нарадчої кімнати. Не дочекавшись
його повернення, яке відбулося в цей же день, ОСОБА_2 залишила зал судового
засідання. Після повернення з нарадчої кімнати та оголошення рішення суд, відповідно
до ч.1 ст.290 КПК України, з'ясував думку учасників судового розгляду про можливість
продовжити розгляд справи за відсутності потерпілої ОСОБА_2 та визнав за можливе
продовжити цей розгляд за її відсутності, мотивуючи це рішення тим, що ОСОБА_2 добровільно залишила зал судового засідання й клопотання
про перенесення справи не подала.

За таких обставин вирішення питання про
визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження
за відсутності потерпілої ОСОБА_2, не є перешкодою для застосування ч.3 ст.299 КПК України, як про це
зазначає потерпіла у касаційній скарзі, оскільки інші учасники судового засідання
не заперечували проти дослідження доказів в порядку, передбаченому ч.3 ст.299 КПК
України, що підтверджується даними протоколу судового засідання, а отже, не може
бути визнане порушенням вимог кримінально - процесуального закону.

Доводи потерпілої ОСОБА_2 про те, що суд незаконно
залишив її цивільний позов без розгляду, є необґрунтованими.

За змістом ч.1 ст.291 КПК України, якщо
в судове засідання не з”явився цивільний позивач, суд не розглядає цивільного позову,
проте за потерпілим зберігається право заявити позов у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до протоколу судового засідання
цивільний позов потерпіла ОСОБА_2 до початку судового слідства не оголосила,
добровільно залишивши зал судового засідання, а тому суд правомірно залишив її позов
без розгляду, що не перешкоджає пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Що ж стосується посилань потерпілої ОСОБА_2 на те, що її заяви про відвід головуючого по справі проігноровано,
то вони не відповідають дійсності, оскільки перевіркою матеріалів справи встановлено,
що 13 липня 2007 року постановою виконуючого обов'язки голови Запорізького районного
суду Запорізької області Яркіної С.В. відмовлено у задоволенні заяви потерпілої
ОСОБА_2 про відвід головуючого по справі - судді Громової І.Б. (а.с.
252)

З огляду на викладене, передбачені законом підстави для призначення справи
до касаційного розгляду відсутні.

Керуючись ст.394 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

відмовити у задоволенні касаційної скарги потерпілої ОСОБА_2.

Судді:

СКОТАРЬ А.М. КУЗЬМЕНКО О.Т. ШЕВЧЕНКО Т.В.