АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х ВА Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 0000562 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого в

АДРЕСА_1 , раніше судимого:

09.11.2011 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.2

ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування

покарання з іспитовим строком на 3 роки; 20.09.2012 року

Шевченківським районним судом м. Києва за ч.5 ст. 27, ч.1

ст. 358, ч.4 ст. 358, 70, 71 КК України на 4 роки позбавлення

волі з іспитовим строком на 3 роки та штрафу в сумі 850 грн.,

по обвинуваченню за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

______________________

Кримінальне провадження № 11-кп/796/627/2015 Категорія ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України

Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1 .

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2012 року у виді 6 місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 грн. і остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 грн., який у відповідності до ч.3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 27 січня 2014 року о 20 год., знаходячись в АДРЕСА_2 , проходячи по підземному переходу, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись раптово виниклим умислом, вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись тим, що власниця майна ОСОБА_9 відволіклась, підійшов до відкритого торгівельного лотка, звідки умисно, з корисливих мотивів викрав чоловічу спідню білизну на загальну суму 70 грн., однак його дії було викрито ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які зрозуміли протиправність дій ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 , усвідомивши , що його викрито на місці вчинення злочину та розуміючи, що його злочинні дії переросли у відкрите викрадення чужого майна, утримуючи викрадене майно при собі, намагався зникнути з місця вчинення злочину, однак не зміг довести свої злочинні дії до кінця, оскільки був затриманий свідком ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_5 кинув на землю викрадені у ОСОБА_9 речі, завдавши їй матеріальної шкоди на загальну суму 70 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

Вважає, що дії ОСОБА_5 носять характер таємного викрадення, оскільки він, зрозумівши, що його дії виявлені сторонніми особами, викинув викрадене майно і не намагався з ним втекти, не виривався, не чинив опору особі, яка його затримала, хоча і мав таку можливість, і це свідчить про відсутність у нього наміру утримувати викрадене, а зважаючи на вартість викраденого майна, в діях ОСОБА_5 відсутній і склад злочину, передбачений ст. 185 КК України, так як в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник підтримала свою апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, сторін кримінального провадження, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, за наведених у вироку обставин ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження з дотриманням вимог ст. 94 КПК України, є обґрунтованими та підтвердженими сукупністю зібраних у встановленому законом порядку доказами, які є належними, допустимими та достовірними і яким суд першої інстанції дав належну оцінку з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, з чим колегія суддів погоджується.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, як то вчинення замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, після виконання всіх дій, які він вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, однак не завершив з причин, що не залежали від його волі, є правильною і доводи апеляційної скарги захисника цього не спростовують.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_9 показала, що коли вона показувала товар покупцеві, то побачила, що з протилежної від неї сторони прилавка до чоловічої білизни спочатку потягнулася рука, а потім частина білизни впала на підлогу, а частина залишилися у ОСОБА_5 . ЇЇ сусідка ОСОБА_12 стала кричати «допоможіть, наздоганяйте» і разом з Покотилом побігли за ОСОБА_5 . Приблизно через 10 хвилин Покотило привів ОСОБА_5 , у якого в руках було 5 пар спідньої білизни.

Свідок ОСОБА_11 показала, що вона бачила, як ОСОБА_5 ухопив зі столу чоловічу спідню білизну, при цьому частина з неї впала на підлогу, а з іншою він став тікати по сходах. ОСОБА_5 стали кричати і побігли за ним, але він відбігши трохи далі, викинув викрадене на сніг. На її думку, ОСОБА_5 не міг не чути окриків.

В показаннях свідка Покотила йдеться про те, що він спостерігав, як ОСОБА_5 , проходячи поруч з лотком з товаром, схопив стопку чоловічої білизни, частина якої впала на підлогу, а з рештою він став уходити з місця. Коли він став кричати ОСОБА_5 , то впевнений, що той його почув, оскільки розвернувся, подивився на нього, а потім став тікати, але він наздогнав ОСОБА_5 , а той викинув викрадену білизну у сніг.

Отже, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 достовірно встановлено, що ОСОБА_5 почувши крики, зрозумів, що його викрито, але став тікати з місця вчинення злочину, а тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що дії ОСОБА_5 носять характер таємного викрадення є безпідставними і такими, що не відповідають встановленому у суді, а тому задоволенню не підлягають.

Разом з тим, на підставі вимог ч.2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Перевіркою кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, втім тяжких наслідків від його дій не настало, викрадене майно, вартість якого складає 70 грн., повернуто потерпілій, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе пом`якшити ОСОБА_5 призначене судом покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте ОСОБА_5 покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2012 року у виді 3-х років 1 місяця позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 грн. і остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць та штрафу у розмірі 850 грн., який у відповідності до ч.3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

В решті вирок суду має бути залишений без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року в частині призначеного покарання змінити:

- із застосуванням ст. 69 КК України пом`якшити ОСОБА_5 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України покарання до 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2012 року у виді 3-х років 1 місяця позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 грн. і остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць та штрафу у розмірі 850 грн., який у відповідності до ч.3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3