25.12.2013 Справа №
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2013 року Ірпінський міський суд
Київської області в складі:

головуючого
Кафтанова В.В.,

при секретарях Лесненко
О.І., Гаркуші Ю.В.,

з участю прокурорів Зеленюка
Я.О., Савченка Д.О., Величка Д.С.,

Шадріної Т.В.,
Шевчика В.В., Плиски А.К., Сагей Л.І.,

адвокатів ОСОБА_5,
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду Київської області
кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Буча
Київської області, українця,
громадянина України, не
військовозобов'язаного, із неповною
середньою освітою, не одруженого, не
працюючого, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1, раніше судимого 16.01.2006 року
Ірпінським міським судом Київської
області за ст. ст.187 ч.2, 186 ч.2, 70 КК
України до 7- ми років позбавлення волі
з конфіскацією майна, Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 29.03.2006 р.
на підставі ст. 69 КК України засуджений
до 4 р. 6 м. позбавлення волі, на підставі
ст. 75 КК України звільнений від
відбування покарання з встановленням
випробувального строку - 2 р.; 21.12.2006 року
Святошинським районним судом м. Києва
за ст.186 ч.2 КК України до 4 років
позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК
України частково зараховано не відбуте
покарання за вироком Ірпінського
міського суду Київської області від
16.01.2006 року та призначено остаточне
покарання у виглядів 5 років
позбавлення волі; 17.04.2012 року
Ірпінським міським судом Київської
області за ст. 309 ч.1, 309 ч.2 КК України до 5
-ти років позбавлення волі. На підставі
ст. 75 КК України від відбування
покарання звільнений з випробувальним
терміном 3 роки;

в скоєнні злочинів, передбачених ст. 186
ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

03.08.2012 року приблизно о 10 год. 10 хв.
(точний час досудовим слідством
встановлено) ОСОБА_7, повторно, за
попередньою змовою з ОСОБА_8,
знаходячись на вул. Великого Жовтня на
відстані 50 м. від залізничного перону в
смт. Ворзель Київської, умисно, з
корисливих мотивів, з метою
незаконного збагачення за рахунок
чужого майна, із застосуванням
фізичного насильства, що не є
небезпечним для життя та здоров'я
потерпілої ОСОБА_9, яке виразилось у
заламуванні рук останньої, шляхом
ривка, відкрито заволоділи майном
ОСОБА_9, а саме золотим ланцюжком та
хрестиком, після чого з місця вчинення
злочину зникли, чим спричинили
потерпілій матеріальної шкоди на
загальну суму 900 грн.

Крім цього, 05.08.2012 року приблизно о 14.00
год. ОСОБА_7 знаходячись на території
санаторію «Зірка», що по вул. Великого
Жовтня, 54 в смт. Ворзель, разом з ОСОБА_8
повторно, умисно, з корисливих мотивів,
з метою незаконного збагачення за
рахунок чужого майна, за попередньою
змовою групою осіб, відкрито, без
застосування фізичного насильства,
шляхом ривка, заволоділи майном
ОСОБА_10, а саме золотими прикрасами
загальною вагою 7 г., після чого з місця
вчинення злочину зникли, чим
спричинили потерпілій ОСОБА_10
матеріальної шкоди на загальну суму 2240
грн.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_7
свою вину у вчиненні злочинів
передбачених ст. 186 ч.2 КК України не
визнав, давати покази відмовився.

Незважаючи на не визнання своєї вини
підсудним, його вина скоєнні
інкримінованих йому злочинів повністю
доведена зібраними по справі доказами,
а саме:

- показами свідка ОСОБА_11, який у
судовому засіданні показав, що восени
2012 року (точної дати не пам'ятає), він
був присутнім в якості понятого (також
був присутній ще один понятий) при
відтворенні обстановки та обставин
події. Під час вказаної процесуальної
дії підсудний добровільно та без будь
якого примусу з боку працівників
міліції розказав та показав на
місцевості, як він разом з іншим
хлопцем в смт. Ворзелі зірвали ланцюжок
з потерпілої напроти залізничної
платформи ст. Ворзель, а через деякий
час зірвали ланцюжок з іншої
потерпілої на території санаторію
«Зірка» в смт. Ворзелі;

- оголошеними в судовому засіданні
показами потерпілої ОСОБА_9, згідно
яких 03.08.2012 року приблизно о 08.00 год.
вона перебувала за місцем проживання в
м. Києві, після чого поїхала
електропотягом на роботу в смт. Ворзель
Київської області. Після того, як вона
вийшла з платформи та направилась в
напрямку місця своєї роботи, що по вул.
Великого Жовтня в смт. Ворзель
Київської області, то в цей час ззаду до
неї підбігли двоє невідомих чоловіків.
Один з них схопив її за руки та тримав, а
інший зірвав з шиї золотий ланцюжок та
побіг у невідомому їй напрямку. Інший
чоловік намагався вирвати у неї сумку,
але йому це не вдалося (а. с. 15-16);

- оголошеними в судовому засіданні
показами потерпілої ОСОБА_10, згідно
яких 05.08.2012 року вона їхала з м. Ірпінь в
смт. Ворзель на електропоїзді
сполученням «Київ-Коростень». Близько
14.00 год. вона вийшла з електропоїзду, і
по стежці пішла до вул. В. Жовтня в смт.
Ворзель. Проходивши по стежці, поблизу
перону вона помітила двох молодих
хлопців, які на неї пильно дивилися,
проте вона цьому не придала значення та
попрямувала далі. Пройшовши дорогу
вона зайшла в центральні ворота
санаторію «Зірка», що знаходиться по
вул. Великого Жовтня, 54 в смт. Ворзель.
Коли вона йшла по центральній алеї, то
обернувшись назад помітила двох
хлопців, що йшли за нею, і які раніше
сиділи біля перону. Потім вона дійшла
до двоповерхового білого приміщення,
яке знаходиться в 150 м. перед
гуртожитком в центрі санаторію. В цей
час, перед нею став один із даних
молодих чоловіків, якому на вигляд
років 20-25, з темним волоссям, голубими
очами, одягнений в укорочені штани -
бріджи чорно-сірого кольору та майку
світлого кольору, який запитав в неї, чи
хтось працює на даний час в приміщенні
біля якого вона зупинилася. Вона
відповіла, що не знає, а потім він
запитав в неї, котра година, і саме в цей
час, коли вона хотіла подивитися на
годинник, то відчула ривок на шиї, від
якого розірвався її золотий ланцюжок
на якому була підвіска, і дані хлопці
втекли. Хлопця, який зривав з неї
ланцюжок вона описати не може, т. я. він
стояв позаду неї і вона його нормально
не бачила, тому його і не впізнає, а того
що був переді нею вона впізнає (а. с. 31-32);

- оголошеними в судовому засіданні
показами допитаного в якості
підозрюваного та обвинуваченого
ОСОБА_7, згідно яких він показав, що
03.08.2012 року в першій половині дня він
зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_8,
який проживає АДРЕСА_1, та з яким він
поїхав на електропоїзді до смт.
Ворзель. Знаходячись на залізничному
вокзалі ст. Ворзель, він разом з ОСОБА_8
помітили літню жінку, на шиї якої
виблискував золотий ланцюжок. Вони
вирішили зірвати ланцюжок з шиї даної
жінки, щоб за продаж золота отримати
гроші. Хто саме запропонував вчинити
грабіж він не пам'ятає, так як вони
діяли разом та конкретно ролі між собою
не розподіляли, а просто домовилися про
вчинення злочину разом. Їхні дії були
мовчазними та злагодженими. Коли
вказана жінка спустилася з перону та
відійшла від колії приблизно на кілька
десятків метрів, то вони йшли за нею, а
потім підбігли до жінки ззаду, і він
схопив її за дві руки, а саме за
передпліччя, відвівши їх назад, щоб
вона не могла поворухнути руками, а
ОСОБА_8 зірвав з її шиї золотий ланцюжок
на якому був ще хрестик з камінчиками.
Після того, як ОСОБА_8 зірвав з шиї жінки
ланцюжок, то він (ОСОБА_7) попробував
зірвати з її руки сумку, але жінка її
міцно тримаючи не віддала, і він разом з
ОСОБА_8 відразу побігли назад в сторону
перону. В цей же день, він разом з ОСОБА_8
приїхав до м. Буча, де в ломбарді
«Пектораль», що по вул. Енергетиків, 14-а,
заклав золотий ланцюжок та хрестик, які
вони викрали у невідомої жінки в смт.
Ворзель, отримавши за них приблизно 1400
грн. Дану жінку вони не били та фізичною
розправою їй не погрожували.

Також, 05.08.2012 року близько 14.00 год. він
разом з ОСОБА_8 приїхав в смт. Ворзель.
Вони знаходилися біля перону станції
Ворзель та спостерігали за
обстановкою. В цей час він побачив, як з
електрички вийшла літня жінка, на шиї в
неї висів золотий ланцюжок з якоюсь
підвіскою. Так, як в них з ОСОБА_8 при
собі не було грошей, і їм вони були
вкрай потрібні, то вони вирішили
пограбувати невідому їм жінку, яка з
електрички пішла на території
санаторію «Зірка». Він з ОСОБА_8 пішов
за вказаною жінкою по алеї санаторію.
Потім він наздогнав дану жінку, став
перед нею та запитав в неї, чи працює
хтось в приміщенні біля якого вони
зупинилися, а саме білого
двоповерхового приміщення, яке
знаходилося перед гуртожитком. Жінка
йому відповіла, а потім він запитав в
неї котра година. В цей час ОСОБА_8,
стоячи позаду вказаної жінки, зірвав
шляхом різкого ривка руки, золотий
ланцюжок з шиї жінки і вони побігли
разом з ОСОБА_8 назад до перону, де вони
побачили, що даний золотий ланцюжок був
товщиною близько 5 г. на якому була
підвіска у вигляді лози винограду з
камінчиками червоного відтінку.
Вказані прикраси вони разом з ОСОБА_8 в
цей же день віднесли до ломбарду в м.
Буча, в який саме ломбард він вже не
пам'ятає, або по вул. Енергетиків або по
вул. Жовтневій в м. Буча. Яку суму вони
отримали за дані прикраси в ломбарді,
він також не пам'ятає (а. с. 47 - 48, 81 - 82);

- протокол виїмки від 18.08.2012 р., згідно
якого було вилучено золоті вироби, які
здав ОСОБА_7 (а. с.18);

- постановою про приєднання до справи
речових доказів, а саме: золотого
ланцюжка та хрестика, якими ОСОБА_7
незаконно заволодів, скоївши грабіж у
відношенні потерпілої ОСОБА_9 (а. с. 19);

- кредитними договорами, згідно яких
ОСОБА_7 здав до ломбарду золоті
ланцюжок та хрестик 03.08.2012 р. (а. с. 20 - 21);

- протоколом пред'явлення предмету для
впізнання, згідно якого потерпіла
ОСОБА_9 впізнала свої речі, а саме:
золотий ланцюжок (а. с.22);

- протоколом пред'явлення предмету для
впізнання, згідно якого потерпіла
ОСОБА_9 впізнала свої речі, а саме:
хрестик (а.с.23);

- протоколом пред'явлення фотознімків
для впізнання, згідно якого потерпіла
ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_7, як особу яка
відкрито заволоділа її речами (а. с. 34);

- протоколом відтворення обстановки та
обставин події, згідно якого ОСОБА_7
розказав та показав на місці про всі
обставини вчинення ним злочинів 03.08.2012
р. та 05.08.2012 р. (а. с. 65-70);

- іншими матеріалами кримінальної
справи.

Таким чином, аналізуючи зібрані по
справі докази у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що вина
підсудного ОСОБА_7 в скоєнні злочинів
передбачених ст. 186 ч.2 КК України
доказана повністю.

Грабіж є відкритим викраденням чужого
майна, тобто вилученням майна в
присутності власника, якій усвідомлює
вчинення викрадання. Водночас і особа,
яка викрадає майно, усвідомлює, що її
дії помічені іншими і оцінюються ними
як викрадання. Але вона ігнорує це.
Грабіж вважається закінченим, коли
майно вилучене і винний має реальну
можливість розпорядитися ним як
власним.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
суду України від 06.11.2009 р. №10 «Про
судову практику у справах про злочини
проти власності», під насильством, що
не є небезпечним для життя та здоров'я
потерпілого при грабежі, слід розуміти
умисне заподіяння легкого тілесного
ушкодження, що не спричинило
короткочасного розладу здоров'я, або
незначної втрати працездатності, а
також вчинення інших насильницьких дій
(завдання удару, побоїв) за умови, що
вони не були небезпечними для життя чи
здоров'я на момент заподіяння. Такі
насильницькі дії, вчинені під час
грабежу, повністю охоплюються
частиною другою статті 186 КК України і
додаткової кваліфікації за іншими
статтями КК України не потребують.

Злочин визначається вчиненим за
попередньою змовою групою осіб у разі
його вчинення декількома (двома і
більше) суб'єктами цього злочину, які
заздалегідь домовилися про його
спільне вчинення. Учасники вчинення
злочину групою осіб діють узгоджено,
зі спільним умислом, і кожен із них
безпосередньо виконує діяння, що
повністю чи частково утворює
об'єктивну сторону складу злочину.

Невизнання своєї вини підсудним ОСОБА_7
в скоєнні даних злочинів та посилання
на те, що інкриміновані йому злочини
він не скоював, а покази давав під
тиском працівників міліції, суд
розцінює, як намагання підсудного
уникнути відповідальності за скоєні
злочини.

Такі покази підсудного є нелогічними
та спростовуються іншими, зібраними по
справі доказами, в тому числі і
об'єктивними доказами. Так, свідок
ОСОБА_11, що був присутнім в якості
понятого при відтворенні обстановки та
обставин події в судовому засіданні
показав, що під час вказаної
процесуальної дії підсудний
добровільно та без будь якого примусу з
боку працівників міліції розказав та
показав на місцевості, як він разом з
іншим хлопцем в смт. Ворзелі зірвали
ланцюжок з потерпілої напроти
залізничної платформи ст. Ворзель, а
через деякий час зірвали ланцюжок з
іншої потерпілої на території
санаторію «Зірка» в смт. Ворзелі.
Згідно оголошеного в судовому
засіданні протоколу виїмки від 18.08.2012
р., було вилучено золоті вироби у
ломбарді ПТ «Чесний ломбард ТОВ «МАСТ і
КОМПАНІЯ», які здав ОСОБА_7, та які в
подальшому впізнала як свої потерпіла
ОСОБА_9 (протоколи пред'явлення
предметів для впізнання від 20.08.2012 р.).
Також, потерпіла ОСОБА_10 під час
пред'явлення їй фотознімків для
впізнання, впізнала ОСОБА_7 як особу,
що відкрито заволоділа її речами. До
того ж, згідно оголошених в судовому
засіданні протоколів допиту ОСОБА_7 в
якості підозрюваного та
обвинуваченого, протоколу відтворення
обстановки та обставин події,
підсудний повністю визнавав свою вину
в скоєні інкримінованих йому злочинів.
Посилання ОСОБА_7 на те, що на
досудовому слідстві до нього
застосовувалися незаконні методи
ведення слідства, а саме фізичне
насильство та він підписував
процесуальні документи під тиском, суд
не приймає до уваги. При цьому суд
враховує, що ОСОБА_7 має великий
кримінальний досвід, раніше був
неодноразово засуджений, в т. ч. за
скоєння злочину проти життя та здоров'я
людини, та не міг не розуміти подальших
наслідків підписання вищезазначених
документів. Крім того, в ході судового
слідства було направлено подання
прокурору м. Ірпеня з метою перевірки
показів підсудного відносно
застосування до нього незаконних
методів ведення слідства. Внаслідок
проведеної прокуратурою м. Ірпеня
перевірки була винесена постанова
30.09.2013 р. про закриття кримінального
провадження у зв'язку з відсутністю в
діях працівників Ірпінського МВ ознак
злочину передбаченого ч.2 ст. 365 КК
України.

Оцінюючи покази свідка та покази
потерпілих (що просили розглядати
кримінальну справу у їх відсутності),
які суд оголосив у відповідності до
вимог ст. ст. 308, 306 КК України та
вказівки Ухвали Апеляційного суду
Київської області від 30.10.2013 р., вважає
їх логічними та неупередженими, та те,
що потерпіла ОСОБА_10 під час
пред'явлення їй фотознімків для
впізнання, впізнала ОСОБА_7 як особу,
що відкрито заволоділа її речами.

Таким чином, суд вважає доведеним
скоєння ОСОБА_7 злочину передбаченого
ч. 2 ст. 186 КК України, т. я. він разом з
ОСОБА_8 застосував до потерпілих
насильство, а відносно ОСОБА_9
насильство, яке не є небезпечним для
життя та здоров'я потерпілої (ривок),
вчинене повторно за попередньою змовою
групою осіб.

Органами досудового слідства дії
підсудного ОСОБА_7 кваліфіковано по
першому епізоду за ст. 186 ч.2 КК України,
як умисні протиправні дії, що
виразились у відкритому викраденні
чужого майна (грабіж), поєднаний із
насильством, яке не є небезпечним для
життя чи здоров'я потерпілого, вчинений
повторно, за попередньою змовою групою
осіб.

Органами досудового слідства дії
підсудного ОСОБА_7 кваліфіковано по
другому епізоду за ст. 186 ч.2 КК України,
як умисні протиправні дії, що
виразились у відкритому викраденні
чужого майна (грабіж), вчинений
повторно, за попередньою змовою групою
осіб.

Суд вважає таку кваліфікацією
правильною.

При обранні міри покарання суд
враховує характер та ступінь
суспільної небезпечності вчинених
підсудним злочинів, особу винного,
обставини, що пом'якшують та обтяжують
його відповідальність.

Так, суд враховує, що підсудний скоїв
тяжкі злочини.

Як особа підсудний ОСОБА_7
характеризується за місцем проживання
негативно, на обліку у лікаря психіатра
не перебуває, перебуває на обліку у
лікаря нарколога з діагнозом
епізодичне вживання опіоїдів, не
працює, раніше неодноразово судимий,
скоїв злочин в період іспитового
строку.

Обставинами, що обтяжують покарання
підсудного є рецидив злочинів та
вчинення злочину щодо осіб похилого
віку.

Обставин, що пом'якшують покарання
підсудного суд не вбачає.

Враховуючи викладені обставини, особу
підсудного ОСОБА_7 та те, що підсудний
скоїв злочин в період іспитового
строку і менше чім через чотири місяця
після постановлення відносно нього
останнього вироку, суд вважає, що
виправлення підсудного не можливе без
ізоляції його від суспільства, тому
ОСОБА_7 слід призначити покарання у
вигляді позбавлення волі з відбуванням
покарання в системі
кримінально-виконавчих установ. Дане
покарання суд вважає необхідним та
достатнім для виправлення підсудного
та попередження нових злочинів.
Враховуючи, що у підсудного має місце
сукупність вироків, то суд призначає
йому покарання у відповідності до
вимог ст. 71 КК України.

Згідно Акту №91 амбулаторної судово -
психіатричної експертизи від 25.01.2012 р.,
ОСОБА_7 страждає на опійну наркоманію.
Він потребує лікування від наркоманії.
Протипоказань до лікування від
наркоманії у нього не виявлено. На
підставі ст. 96 КК України, суд не
призначає підсудному лікування, т. я.
його хвороба не становить небезпеки
для здоров'я інших осіб.

Підсудному в строк відбутого покарання
враховується час тримання його під
вартою під час досудового та судового
слідства, запобіжний захід залишається
без змін. Речовими доказами суд
розпоряджається у відповідності із ст.
81 КПК України. Судові витрати та
цивільні позови по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні
злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК
України та призначити йому покарання у
вигляді 5 (п'яти) років позбавлення волі
з відбуванням покарання в системі
кримінально-виконавчих установ.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом
часткового приєднання не відбутого
покарання за вироком від 17.04.2012
Ірпінського міського суду Київської
області, остаточну міру покарання
ОСОБА_7 призначити у вигляді 6 (шести)
років позбавлення волі.

Речові докази по справі: золотий
ланцюжок з хрестиком переданий на
зберігання потерпілій ОСОБА_9 -
залишити потерпілій.

Строк відбування покарання ОСОБА_7
обчислювати з моменту затримання,
тобто з 20.08.2012 року.

До вступу вироку в законну силу
запобіжний захід у відношенні
підсудного залишити без зміни -
тримання під вартою в Київському СІЗО
Державної Пенітенціарної Служби
України.

На вирок до апеляційного суду
Київської області через Ірпінський
міський суд може бути подана апеляція
протягом 15 діб із моменту проголошення
вироку, а підсудним - в той же строк із
моменту вручення копії вироку.

Суддя: В. В. Кафтанов