Справа № 11-98/2011
Категорія СТ.364 Ч.2 кк уКРАЇНИ
Головуючий у 1 інстанції Токарук В.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2011 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Хруняка Є.В.

суддів: Флісака Р.Й., Гриновецького Б.М.,

з участю прокурора Грищука В.І.,

засудженої ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та засудженої ОСОБА_2 на вирок Верховинського районного суду від 07 грудня 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженка і жителька с. Кривопілля, присілок Стаїще, Верховинського району Івано-Франківської, громадянка України, українка, розлучена, на утриманні має одну неповнолітню дитину, працює провідним спеціалістом управління Держкомзему у ОСОБА_3 районі, раніше не судима,-

засуджена за ч.2 ст.366 КК України на 2 (два) роки позбавленням волі, з позбавленням права обіймати посади державних службовців та посади повязані з вирішенням питань надання земельних ділянок у власність чи оренду громадянам чи юридичним особам на 1 рік.

На підставі п."в" ст.1, ст.6 Закону України "Про амністію" звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.366 КК України і провадження в цій частині закрито.

За ст.364 ч.2 КК України ОСОБА_2 визнано винною та призначено покарання на 3 (три) роки позбавленням волі, з позбавленням права обіймати посади державних службовців та

посади, повязані з вирішенням питань надання земельних ділянок у власність чи оренду громадянам чи юридичним особам на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України вирішено звільнити ОСОБА_4 від відбуванням основного покарання, з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Запобіжний захід ОСОБА_2- підписку про невиїзд, залишено без змін.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні злочинів за таких обставин.

Так, ОСОБА_2, у відповідності до наказу від 21 квітня 2003 року №27 призначена на посаду спеціаліста 1 категорії ОСОБА_3 районного відділу земельних ресурсів та їй присвоєно 13 ранг 7 категорії державного службовця. В її посадові обовязки входило ведення державної реєстрації земельних ділянок та кадастру, здійснення моніторингу земель на території Ільцівської та Кривопільської сільських рад. У відповідності до наказу від 23 липня 2007 року № 23к на період відпустки ОСОБА_5 - завідувача сектором по взаємодії з органами місцевого самоврядування районного відділу земельних ресурсів, на ОСОБА_2 були покладені обовязки щодо контролю за оформленням проектної документації та надання земельних ділянок у приватну власність жителям сіл Стаїще, Кривопілля, та ОСОБА_3 району.

Згідно зазначених обовязків, вимог ст.151 Земельного кодексу України та вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею в тому числі на умовах оренди та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, ОСОБА_2, як спеціаліст відділу земельних ресурсів, в обовязковому порядку повинна брати участь у обстеженні земельних ділянок, які надаються у приватну власність, однак всупереч зазначеним службовим обовязкам, вона в третій декаді серпня 2007 року, діючи при цьому умисно, не виїхала на обстеження земельних ділянок в урочищі Роп'яник, села Стаїще, на які рішенням Кривопільської сільської ради від 12 липня 2007 року, по заявах від 20 серпня 2007 року про надання у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства жителям Верховинського району ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок та підписала акти вибору та обстеження земельних ділянок для ведення сільського господарства громаданам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 20 серпня 2007 року, а також акти встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 20 серпня 2007 року, в які внесено завідомо неправдиві відомості, що зазначені земельні ділянки відносяться до земель запасу сільськогосподарського призначення Кривопільської сільської ради і не покриті лісом та багаторічними насадженнями та можуть бути передані у приватну власність, хоча їй було достовірно відомо, що зазначені ділянки покриті лісом і відносяться до земель державного лісового фонду, користувачем яких є ОСОБА_3 районний лісгосп.

На підставі зазначених актів, була виготовлена проектна документація, яка погоджена у встановленому законом порядку, прийнято рішення органу місцевого самоврядування та видано державні акти на право приватної власності на землю ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 1.7626 та ОСОБА_7 на земельну ділянку, площею 1.7573 га. Фактично земельна ділянка передана у приватну власність ОСОБА_7 та частина земельної ділянки площею 0,25 га, переданої у приватну власність ОСОБА_6, покриті лісом і знаходяться в постійному користуванні ОСОБА_3 районного лісгоспу (виділ 10, квартал 12), тобто є землями державного лісового фонду і згідно статтей 83, 84, 149 Земельного кодексу України, без їх вилучення у землекористувача, не могли бути передані у власність громадян.

Зазначеними ді ями із земель ОСОБА_3 районного лісгоспу фактично вилучено та передано у приватну власність громадян земельна ділянка площею 2.0073 га, покрита лісовими насадженнями, вартістю 576694 грн., завдавши цим державним інтересам тяжкі наслідки.

В своїй апеляції, прокурор вважає, що вирок суду є незаконний з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_2 більш суворе покарання.

В судовому засіданні апеляційного суду, прокурор, до початку слухання справи по суті, подав доповнення до основної апеляції, в якій просить вирок скасувати внаслідок порушення судом вимог ст. 6 ч.3, ст. 282, п.п. 3,4,5 ст. 367 КПК України та ст. 6 Закону України "Про амністію" від 12.12.2008 року, оскільки суд постановив вирок, яким засуджену ОСОБА_2 за злочин, передбачений ст. 366 ч.2 КК України, незаконно звільнив від кримінальної відповідальності на підставі Закону України "Про амністію", яка не давала згоду на закриття кримінальної справи відносно неї за цією статтею.

Засуджена ОСОБА_2 в своїй апеляції ставить питання про перекваліфікацію своїх неправомірних дій з ст. 364 ч.2 та ст. 366 ч.2 КК України на ст. 367 ч.2 КК України і на підставі п."в" ст. ст.1, 6 Закону України "Про амністію" від 12.12.2008 року звільнити від кримінальної відповідальності засуджену за ст. 367 ч.2 КК України і провадження в справі закрити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора Грищука В.І., який підтримав апеляцію з доповненнями прокурора, який подав апеляцію, засудженої, яка підтримали свою апеляцію, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають до часткового задоволення.

Відсутність згоди особи на застосування щодо неї амністії, позбавляє суду можливості щодо звільнення її від кримінальної відповідальності в наслідок амністії.

Як убачається із матеріалів справи, засуджена ОСОБА_2 просила суд перекваліфікувати її неправомірні дії з ст.ст.364 ч.2, 366 ч.2 на ст.367 ч.2 КК України та застосувати відносно неї дію ст.ст. 1, 6 Закону України "Про амністію" від 12.12.2008 року, однак згоди на застосування цього закону, визнавши судом її винуватою у вчиненні злочину передбаченого статтями 366, 364 КК України, вона не давала.

Суд, не погодившись із клопотанням засудженої про перекваліфікацію її злочинних дій на інший закон, всупереч вимогам ст.9 згаданого Закону, застосував амністію, яка не могла бути застосована, оскільки застосування цього Закону не допускається, якщо підсудний заперечує, або не погоджується із пред'явленим їй обвинувачення.

Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Суд повинен був роз'яснити у засудженої можливість застосування до неї амністії за умови, якщо вона висловить відповідну згоду і, знову ж таки при умові, якщо вона погодиться з пред'явленим їй обвинуваченням.

Крім того, судом неправильно застосовано дію ст.6 Закону України "Про амністію" від 12.12.2008 року, оскільки ця дія Закону зобов'язує суд звільнити особу від кримінальної відповідальності із закриттям кримінальної справи за вчинений нею злочин, який підпадає під дію цього Закону.

В порушення цієї норми закону, суд постановив вирок, яким ОСОБА_2 за злочин, передбачений ст.ст.364 ч.2, 366 ч.2 КК України, а не за ст.367 КК України, як про це просила ОСОБА_2, звільнив її від кримінальної відповідальності.

При цьому суд, в порушення ст. 6 ч.3 КПК України, не роз'яснив в судовому засіданні право засудженої заперечувати проти амністії та не з'ясував, чи погоджується вона на звільнення від кримінальної відповідальності внаслідок амністії за вчинення злочину передбаченого ст.366 ч.2 КК України.

Крім того, не може бути застосована амністія щодо винної особи тільки за один злочин, за який її засуджено без застосування амністії, а за інший застосовано дію цього Закону.

Ці вимоги Закону суд не виконав, а тому неправильно застосував щодо ОСОБА_2 Закон України "Про амністію" від 12.12.2008 року.

Крім цього, суд не обговорив питання про обов'язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням згідно ст.76 КК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що постановлений судом вирок є незаконний, оскільки постановлений з грубим порушенням норм кримінально-процесуального законодавства.

Апеляційний суд позбавлений можливості постановити нове рішення, як про це ставиться в апеляції прокурора, а тому вирок суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст.365, 366, 367 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та засудженої ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Верховинського районного суду від 07 грудня 2010 року щодо засудженої ОСОБА_8 скасувати.

Кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в цей ж суд, в іншому складі суду.

ОСОБА_9 ОСОБА_1

Судді: Р.Й. Флісак

Б. .Б ОСОБА_10

Згідно з оригіналом

Суддя Є.В.Хруняк