Справа № 192/100/15-к
Провадження № 1-в/192/320/15
Ухвала
Іменем України
"11" серпня 2015 р. смт Солоне

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4
представника СВК-21 ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 14 листопада 2012 року Довгінцевським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 2 ст.309, ч. 1 ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

Початок строку:14.11.2012 року

Кінець строку: 14.12.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Засуджений відбув 2/3 частини строку покарання та звернувся до суду з клопотанням про умовнодострокове звільнення від відбування покарання, зазначивши, що він відбув 2/3 частини строку покарання, за час відбуття покарання немає порушень режиму утримання, має дві тяжкі хвороби.

Засуджений в судовому засіданні просив клопотання задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, надав суду уточнення та доповнення до раніше поданого клопотання та пояснив, що він за весь період відбування покарання в Солонянській виправній колонії № 21 не має стягнень, має одне заохочення, здобув професію, є працевлаштованим, приймає участь в благоустрою колонії, має дві тяжкі хвороби. Також зазначив, що він неодноразово звертався до прокуратури із вимогою проведення прокурорської перевірки щодо упередженого ставлення до нього працівників адміністрації колонії, які спеціально не застосовують до нього заохочень.

Захисник адвокат ОСОБА_4 , в судовому засіданні підтримала клопотання засудженого та просила його задовольнити.

Представник адміністрації СВК-21 у судовому засіданні проти клопотання заперечував.

Суд, вислухавши засудженого, його захисника, представника адміністрації СВК21, думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України особам, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, засуджений станом на 26 грудня 2014 року відбув 2/3 строку покарання і тому відносно нього може бути розглянуто питання, щодо застосування до нього умовно-дострокового звільнення від покарання.

Аналізуючи дослідженні під час судового засідання матеріали справи та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що засуджений працевлаштований в заводоуправлінні установи, згідно наявних в матеріалах особової справи характеристик до праці ставиться посередньо, за весь період відбування покарання має одне заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, застосоване до нього 23 квітня 2015 року (а.о.с. 42), до цього заохочень немав. Згідно витягу з протоколу № 125 від 01 серпня 2014 року (а.о.с. 21) засудженому відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації, як такому, що не стає на шлях виправлення. З наявних в матеріалах справи характеристик від 01 серпня 2014 року, від 12 грудня 2014 року (а.о.с 22, 28) вбачається, що засуджений не бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь в роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Тому суд оцінюючи дослідженні докази в їх сукупності вважає, що на даний час, як і на час відбуття 2/3 строку покарання засуджений, своє поведінкою та ставлення до праці не довів свого виправлення.

Доводи засудженого та його захисника про відсутність у засудженого стягнень, суд враховує, але при цьому суд враховує також положення ст. 9 КВК України, за якою засуджений зобов`язаний дотримуватись правил поведінки, які передбачені для засуджених. Що стосується доводів засудженого та його захисника, щодо наявності у засудженого двох тяжких хвороб, то суд зауважує, що наявність хвороб дає підстави для звільнення від відбування покарання на підставі ст. 84 КК України, а не на підставі ст. 81 КК України.

Що стосується доводів засудженого, щодо упередженого ставлення працівників адміністрації колонії до нього, то під час судового засідання доказів на підтвердження зазначених обставин, ні засудженим ні його захисником суду не надано, і тому дані доводи є необґрунтованими.

Суд не приймає доводи представника колонії, щодо наявності у засудженого на даний час стягнення, оскільки судом досліджуються поведінка засудженого за період відбування 2/3 строку покарання, а стягнення на засудженого накладено, вже після відбування зазначеного строку.

На підставі наведеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1