Ухвала

іменем україни

25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8.,

суддів ОСОБА_9. та ОСОБА_10.,

при секретарі ОСОБА_11.,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0001806 щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця

м. Теплик Вінницької області, мешканця

АДРЕСА_1,

в м. Києві, такого, що судимості не мав,

за участю:

прокурора ОСОБА_12.,

представника потерпілої ОСОБА_2,

особи, кримінальне провадження

щодо якої закрито, ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі представник потерпілої ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, представник вважає висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 382 КК України, хибними та такими, що протирічать фактичним обставинам кримінального провадження. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року ОСОБА_1 засуджений за частиною 2 статті 382 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов'язків строком на 2 роки.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, обіймаючи посаду Голови Всеукраїнського фізкультурно- спортивного товариства "Колос", агропромислового комплексу України, відповідно до статуту товариства користується правом наймати і звільняти працівників, і обіймає посаду, пов'язану з використанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов'язків, тобто є службовою особою.

29 січня 2014 року у справі №755/2237/14-ц винесено ухвалу, якою задоволено заяву представника позивача ОСОБА_4 у справі за позовом потерпілої ОСОБА_5 до Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу України, та зобов'язано безпосередньо ОСОБА_1 в строк до 10 лютого 2014 року надати до суду документи, зокрема штатний розклад Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" станом на 27 серпня 2013 року, порядок денний засідання Президії Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" від 27 серпня 2013 року, стенограму засідання Президії Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" від 27 серпня 2013 року, постанову Президії Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" від 27 серпня 2013 року, якою погоджено звільнення ОСОБА_5 за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України .

Так, ОСОБА_1 29 січня 2014 року у денний час, перебуваючи біля приміщення Міністерства молоді та спорту України за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 42, особисто отримав від потерпілої ОСОБА_5 вказану ухвалу і відкрито усно відмовився її виконувати, достовірно знаючи, що вказані в ухвалі документи знаходяться в його розпорядженні та необхідні суду для прийняття законного рішення у справі №755/2237/14-ц.

Крім цього, 29 січня 2014 року, на адресу Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос", ухвала у справі №755/2237/14-ц надійшла нарочно. ОСОБА_1 особисто перечитав ухвалу суду у приміщенні приймальні Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" за адресою: м. Київ, вул. Флоренції 1/11, однак, достовірно знаючи, що виконання ухвали доручено безпосередньо йому, письмово передоручив її виконання іншій особі, яка не мала фактичної можливості виконати ухвалу в справі №755/2237/14-ц. Таким чином, ОСОБА_1 зробив вигляд ніби він виконує рішення суду, але свідомо вчинив всі дії, щоб перешкодити виконанню ухвали і не виконати її фактично.

Вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 судом було окремо попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання ухвали суду, передбачену статтею 382 КК України . Зміст вказаного попередження про кримінальну відповідальність ОСОБА_1 прочитав і був з ним ознайомлений. Тобто, ОСОБА_1 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачав їх наслідки.

Відповідно до листа Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2014 року №Л-12, Головою Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу України ОСОБА_1 ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2014 року про забезпечення доказів у цивільній справі №755/2237/14-ц - не виконана.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасовано. Кримінальне провадження №0001806, внесене 3 квітня 2014 року до ЄРДР, щодо ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України закрито за встановленням відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 382 КК України.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи представника потерпілої, який підтримав касаційну скаргу, доводи прокурора, котра заперечувала проти задоволення касаційної скарги та вважала ухвалу суду апеляційної інстанції законною і обґрунтованою, а також доводи особи, кримінальне провадження щодо якої закрито, та її захисника, які заперечували проти задоволення касаційної скарги та вважали ухвалу суду апеляційної інстанції законною і обґрунтованою, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи зі змісту диспозиції частини 2 статті 382 КК України, кримінальна відповідальність, в конкретному кримінальному провадженні, настає у разі умисного невиконання службовою особою вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили.

Тобто, предметом такого кримінального правопорушення є судовий акт органів правосуддя, який набрав законної сили, а суб'єктивна сторона характеризується тільки прямим умислом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на розгляді у Дніпровському районному суді м. Києва перебувала позовна заява ОСОБА_5 до Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» аграрно-промислового комплексу України про визнання рішення органу управління громадської організації незаконним і його скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якому відкрито ухвалою названого суду від 29 січня 2014 року та призначено до розгляду на 10 лютого 2014 року.

Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2014 року, невиконання якої ставиться у провину ОСОБА_1 та постановлена в порядку статей 133-135 ЦПК України, за результатами розгляду письмової заяви представника позивача, в даному кримінальному провадженні потерпілої ОСОБА_5, на забезпечення доказів у цивільній справі за позовом останньої витребувані з вказаного товариства належним чином завірені документи, які заявлялися, вказано про направлення її копії та про наслідки її невиконання, що покладені на голову товариства ОСОБА_1, а також зазначено строк її оскарження.

Така ухвала районного суду отримана вказаним товариством 29 січня 2014 року, виконання якої ОСОБА_1 доручено представнику ОСОБА_6, котрий уповноважений діяти в інтересах товариства відповідно до довіреності від 20 грудня 2013 року та подав заяву про перенесення розгляду справи від 4 лютого 2014 року, у зв'язку з його перебуванням з 10 лютого по 1 березня 2014 року на сесії, як студента, про що надав довідку-виклик №87 від 9 січня 2014 року.

Викладені обставини засвідчені у письмових джерелах доказів, а також у показаннях обвинуваченого, потерпілої та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6

Саме таке передоручення виконання судового рішення були розцінені органом досудового розслідування та судом першої інстанції як умисні дії ОСОБА_1

Закриваючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 382 КК України, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції надано перевагу одним доказам, тоді як не взято до уваги докази, які фактично спростовують наявність в діянні останнього ознак об'єктивної та суб'єктивної сторони складу вказаного кримінального правопорушення. Внаслідок цього констатовано лише факт несвоєчасного виконання ухвали суду, постановленої не по суті розгляду цивільної справи, а тільки на проміжній стадії процесу, та про відсутність у ОСОБА_1 прямого умислу на її невиконання. Вказаний висновок суд апеляційної інстанції підтвердив змістом джерел доказів.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2014 року не є судовим актом, який набрав законної сили, з підстав чого не підлягав обов'язковому виконанню, оскільки його постановлення передбачене окремою стадією до судового розгляду провадження у цивільній справі, визначеною Главою 3 Цивільного процесуального кодексу України, та ним застосовано заходи процесуального примусу з визначенням строків його виконання.

Тобто, в розумінні частини 2 статті 382 КК України вказане рішення є судовим актом, який набрав законної сили.

Разом з цим, перевіркою матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено, що ОСОБА_1 умисно не вживав заходів по виконанню судового рішення.

Адже, ОСОБА_1 хоч і був уповноважений судовим рішенням по його виконанню, однак виконання процесуальних прав сторін у цивільній справі шляхом надання доручень відповідальним особам не може тлумачитися саме як вжиття зусиль для його невиконання або небажання виконувати покладені судовим рішенням зобов'язання в будь-якій формі, а тому і передбачати кримінальну відповідальність.

Тоді як, з встановлених фактичних обставин кримінального провадження слідує, що ОСОБА_6, який уповноважувався представляти інтереси товариства відповідним дорученням у цивільній справі та виконувати у ній судове рішення, було повідомлено ОСОБА_1 про його виконання та завчасно повідомлено суд про неможливість прибуття в призначений для розгляду день.

Крім того, не містять матеріали кримінальне провадження, окрім показань потерпілої, і об'єктивних даних щодо зустрічі останньої з ОСОБА_1, під час якої ним в усній формі заявлялося небажання виконувати судове рішення, про що і зазначалося судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене та те, що кримінальна відповідальність настає за наявності всіх складових кримінального правопорушення, то колегія суддів не має підстав вважати прийняте судом апеляції інстанції неправильним або постановленим поза межами визначених кримінальним процесуальним законом повноважень.

Відтак, касаційні вимоги представника потерпілої задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433-438, 532 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 - ОСОБА_2 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10