АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/844/13-к
Номер провадження 11-кп/786/180/2013
Категорія: ч.1 ст. 121 КК - Т.З.
Головуючий у 1-й інстанції Дем"янченко
Доповідач ап. інст. Голубенко Н. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

головуючого судді Голубенко Н.В.,

суддів Гавриша В.М.,
Костенка В.Г.,

при секретарі Гринь
А.В.,

з участю прокурора
Деряги Л.М.,

потерпілого ОСОБА_2,

представника
потерпілого ОСОБА_3,

обвинуваченого ОСОБА_4,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві кримінальну
справу за апеляціями старшого
прокурора прокуратури Зіньківського
району та представника потерпілого
ОСОБА_3 на вирок Зіньківського
районного суду Полтавської області від
13 червня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

вироком Зіньківського районного суду
Полтавської області від 13 червня 2013
року

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та
мешканець АДРЕСА_1, не одружений, працює
маляром-штукатуром в ПП «ОСОБА_6»,
згідно з вироком не судимий відповідно
до ст. 89 КК України,-

визнаний винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та
засуджений до покарання у виді 5 років
позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України він
звільнений від відбування покарання з
випробуванням з встановленням
іспитового строку на 3 роки з
покладенням обов'язків, передбачених
ч.1п.3 ст. 76 КК України

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на
користь:

- фінансового управління Полтавської
обласної державної адміністрації 4 046
грн. 35 коп.

- потерпілого ОСОБА_2 21 500 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду 02 лютого 2013 року в
період часу з 00. год.00 хв. до 00 год.30 хв.
ОСОБА_4, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння та знаходячись
на території автостанції у місті
Зіньків, вул. Леніна 2, на грунті
раптово виниклих неприязних відносин з
потерпілим ОСОБА_2, тримаючи в руці
уламок розбитої скляної пляшки, умисно
завдав одного удару в ділянку лівого
ока ОСОБА_2, внаслідок чого останній
отримав тілесні ушкодження, у виді
колото-різаного,
рогівково-склерального поранення
лівого ока з випадінням внутрішніх
оболонок, тотальної гіфами, різаної
рани нижньої повіки лівого ока,
поверхневих різаних ран в області
правої щоки, які згідно висновку
судово-медичної експертизи №45 від
11.03.2013 року відносяться до тяжких
тілесних ушкоджень за ознакою повної,
стійкої втрати загальної
працездатності більше ніж на одну
третину.

В апеляції прокурор вказує, що суд
призначив ОСОБА_4 покарання, яке не
відповідає вимогам ст. 65 КК України, а
відтак безпідставно звільнив
обвинуваченого від його відбування з
іспитовим строком. Вважає, що судом не
враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_4
злочину, обставину, що обтяжує
покарання - вчинення злочину в стані
алкогольного сп'яніння, а також
переховування його від органів
досудового слідства.

Просить вирок скасувати та постановити
новий, яким ОСОБА_4 за ч.1 ст. 121 КК
України призначити 7 років позбавлення
волі та повністю задовольнити позови
прокурора та потерпілого.

В апеляції представника потерпілого,
підтриманої потерпілим, ставиться
питання про скасування вироку у зв'язку
з невідповідністю призначеного
покарання ступеню тяжкості злочину та
особі засудженого та постановленням
нового. Зазначено, що ініціатором бійки
був ОСОБА_4, хоча під час досудового
слідства останній заперечував цей
факт, повідомляв слідству неправдиві
факти. Крім того, представник
потерпілого вказав, що довідка про
працевлаштування ОСОБА_4 є сумнівною,
оскільки судом не перевірялась.

При постановленні нового вироку
просить призначити ОСОБА_4 покарання,
пов'язане з реальним позбавленням волі
та задовольнити цивільний позов
потерпілого в повному обсязі на суму 25
000 грн.

Інші учасники судового провадження
вирок не оскаржували.

На подані апеляції обвинуваченим та в
його інтересах захисником заперечення
не подавалися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
думку прокурора Деряги С.П., яка
просила задовольнити апеляції
принесені прокурором та потерпілим, з
підстав, наведених у них, потерпілого
ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на
підтримання принесених апеляцій,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 та в
його інтересах захисника ОСОБА_5, на
думку яких вирок місцевого суду є
законним та обгрунтованим, їх
заперечення проти апеляційних скарг
прокурора та потерпілого, перевіривши
матеріали кримінального провадження
та доводи, наведені в апеляціях, вважає,
що апеляційні скарги прокурора та
потерпілого не підлягають до
задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини
ОСОБА_4 у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121
КК України підтверджується сукупністю
доказів, досліджених під час судового
розгляду, що стверджується технічним
носієм інформації, на якому
зафіксовано судове провадження в суді
першої інстанції, та оцінених з точки
зору належності, допустимості і
достовірності.

Юридична кваліфікація дій засудженого
за ч.1 ст. 121 КК України - умисне
заподіяння ОСОБА_2 тяжкого тілесного
ушкодження в апеляційних скаргах не
оскаржується.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає
покарання в межах санкції статті
Особливої частини КК України, що
передбачає відповідальність за
вчинений злочин; відповідно до
положень Загальної частини КК України;
враховуючи ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з мотивувальної частини
оскаржуваного вироку, обираючи
покарання винному, суд першої
інстанції врахував ступінь тяжкості
вчиненого в стані алкогольного
сп'яніння злочину, який відповідно до
класифікації злочинів відноситься до
тяжких, послався на наявність
обставин, що пом'якшують покарання, а
саме, щире каяття, часткове добровільне
відшкодування завданої шкоди в розмірі
9,5 тис. грн. та даних про його особу -
молодий вік, позитивні характеристики
з місця проживання, поведінку
обвинуваченого та потерпілого під час
вчинення злочину.

Поряд з цим, колегія суддів враховує, що
обвинувачений ОСОБА_4 залучений до
суспільно-корисної праці, має намір
відшкодовувати понесені потерпілим
матеріальні та моральні збитки,
визнання ним вини у скоєному, а також
те, що фактично ініціатором конфлікту
став сам потерпілий, який, знаходячись
в стані алкогольного сп'яніння, першим
застосував відносно ОСОБА_4 фізичне
насильство, що спровокувало обопільну
бійку.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити, що внаслідок
викладених подій по відношенню до
ОСОБА_4 в його сім' ї трапилася трагедія,
оскільки його фактична дружина під час
вагітності втратила дитину.

Більше того, аналізуючи зміст апеляції
прокурора необхідно зазначити, що ним
не приведено належного обґрунтування
незаконності вироку, окрім посилання
на вчинення ОСОБА_4 тяжкого злочину.

Посилаючись на неврахування судом
першої інстанції даних про особу
обвинуваченого, прокурором не вказано,
що саме в даних про особу не враховано
та слід урахувати, що обтяжує його
покарання.

З огляду на наведене, призначене
судом першої інстанції покарання
відповідає вимогам закону, а тому суд
дійшов обґрунтованого висновку про
необхідність застосування до ОСОБА_4
ст. 75 КК України.

За таких обставин, апеляції прокурора
та в інтересах потерпілого його
представника не підлягають до
задоволення.

За змістом ст. 337 КПК України судовий
розгляд проводиться лише стосовно
особи, якій висунуте обвинувачення, і
лише в межах висунутого обвинувачення
відповідно до обвинувального акта. Як
встановлено матеріалами кримінального
провадження прокурор під час судового
розгляду не змінював обвинувачення та
не висував додаткове обвинувачення. Не
виходив за межі висунутого
обвинувачення, зазначеного в
обвинувальному акті і суд.

Згідно обвинувального акта
обвинувачений ОСОБА_4 завдав умисно
одного удару уламком розбитої скляної
пляшки в ділянку лівого ока
потерпілому ОСОБА_2

Зважаючи на викладене, доводи
апеляційної скарги представника
потерпілого ОСОБА_2 про умисне
нанесення обвинуваченим двох ударів
розбитою пляшкою в ділянку шиї та ока
потерпілого виходять за межі
висунутого обвинувачення відповідно
до обвинувального акта. У цьому зв'язку
апеляційний суд позбавлений
можливості досліджувати докази, які не
досліджувалися судом першої інстанції,
оскільки про дослідження таких доказів
ніхто з учасників судового
провадження не заявляв клопотання під
час розгляду в суді першої інстанції.

Окрім того, як вбачається з висновку
судово-медичної експертизи
локалізація заподіяних потерпілому
тілесних ушкоджень зосереджена в
анатомічній ділянці обличчя і не
охоплює ділянку шиї потерпілого. Разом
з тим, під час апеляційного розгляду
потерпілий ОСОБА_2 уточнив свої
апеляційні вимоги згідно яких він не
оспорює кількість нанесених ударів.

Відповідно до ст. 129 КПК України,
ухвалюючи обвинувальний вирок, суд
залежно від доведеності підстав і
розміру позову задовольняє цивільний
позов повністю або частково чи
відмовляє в ньому.

Згідно технічного носія інформації, на
якому зафіксовано судове провадження
в суді першої інстанції, потерпілий
ОСОБА_2 в обґрунтування заявленого
цивільного позову про відшкодування
моральної шкоди вказав, що
обвинувачений ОСОБА_4 добровільно
відшкодував йому 9 500 грн. , в тому числі,
6000 грн. згідно чеків - кошти затрачені
на лікування потерпілого, а решта,
3500грн.- на відшкодування моральної
шкоди.

Розписка, власноручно написана
потерпілим ОСОБА_2 по суті має такий же
зміст і свідчить про отримання ним від
ОСОБА_4 9500 грн. в рахунок відшкодування
частини матеріальної та моральної
шкоди.

З огляду на це, та виходячи з розміру
моральної шкоди, заявленої в позовній
заяві ОСОБА_2, а саме, 25 000грн. (а.с.49
кримінального провадження) місцевим
судом,виходячи з вимог ст.ст. 23, ЦК
України правильно визначено суму, яка
підлягає до стягнення в розмірі 21 500
грн.(25 000 заявлена сума -3 500 відшкодована
сума). За таких обставин потерпілий не
має права збільшити розмір завданої
кримінальним правопорушенням шкоди, що
був визначений у суді першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія
суддів апеляційного суду, -

УХВАЛ ИЛ А:

Апеляції старшого прокурора
прокуратури Зіньківського району та в
інтересах потерпілого ОСОБА_2 його
представника ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а вирок Зіньківського
районного суду Полтавської області від
13 червня 2013року щодо ОСОБА_4 без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути
подана до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ України протягом 3-х місяців з дня
її проголошення Апеляційним судом
Полтавської області.

С у д д і :

Голубенко Н.В. Гавриш
В.М. Костенко В.Г.