Справа № 377/1059/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/225/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 26.02.2015

УХВАЛА
Іменем України
26 лютого 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Славутицького міського суду Київської області від 23 грудня 2014 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Славутича Київської області, г-на України, неодруженого, студента 2 курсу Чернігівського промислово-економічного коледжу Київського національного університету технологій та дизайну, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 23.11.2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.185 КК України до обмеження волі строком на два роки, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і призначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 393 гривні 60 копійок.

Вироком вирішено питання, щодо речових доказів, -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, до обмеження волі строком на два роки, звільненим від відбування покарання з випробуванням строком на один рік, під час іспитового строку вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, за наступних обставин.
Так, 30 червня 2014 року, біля 17 години, ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні магазину «Калина», розташованого між будинком №13 та будинком №14 Добринінського кварталу м.Славутича Київської області, повторно, таємно, викрав мобільний телефон марки «Nokia 202» вартістю 683 гривні 15 копійок, в якому була встановлена SIM-карта оператора стільникового зв`язку МТС вартістю 10 гривень, який лежав на морозильній камері і був залишений власником ОСОБА_9 .. В подальшому з рахунку SIM-карти оператора стільникового зв`язку МТС ОСОБА_8 зняв кошти в сумі 120 гривень, які належали ОСОБА_9 , завдавши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 813 гривень 15 копійок.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Славутицького міського суду Київської області від 23 грудня 2014 року скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Вважає, що в його діях немає складу злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України, оскільки він привласнив залишений телефон, який фактично вибув із володіння потерпілого.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив, апеляційну скаргу залишити без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_8 , який від захисника відмовився, та просив, апеляційну скаргу задоволити із підстав викладених в ній, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаним вимогам Закону ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом встановлено, що 30 червня 2014 року, біля 17 години, ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні магазину «Калина», розташованого між будинком №13 та будинком №14 Добринінського кварталу м.Славутича Київської області, повторно, таємно, викрав мобільний телефон марки «Nokia 202» вартістю 683 гривні 15 копійок, в якому була встановлена SIM-карта оператора стільникового зв`язку МТС вартістю 10 гривень, який лежав на морозильній камері і був залишений власником ОСОБА_9 для своєї дружини і з її відом, яка працювала продавцем в цьому ж магазині. В подальшому з рахунку SIM-карти оператора стільникового зв`язку МТС ОСОБА_8 зняв кошти в сумі 120 гривень, які належали ОСОБА_9 , завдавши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 813 гривень 15 копійок.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №5-2кс14, визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього кримінального правопорушення, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа має розуміти, що заволодіває чужим майном та усвідомлювати, що воно належить конкретному власнику, а також те, що вона обертає протиправно це майно на свою користь шляхом таємного викрадення. При цьому, встановлюючи суб`єктивну сторону протиправного діяння, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, необхідно враховувати предмет та об`єктивну сторону цього кримінального правопорушення, а саме: місце, час, спосіб та обставини його вчинення.

Виходячи з обставин вчиненого обвинуваченим діяння, ОСОБА_8 розумів, що заволодіває чужим майном, усвідомлював, що телефон належить конкретному власнику і що він привласнив його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення.

Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину.

Предметом крадіжки був телефонний апарат. В даному випадку мобільний телефонний апарат знаходився на холодильній камері в приміщенні магазину. Тобто, правовий режим такого майна не означає, що воно є нічийним, таким, від якого власник відмовився чи втратив з ним зв`язок.

Про те, що майно, доступ до якого був не утруднений, має власника, що воно тимчасово з якихось причин опинилося поза увагою останнього, що власник фактично не втратив над ним контролю і завжди може його поновити, а також те, що особа, яка виявила таке майно і заволоділа ним, фактично викрала його, свідчать такі обставини:

мобільний телефон знаходився на морозильній камері в безпосередній близькості від його власника (користувача) продавця магазину;

місце знаходження мобільного телефону свідчило про наявність його власника та можливість його визначення;

знаходження мобільного телефону на морозильній камері в безпосередній близькості від продавця давали можливість побачити та встановити належність вказаного майна певній особі;

нетривалий час упродовж якого у обвинуваченого визрів і реалізувався намір таємно заволодіти мобільним телефоном;

місце знаходження мобільного телефону давали підстави для визначення належності майна конкретній особі.

Про умисел на викрадення майна за аналізованих підстав свідчить поведінка обвинуваченого під час та після злочину, який вийшовши з приміщення магазину відразу перерахував на інший телефон свого товариша та свій мобільний кошти з викраденого телефону та не відповідав на вхідні дзвінки власника телефону, відключивши його від мережі.

Тому, доводи обвинуваченого, на думку колегій суддів, що він знайшов мобільний телефон, який, на його думку, нікому не належав, та фактично вибув із володіння потерпілого, є безпідставними.
Крім того, статтею 337 ЦК України визначено, що особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана негайно повідомити про це особу, яка її загубила, або власника речі і повернути знайдену річ цій особі.

Якщо особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, або місце її перебування невідомі, особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана заявити про знахідку міліції або органові місцевого самоврядування.
Разом з тим, як було встановлено в судовому засіданні, обвинувачений взявши мобільний телефон, який лежав на холодильній камері в магазині, не прийняв заходи для повернення його законному володільцю, відхиляв вхідні дзвінки, перерахував з рахунку потерпілого ОСОБА_9 на свій рахунок та рахунок свідка ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 120грн., про знахідку міліції або органові місцевого самоврядування не повідомляв.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується формально позитивно, має постійне місце проживання, навчається на 2-му курсі в Чернігівському промислово-економічного коледжі Київського національного університету технологій та дизайну, раніше судимий за ч.2 ст.185 КК України, та призначив покарання, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Славутицького міського суду Київської області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С УД Д І:___(підпис)___ ___(підпис)___ ____(підпис)___
З оригіналом вірно
Суддя: