Справа №1-130/09 19.01.2010 19.01.2010 19.01.2010
Справа № 11-46-2010 р. Головуюча суду 1 інстанції
Категорія: ст.286 ч.1 КК ОСОБА_1
України Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючої Погорєлової Г.М.

суддів Гребенюк В.І., Чернявського А.С.

за участю прокурора Баранкевича С.О.

засудженого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінальної справи за апеляцією захисника ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 листопада 2009 р., яким засуджено

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 Хабаровського краю Російської Федерації, раніше не судимого

за ст.286 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 1700 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановлено стягнути з засудженого: на користь потерпілого ОСОБА_5 4569 грн. 85 коп. у відшкодування майнової шкоди, 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди; на користь потерпілого ОСОБА_6 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком суду, 04.11.2008 р., приблизно о 17 год. 10 хв., в умовах сутінок, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався по сухій асфальтованій проїзній частині автодороги «Дніпропетровськ-Миколаїв» з боку м. Дніпропетровськ в напрямку м. Миколаєва.

При проїзді 318 км.+300 м. цієї автодороги, ОСОБА_3, в порушення пунктів 2.3.б, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожній обстановки, що склалася та до її змінам, при виборі швидкості руху не врахував дорожні умови, що склалися та стан транспортного засобу з тим, щоб мати можливість постійно контролювати рух. Маючи обєктивну можливість виявити автомобіль НОМЕР_2, який стояв попереду в попутному напрямку на лівій смузі руху з увімкненими габаритними вогнями та аварійною сигналізацією, водій якого ОСОБА_5 був вимушений зупинити транспортний засіб на проїзній частині внаслідок відкриття капоту автомобіля, що погіршило видимість дороги та разом з пасажиром ОСОБА_6 ліквідував дану поломку, яка створювала небезпеку для подальшого безпечного руху, ОСОБА_3 не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного обїзду перешкоди. Маючи технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 вчинив наїзд на автомобіль НОМЕР_2 .

Внаслідок зіткнення транспортних засобів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які знаходилися попереду вказаного автомобіля, отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляції захисник ОСОБА_4 просить вирок скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.

Посилається на однобічність та неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення норм КПК.

Зазначає, що обвинувальний вирок постановлений на показаннях потерпілих, які заінтересовані у справи, що водій ОСОБА_5 сам грубо порушив правила дорожнього руху, виїхав на несправному автомобілі, не прибрав автомобіль з дороги та не виставив знак аварійної зупинки. Звертає увагу на невідповідність показань з одного боку водія ОСОБА_3 та його пасажира Ілічова показанням ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з іншого боку щодо наявності сигналу аварійної зупинки на автомобілі потерпілого.

Посилається на порушення вимог ст. 127 КПК України у звязку з тим, що як поняті до участі в огляді місця події були залучені працівники підприємства, де працює потерпілий. Тому вважає зазначений протокол недопустимім доказом.

Зазначає не непроведення відтворення обстановки і обставин події під час досудового слідства с засудженим ОСОБА_7 Вказує, що для проведення автотехнічної експертизи надані дані про можливість виявити автомобіль потерпілого на відстані 200 м., але не враховані показання засудженого ОСОБА_3 про те, що між автомобілем під його керуванням та автомобілем під керуванням потерпілого рухався крупно габаритний автомобіль такси, який заважав ОСОБА_3 побачити автомобіль під керуванням потерпілого з такої відстані. Звертає увагу на те, що показання засудженого ОСОБА_3 в частині того, що він їхав за їх іншим автомобілем, узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_5 про те, що їх обігнали два автомобілі, коли ним автомобіль був зупинений.

Вважає висновки автотехнічної експертизи неповними та що на її розгляд не були поставлені інші питання, які мають важливе значення для правильного вирішення справи. Вказує, що потерпілим ОСОБА_5 порушені п.п. 1.5, 12.3, 27.5, 31.4.7, 31.5 Правил дорожнього руху та що аварійна ситуація створена саме діями потерпілого ОСОБА_5 Звертає увагу на те, що ОСОБА_3 ознайомлений з постановою про призначення автотехнічної експертизи та з самими висновками лише при виконані вимог ст. 218 КПК України, чим на думку апелянта істотно порушені його права.

Також посилається на розяснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р. та на порушення судом вимог ст. 22 КПК України у звязку з необґрунтованою відмовою в задоволені клопотання захисника про допит експерта для розяснення його висновків та в призначені додаткової автотехнічної експертизи.

Вказує й неправильне вирішення цивільного позову, зокрема на неврахування на підставі ст. 1193 ЦК України грубої необережності самого потерпілого ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_3 на підтримку апеляції, заперечення потерпілих ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на апеляцію, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Органи досудового слідства та суд навели як доказ вини ОСОБА_3 дані протоколу відтворення обстановки і обставин події від 06.04.2009 р. (а.с.47-49) та висновки автотехнічної експертизи № 1/80 от 16.04.2009 р. (а.с.57-61).

Проте, відтворення обстановки і обставин події слідчим СО Жовтневого РО УМВД Миколаївської області Клименком проведено одразу з обома потерпілими з ОСОБА_5 та з ОСОБА_6 і в протоколі зазначені їх спільні показання щодо умов дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі стосовно видимості та місця знаходження на проїзній частині автомобіля НОМЕР_2.

Але відповідно до вимог ст.194 КПК України, вказана слідча дія провадиться з метою перевірки і уточнення результатів допиту свідка, потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого або даних, одержаних при провадженні огляду та інших слідчих дій. Таким чином, не відповідає вимогам закону та позбавлено сенсу проведення слідчим Клименком 06.04.2009 р. вказаного відтворення дорожньо-транспортної пригоди на підставі спільних даних, викладених декількома особами, а не однією, як вимагає ст. 194 КПК України.

Крім того, під час цієї слідчої дії, проведеної 06.04.2009 р., з 20 год. 05 хв. до 21 год. 20 хв., шляхом експерименту, встановлена відстань в 200 м. - видимість автомобіля НОМЕР_3 з місця зупинки даного автомобіля з включеними габаритними вогнями та аварійною сигналізацією - для водія автомобіля, який рухався позаду.

З протоколу цієї слідчої дії також вбачається, що зі слів потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дорожньо-транспортна пригода відбулася в умовах сутінок. Розташування транспортного засобу на дорозі та визначення вказаної відстані відбулося, коли настала видимість, яка відповідала видимості на момент дорожньо-транспортної пригоди. Але невідомо, ким та яким чином була встановлена відповідність дорожніх умов.

До матеріалів справи приєднана відповідь Миколаївської астрономічної обсерваторії від 01.04.2009 р. за № 148 (а.с.32), з даними щодо освітлення відкритої місцевості в с. Мішково-Погорілове 04.11.2008 р., в період з 16 год. 31 хв. (часу заходу сонця) до 18 год. 14 хв. (часу закінчення астрономічних сутінок).

Але відсутні відомості цієї установи з приводу того, чи відповідають дані щодо освітлення відкритої місцевості, які були на час дорожньо-транспортної пригоди 04.11.2008 р. та на час відтворення обстановки і обставин події 06.04.2009 р., що має вкрай важливе значення для отримання обєктивного результату з цього приводу.

Крім того, під час досудового слідства не проведено відтворення обстановки та обставин події з водієм ОСОБА_3, який повідомляв про інші обставини, повязані з наявністю між автомобілем, яким він керував та автомобілем під керуванням потерпілого ОСОБА_5, іншого транспортного засобу, що за його показаннями вплинуло на момент виникнення для нього небезпеки під час руху. В справі відсутні дані, що слідчий пропонував ОСОБА_3 проведення такої слідчої дії. А зазначені твердження ОСОБА_3 взагалі не перевірялися.

Як вбачається з висновків автотехничної експертизи, в ній зазначено не тільки про недотримання правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3, а й про недотримання п.п. 9.9, 9.10, 15.14 правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 Оцінки висновкам експертизи в цій частині органами досудового слідства не дано та відповідне процесуальне рішення не прийнято.

Проте, суд у вироку при визначенні розміру відшкодування ОСОБА_5 моральної шкоди, прямо зазначив й про часткову вину в дорожньо-транспортній пригоді водія ОСОБА_5, вказавши, що він за межами населеного пункту та в темний час доби не встановив знак аварійної зупинки та не виставив миготливий червоний ліхтар. Фактично суд дійшов висновку про обопільну вину обох учасників дорожньо-транспортної пригоди. Проте, такий висновок суду суперечить формулюванню обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_3, в тексті якого органами досудового слідства не зазначено про недотримання правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 Таким чином, судом порушені вимоги ст. 275 КПК України щодо меж судового розгляду.

Разом з тим, суд у вироку вказав незрозумілий висновок про те, що «ті обставини, що водій ОСОБА_5 не убрав транспортний засіб з проїзній частини, суд вважає такі дії водія необґрунтованими, оскільки з моменту відкриття капоту автомобіля, що погіршило видимість дороги, для водія виникла небезпека для його подальшого руху».

З протоколу судового засідання також видно, що усі клопотання захисника ОСОБА_4, повязані з необхідністю допиту експерта, який проводив автотехничну експертизу, проведення відтворення обстановки та обставин події дорожньо-транспортної пригоди з водієм ОСОБА_3, проведення повторної автотехнічної експертизи за результатами відтворення з ним обстановки та обставин події, що має істотне значення для правильного вирішення справи, судом відхилені практично без наведення мотивів прийнятого рішення. А відмовляючи в проведенні повторної автотехнічної експерти постановою від 09.11.2009 р. (а.с.122), суд вказав, що предметом експертного дослідження були запитання, які поставлені захисником. Проте, із клопотання захисника (а.с.121) слідує, що нею на експертизу ставилися питання з урахуванням нових даних, зокрема, обмеженої видимості для водія ОСОБА_3 в умовах наявності автомобіля, який рухався попереду нього.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що не тільки судом, а й органами досудового слідства допущена однобічність та неповнота досудового слідства, внаслідок чого залишилися недослідженими такі обставини, зясування яких має істотне значення для правильного вирішення справи, зокрема не перевірена версія засудженого ОСОБА_3 про створення аварійної ситуації водієм ОСОБА_5 та про перебування дій водія ОСОБА_5 в причинному звязку з наслідками, що настали.

Оскільки усунення цієї однобічності та неповноти досудового слідства на думку колегії суддів повязано, зокрема, з відтворенням обстановки та обставин події з водієм ОСОБА_3, з витребуванням додаткових даних з Миколаївської астрономічної обсерваторії, з правовою оцінкою дій водія ОСОБА_5, з проведенням при необхідності повторної автотехнічної експертизи та інших слідчих дій, що не може бути усунено в судовому засіданні, вирок суду 1 інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на додаткове розслідування в силу положень п.4 ч. 1 ст. 374 КПК України.

За вказаних обставин апеляція захисника ОСОБА_4, яка просила про скасування вироку та направлення справи на новий судовий розгляд, підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів також звертає увагу суду 1 інстанції на те, що як обвинуваченого по справі притягнуто ОСОБА_3, а попередній розгляд справи проведений та вирок судом постановлений у відношенні іншої особи ОСОБА_8.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію захисника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 листопада 2009 р. у відношенні ОСОБА_3 скасувати, а справу направити на додаткове розслідування прокурору Жовтневого району Миколаївської області для виконання вказівок, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.

Запобіжний захід ОСОБА_3 залишити підписку про невиїзд.

Головуюча

судді :