Справа № 638/9026/15-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
з участю обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000159 від 16.12.2014 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харків, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, 31 березня 2014 року призваного на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , старший солдат, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною частиною 3 статті 407 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
Старший солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації, згідно розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №Т/10-2404, направлений для подальшого проходження військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_4 до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Однак, старший солдат ОСОБА_4 в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України 01 грудня 2014 року вирішив стати на злочинний шлях та не з`явився до місця проходження військової служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, старший солдат ОСОБА_4 , 01 грудня 2014 року о 08 годині 00 хвилин, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків з військової служби самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та до 31 березня 2015 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.

31 березня 2015 року, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №134-ос від 31 березня 2015 року старшого солдата ОСОБА_4 звільнено з військової служби на підставі п.1 ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме через службову невідповідність.

Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем, який призваний на військову службу під час мобілізації та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків з військової служби самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та до 31 березня 2015 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.

Своїми діями старший солдат ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення-злочин, передбачене частиною 3 статті 407 Кримінального кодексу України.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального кодексу України у повному обсязі та підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті, пояснивши, що доповнити йому нічого.
Суд зі згоди прокурора, обвинуваченого, відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому суд з`ясував чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, а також роз`яснив, що у такому випадку обвинувачений буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_4 та кваліфікує його дії за частиною 3 статті 407 Кримінального кодексу України, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
При вирішенні питання про покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь важкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого.
Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, офіційно не працює, на обліку в психоневрологічному, наркологічному диспансері не перебуває, за місцем проходження служби характеризується позитивно.
Відповідно до статті 66 КК України, обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до статті 67 КК України, обставин, що обтяжує відповідальність ОСОБА_4 судом не виявлено.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 повинно бути призначене покарання, необхідне та достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у межах санкції частини 3 статті 407 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України.

Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуючий: