Справа № 466/2517/14-к
УХВАЛА
судового засідання

27.05.2015 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000474 від 24.02.2014 року щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т.Брюхомичі, м.Львова, Львівської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2

про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України

за участю прокурора ОСОБА_4

законного представника потерпілої ОСОБА_5

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3

у с т а н о в и в:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т.Брюхомичі-Львів, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000474 від 24.02.2014 року надійшов до суду 16.04.2014 року.

Згідно ухвали від 22.04.2015 року ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 29.05.2014 року та ухвала апеляційного суду Львівської області від 31.10.2014 року щодо ОСОБА_3 скасована та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Кримінальне провадження надійшло до суду 12.05.2015 року.

У судовому засіданні 22.05.2015 року захисником обвинуваченого заявлено клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.

В обгрунтування клопотання захисник ОСОБА_7 наголошує, що в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_3 , своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, яке було небезпечним для здоров`я потерпілої (розбій), за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України.

При цьому сторона захисту вважає, що слідчий та прокурор порушили презумпцію невинуватості, оскільки в обвинувальному акті слідчий за погодженням з прокурором у стверджувальній формі зазначили, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.187 КК України, однак обвинувального вироку стосовно ОСОБА_3 судом не ухвалено. Таким чином слідчим та прокурором порушено вимоги п.2 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 складено з порушенням вимог ст. 291 КПК України, а саме такий має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому у п.1 ч.1 ст.91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення)

У відповідності ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод «Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим, доки його вину не буде доведено в законному порядку.» На підтвердження зазначної норми, посилається як на підставу задовлення клопотання на рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року у справі «Хужин та інші проти Росії», від 10.12.2009 року ( остаточне 10.03.2010 року) у справі «Шагін проти України», яке звучить наступним чином «Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений в пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 ( рішення у справі «Альне де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року).

Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлювання думки самим судом про те, що особа, «яку обвинувачено у вчинені злочину», є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, а й поширюється на заяви, що їх роблять інші державні посадові особи стосовно проваджень що тривають, у кримінальних справах і які спонукають громадськість до думки про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом ( достатньо мати - навіть за відсутності будь-якого формального висновку - певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним ( рішення у справі «Бьомер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року).

У цьому зв`язку Суд наголосив на тому, як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушеної проти особи, та визнання її винною в тому чи іншому злочині ( Рішення «Дактарас проти Литви»). Таким чином, слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину, та чітку заяву , зроблену за відсутністю остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин ( Рішення у справі «Ісмоїлов проти Росії» від 24 квітня 2008 року).

У судовому засіданні захисник підтримав заявлене клоптотання та просив повернути обвинувальний акт прокуророві.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисника.

Прокурор ОСОБА_4 подав письмове заперечення щодо клопотання та наголосив, що обвинувальний акт складений у відповідності до ст.291 КПК України, слідчим зазначено виклад фактичних обставин провадження, які слідчий і прокурор вважають встановленими та правову кваліфікацію злочину.

У відповідності до ст.331 КПК України суд вправі розглянути питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому. При цьому зазначив, що обставини у справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, так-як такі не можуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тмоу просив продовжити тримання під вартою на 60 днів.

Законний представник потерпілої ОСОБА_5 просив у задовленні клопотання захисника відмовити. Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 також просив відмовити у задоволенні клопотання, мотивуючи тим, що дане кримінальне провадження пройшло всі інстанції та до обвинувального акту не було зауважень. Обвиувальний акт складений у відповідності до норм ст.291 КПК України.

Вивчивши обвинувальний акт та додатки до нього, мотиви, викладені в ухвалі від 22.04.2015 року ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд вважає, що клопотання підлягає до задовлення та повернути обвинувальний акт прокурору з наступних підстав.

У відповідності до пунктів ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема і відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Як встановлено в ухвалі від 22.04.2015 року ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ, слідством не встановлювався дійсний час вчинення злочину, хоча така можливість була (а.с.13 т.2).

Суд погоджується з позицією захисту про те, що слідчий та прокурор порушили презумпцію невинуватості, оскільки в обвинувальному акті слідчий за погодженням з прокурором у стверджувальній формі зазначили, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.187 КК України, однак обвинувального вироку стосовно ОСОБА_3 судом не ухвалено. Таким чином слідчим та прокурором порушено вимоги п.2 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Статтею 7 КПК України визначені загальні засади кримінального провадження, зокрема презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Саттею 17 Кодексу передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено і встановлено вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду, як джерело права.

Зокрема у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року у справі «Хужин та інші проти Росії», від 10.12.2009 року ( остаточне 10.03.2010 року) у справі «Шагін проти України», яке звучить наступним чином «Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений в пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 ( рішення у справі «Альне де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року).

Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлювання думки самим судом про те, що особа, «яку обвинувачено у вчинені злочину», є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, а й поширюється на заяви, що їх роблять інші державні посадові особи стосовно проваджень що тривають, у кримінальних справах і які спонукають громадськість до думки про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом ( достатньо мати - навіть за відсутності будь-якого формального висновку - певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним ( рішення у справі «Бьомер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року).

У цьому зв`язку Суд наголосив на тому, як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушеної проти особи, та визнання її винною в тому чи іншому злочині ( Рішення «Дактарас проти Литви»). Таким чином, слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину, та чітку заяву , зроблену за відсутністю остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин ( Рішення у справі «Ісмоїлов проти Росії» від 24 квітня 2008 року).

У відповідності до п.3 ч.2 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, а тому такий підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 291, 314, 371, 372 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

клопотання захисника ОСОБА_7 задовольнити.

повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т.Брюхомичі-Львів, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000474 від 24.02.2014 року - прокурору.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1