Справа № 363/332/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/728/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія Розділ 2 08.07.2015

ВИРОК
Іменем України
08 липня 2015 року м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: прокурора: ОСОБА_5
секретаря судового засідання: ОСОБА_6 ,
потерпілого: ОСОБА_7
законного представника потерпілого: ОСОБА_8
виправданого: ОСОБА_9
законного представника виправданого: ОСОБА_10

захисника: ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Києва матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 ОСОБА_8 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Демидів, Вишгородського району, Київської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , учня 10 класу Димерської гімназії, раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та виправдано в зв`язку із недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, тобто у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я за наступних обставин.

07.11.2014 року близько 11 год. 30 хв. учні 10 класу ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , що знаходилися на території Димерської гімназії, яка розташована за адресою смт. Димер, вул. Леніна, 21, Вишгородського району Київської області, де в цей час між ними на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт, який переріс в штовханину. Під час штовханини неповнолітній ОСОБА_9 з метою нанесення тілесних ушкоджень, обхопив руками голову ОСОБА_12 та нагнувши її донизу, умисно наніс два удари коліном правої ноги в область обличчя ОСОБА_12 . В результаті зазначених протиправних дій неповнолітнього ОСОБА_9 . ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження: крововилив невизначеної форми синювато-зеленуватого кольору розміром 5,5х7,5 см.; перелом кісток зовнішнього носа із зміщенням вліво; гострий посттравматичний правосторонній гайморит, ЗЧМТ, струс головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи №114 осв. -2014 відноситься до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я терміном більше 6, але не більше 21 дня.

Дії ОСОБА_9 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 28.04.2015 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та виправдано в зв`язку із недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, проаналізувавши покази обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 та інші докази по справі прийшов до висновку, що дійсно між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 07.11.2014 року близько 11 год. 30 хв. на території Димерської гімназії виник конфлікт, який переріс в штовханину. В результаті цих подій потерпілий ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, які вказані у висновку судово-медичної експертизи №114 осв. 2014 та які виникли внаслідок падіння потерпілого на коліно ОСОБА_9 , а не внаслідок умисного нанесення ОСОБА_9 ударів з метою заподіяння тілесних ушкоджень. Згідно зазначеного висновку, судово-медичною експертизою не виключається можливість виникнення зазначених тілесних ушкоджень в результаті падіння із вертикального положення тіла.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції послався на те, що об`єктивних, конкретних і неоспорюваних доказів про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення суду не надано, що, в свою чергу, унеможливлює спростування виправдувальних показань обвинуваченого, а тому суд тлумачить це на користь ОСОБА_9 та приходить до загального висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_9 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_12 , стороною обвинувачення під час судового розгляду не доведена.

В апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_8 зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, невмотивованим та необґрунтованим. При розгляді кримінального провадження судом були допущенні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Так, у вироку суду зазначено, що доказів вини обвинуваченого ОСОБА_9 , крім однієї первинної судово-медичної експертизи, прокурором не надано. Однак, стороною обвинувачення разом з обвинувальним актом були поданні до суду всі наявні докази по справі, які в своїй сукупності доводили вину обвинуваченого ОСОБА_9 та заявлено клопотання про їх дослідження. Але надані прокурором докази були проігноровані судом як на стадії дослідження доказів, так і у судовому вироку. Ці порушення призвели до неповноти судового розгляду, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Крім цього апелянт посилається на те, що висновки суду першої інстанції викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. За наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги неправдиві покази підсудного ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_14 та невмотивовано відхилив покази потерпілого ОСОБА_12 , її покази, покази свідка ОСОБА_15 , матеріали слідчих експериментів з потерпілим та висновки двох судово-медичних експертиз.

Так, під час досудового розслідування і в ході судового розгляду даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 вину не визнав, але своїми показами частково підтверджував покази потерпілого ОСОБА_12 щодо обставин інциденту, а саме: наявність конфлікту на ґрунті особистих неприязних стосунків, час та місце побиття потерпілого, локалізацію травм, тощо. Проте, з метою ухилення від відповідальності за скоєний злочин обвинувачений на думку апелянта давав неправдиві покази щодо механізму заподіяння травм потерпілого, стверджуючи, що тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа у потерпілого виникли випадково як наслідок штовханини.

При цьому суд у вироку посилається на п.2 висновків судово-медичної експертизи № 114 осв.-2014 від 17.12.2014 року щодо можливості отримання травм потерпілим внаслідок падіння з вертикального положення тіла. Однак, під час досудового розслідування та в ході судового розгляду жоден із учасників процесу не вказував на таку обставину, як отримання травм потерпілим внаслідок падіння. В той же час п.1 висновків вказаної експертизи, який підтверджує покази потерпілого ОСОБА_12 , проігнорований судом та не отримав ніякої оцінки.

Крім цього, згідно з висновками судово-медичних експертиз (№114 осв.-2014 від 17.12.2014 року та № 92/д/№87/д-2014 від 24.12.2014 року) тілесні ушкодження могли бути завдані потерпілому ударами рук (ніг) у термін, який зазначений потерпілим та при обставинах, які були зазначені потерпілим під час проведення слідчого експерименту. Експертом була виключена можливість отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_12 при обставинах, на які вказує підсудний ОСОБА_9 .

Тому на думку апелянта, суд проігнорував всі матеріали кримінального провадження, якими підтверджується вина обвинуваченого ОСОБА_9 .

В зв`язку з цим, законний представник потерпілого просить дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження докази, які не досліджувалися судом першої інстанції (протоколи двох слідчих експериментів та двох судово-медичних експертиз) і скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання в межах санкції інкримінованої статті.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 є незаконним, не вмотивованим, не обґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, визначених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор зазначає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, повністю знайшла своє підтвердження, як під час досудового розслідування, так і в ході судового слідства.

Так, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. При ухваленні вироку суд ґрунтувався лише на показах обвинуваченого та свідка, не надавши при цьому оцінки належним та допустимим доказам обвинувачення, а саме: протоколам проведення слідчого експерименту від 24.12.2014 року та висновку судово-медичного експерта № 92/Д/№87/Д-2014 р. від 24.12.2014 року, які були долучені прокурором під час підготовчого судового засідання.

Також, судом не встановлено обставини виникнення (механізм утворення) тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_12 , з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що є неповнотою судового розгляду.

Крім цього, про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення свідчить відсутність у вироку оцінки доказів.

В зв`язку з цим, прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, а саме два протоколи слідчого експерименту і висновок СМЕ № 92/Д/№87/Д-2014р. від 24.12.2014 року, а також допитати експерта, який готував висновок СМЕ № 92/Д/№87/Д-2014р. від 24.12.2014 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити;

потерпілого та його законного представника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити;

виправданого та його захисників, які проти апеляційних скарг заперечували і просили відмовити в їх задоволенні, а вирок суду першої інстанції залишити без змін;

вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, а саме: протоколи слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_12 і обвинуваченим ОСОБА_9 , висновки судово медичних експертиз (№114 осв.-2014 від 17.12.2014 року та № 92/д/№87/д-2014 від 24.12.2014 року), характеризуючи матеріали обвинуваченого, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судом першої інстанції при розгляді справи зазначені вимоги закону дотримані не були.

Визнаючи ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів встановила такі обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9

07.11.2014 року близько 11 год. 30 хв. учні 10 класу ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , що знаходилися на території Димерської гімназії, яка розташована за адресою смт. Димер, вул. Леніна, 21, Вишгородського району Київської області, де в цей час між ними на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт, який переріс в штовханину. Під час штовханини неповнолітній ОСОБА_9 з метою нанесення тілесних ушкоджень, обхопив руками голову ОСОБА_12 та нагнувши її донизу, умисно наніс два удари коліном правої ноги в область обличчя ОСОБА_12 . В результаті зазначених протиправних дій неповнолітнього ОСОБА_9 . ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження: крововилив невизначеної форми синювато-зеленуватого кольору розміром 5,5х7,5 см.; перелом кісток зовнішнього носа із зміщенням вліво; гострий посттравматичний правосторонній гайморит, ЗЧМТ, струс головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи №114 осв. -2014 відноситься до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я терміном більше 6, але не більше 21 дня.

Зазначені вище обставини вчинення злочину обвинуваченим підтверджуються наступними безпосередньо дослідженими колегією суддів доказами.

Так, допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 07.11.2014 року на території гімназії в смт. Димер після третього уроку на перерві під час розмови з ОСОБА_12 виник конфлікт. Оскільки останньому не сподобалася розмова, той намагався вдарити його. ОСОБА_13 почав заспокоювати ОСОБА_12 , однак той нагнувся до його ніг, відскакуючи і він випадково наніс коліном удар ОСОБА_12 в ділянку носа. Після удару ОСОБА_12 схватився за обличчя, а з носа пішла кров. Після цього вони разом пішли в школу до умивальника і в цей час підійшла медсестра школи і забрала ОСОБА_12 надавати медичну допомогу.

Під час розгляду апеляційних скарг виправданий підтвердив покази, надані ним у суді першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_12 в суді першої інстанції пояснив, що він разом з ОСОБА_13 на перерві пішли на спортивну площадку на території Димерської гімназії. Там до них підійшов ОСОБА_16 і став безпричинно чіплятися, почав штовхати його ногами і наніс удар кулаком в плече. У відповідь на це він відштовхнув ОСОБА_17 від себе, після чого останній підійшов до нього, схопив руками його голову, зігнув донизу та різко вдарив коліном в обличчя та після цього ще раз наніс йому аналогічний удар, в результаті чого у нього з носа пішла кров і він пішов до школи де підійшла до нього медсестра та запропонувала викликати швидку допомогу. Згодом приїхала мама та забрала його додому. Вважає, що ОСОБА_18 умисно наніс йому удари коліном ноги в обличчя.

Під час розгляду апеляційних скарг потерпілий підтвердив покази, надані ним у суді першої інстанції.

Доказами, зафіксованими у протоколах слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_12 , під час яких потерпілий ОСОБА_12 розказав та показав присутнім, що 07.11.2014 року близько 11 год. 15 хв. на території спортивної площадки Димерської гімназії до нього безпідставно почав чіплятися учень 10-а класу ОСОБА_9 . Для уникнення конфлікту ОСОБА_12 вирішив піти з площадки та направився до заднього виходу у приміщення гімназії. Однак, по дорозі його наздогнав ОСОБА_9 та провокуючи на бійку, почав давати стусани ногами по ногах ОСОБА_12 . Далі між ними виникла штовханина, під час якої ОСОБА_9 обхопив руками голову ОСОБА_12 та нахиливши її донизу двічі ударив ОСОБА_19 коліном ноги в обличчя, в результаті чого останнього пішла кров і він втратив свідомість (а.с. 83-87, 108-112).

Доказами, зафіксованими у протоколі слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_9 , під час якого ОСОБА_9 розказав та показав, що 07.11.2014 року близько 11 год. 15 хв. під час шкільної перерви він прийшов на спортивну площадку, яка розташована на території Димерської гімназії, де в цей час перебували ОСОБА_14 та ОСОБА_12 . Наприкінці перерви всі направилися до заднього входу в приміщення гімназії, однак по дорозі ОСОБА_12 почав чіплятися до ОСОБА_9 та давати йому стусани ногами, а потім вдарив кулаком в область голови. В сутичку втрутився ОСОБА_14 та став між ними, однак, як тільки він відійшов, ОСОБА_12 нагнувся та схопив ОСОБА_9 руками за ногу. В цей час ОСОБА_9 зробив спробу відскочити назад, тому підняв ліве коліно, але, оскільки в цей час ОСОБА_12 тримав його за ногу та його обличчя знаходилося нахиленим до низу, тому в результаті того, що ОСОБА_9 підняв ногу, ОСОБА_12 було заподіяно удар коліном ноги в обличчя (а.с. 108-112).

Даними висновку СМЕ №92/Д/№87/Д-2014р від 24.12.2014 року, згідно якого не виключається можливість утворення виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень при обставинах, на які він вказує під час слідчого експерименту від 24.12.2014 року, та виключається можливість утворення виявлених тілесних ушкоджень при обставинах на які вказує ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту від 24.12.2014 року (а.с. 122).

Даними висновку № 114осв. 2014р. від 17.12.2014 року, згідно якого під час судово-медичної експертизи ОСОБА_12 виявлені наступні ушкодження: на верхній і нижній повіці правого ока крововилив невизначеної форми синювато-зеленуватого кольору розміром 5,5х7,5 см. В області переносиці з переходом на лобну область гіпсова лонгета з праще видною пов`язкою. На шиї комір ОСОБА_20 .

Згідно консультативного висновку консультанта-рентгенолога КОБ СМЕ від 19.11.2014 року «Перелом кісток носа. Пошкодження може відповідати даті травми».

Згідно даним наданої меддокументації ОСОБА_12 , 1999 року народження, перебував на стаціонарному лікуванні в Вишгородській ЦРЛ з 07.11.2014 року по 03.12.2014 року з діагнозом: «Перелом кісток зовнішнього носа із зміщенням вліво; гострий посттравматичний правосторонній гайморит; ЗЧМТ: струс головного мозку».

Згідно консультативного висновку консультанта-нейрохірурга КОБ СМЕ №103 від 17.12.2014 року « Анамнез травми, характер скарг хворого, дані клініко-неврологічного (координаторне порушення) і додаткових методів дослідження (МРТ головного мозку) можуть вказувати на струс головного мозку. Надану динаміку руху травми (поява анізорефлексіі на 3-ій день травми, стійкість утримуючої симптоматики) неможливо пояснити тяжкість ЧМТ. Тривалість утримуючої симптоматики при струсі головного мозку до 3-х тижнів після скоєного».

Такого характеру тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого предмету ( в тому числі ударів кулаками, ногами), можливо в строк і при обставинах, зазначених в постанові про призначення даної експертизи, і, в своїй сукупності, з урахуванням консультативного висновку консультанта-нейрохірурга, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я терміном більше 6, але не більше 21 дня.

Не виключається можливість отримання вище описаних тілесних ушкоджень в результаті падіння із вертикального положення тіла (а.с. 23-26).

Однак суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження, безпідставно не дослідив наявні докази, а саме, протоколи слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_12 і підозрюваним ОСОБА_9 , висновки судово-медичної експертизи № 92/д/№87/д-2014 від 24.12.2014 року, що призвело до невірного встановлення судом фактичних обставин справи.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює докази з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Посилання суду першої інстанції у вироку на п.2 висновку судово-медичної експертизи №114осв. 2014 року від 17.12.2014 року щодо можливості отримання травм потерпілим внаслідок падіння з вертикального положення тіла протирічить іншим доказам по кримінальному провадженні в їх сукупності, а саме показам обвинуваченого, потерпілого, свідка ОСОБА_21 , а також доказами зафіксованими в протоколах слідчих експериментів та висновку судово-медичної експертизи № 92/д/№87/д-2014 від 24.12.2014 року та не відображає дійсного механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 .

Дослідженні і перевірені апеляційним судом докази у справі, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України є узгодженими, співпадають між собою та сумніву у своїй належності та допустимості у колегії суддів не викликають.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок про визнання невинним та виправдання ОСОБА_9 за ч.2 ст. 125 КК України порушив вимоги ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, а тому апеляційні скарги прокурора та законного представника неповнолітнього потерпілого підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Вишгородського районного суду Київської області від 28.04.2015 року щодо ОСОБА_9 необхідно скасувати та ухвалити новий вирок.

Діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч.2 ст. 125 КК України, а саме: заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_9 та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановленні.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позицію прокурора, потерпілого з законним представником щодо призначення виду покарання, обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку про обрання ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України з урахуванням положень ст. 100 КК України у виді 30 (тридцяти) годин громадських робіт.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 370, 374, 404, 405, 407, 419, 420 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Київської області;-

ухвалила :
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 30 (тридцяти) годин громадських робіт.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4