АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/783/15 Справа № 174/57/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000816, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, -

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вільногірська Дніпропетровської області, громадянин України, освіта вища, одружений, має малолітню дитину 2008 року народження, працює у філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» майстром виробничої дільниці, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

засуджений за ч.2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) грн. моральної шкоди, завданої злочином. Судом вирішено питання розподілу процесуальних витрат та долю речових доказів

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він 17 листопада 2014 року, приблизно о 07 годині 00 хвилин, тобто в світлу пору доби, керуючи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 власним, технічно справним автомобілем «Opel Combo», реєстраційни номер НОМЕР_2 , та знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, рухався по сухому покриттю вул. Промислова м. Вільногірськ Дніпропетровської області з боку бульвару Миру в напрямку вул. Привокзальна. Під час руху, в районі будинку № 22 вищезазначеної вулиці водій ОСОБА_10 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучі неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого на закругленні проїжджої частини ліворуч поїхав прямо та виїхав за межі проїжджої частини праворуч, де здійснив наїзд на автомобіль «ЗИЛ 133ГЯ» автокран 10-20Т-С, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що стояв за межами проїжджої частини, чим грубо порушив п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), п. 2.9. а) та 12.1 Правил дорожнього руху.

Порушення ОСОБА_10 вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пасажиру автомобіля «Opel Combo» ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма з втисненим переломом кісток склепіння черепу в правій лобовій ділянці, лінійним перелом кісток склепіння черепу в обох скроневих та тім`яній ділянках, крововиливами під м`які мозкові оболонки та внутрішньо мозковими крововиливами в обох скроневих ділянках головного мозку, забійною раною та крововиливом в м`які покривні тканини голови навколо неї в ділянці правої лобної та скроневої ділянок голови, синцем на верхньому повіку лівого ока, множинними саднами на шкірі правої щоки, по тильній поверхні правої кисті та в ділянках обох колінних суглобів з переходом на верхню третину обох гомілок, які у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню та знаходяться у причинному зв`язку з настанням 17 листопада 2014 року його смерті / т.2 а.п.51-52/.

В апеляціях:
- прокурор, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, не оскаржуючи доведеність вини ОСОБА_10 та правову кваліфікацію злочину, просить вирок суду скасувати внаслідок невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді 4 років позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. / т.2 а.п.67-70/;

- обвинувачений ОСОБА_10 , не оспорюючи вирок в частині встановлених фактичних обставин справи та в частині кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та звільнити його від призначеного основного покарання на підставі ст.75,76 КК України, оскільки додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки він визнає повністю. В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що судом йому призначено покарання не більше 5 років, він повністю визнав вину та щиро розкаявся, дав згоду на спрощене судове провадження, форма вини у скоєному ним злочині необережна, добровільно частково відшкодував моральну та матеріальну шкоду, має постійне місце роботи та проживання, стабільні соціальні зв`язки, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, одружений, має малолітнього сина 2008 року народження, який страждає на хронічне захворювання бронхіальну астму, є єдиним годувальником матері-пенсіонерки, а також те, що потерпіла ОСОБА_7 прохала суд не застосовувати до нього покарання, пов`язане з позбавленням волі /Т 2 а.п.64-66/.

На апеляційну скаргу прокурора були подані заперечення захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_9 , в яких він просить залишити дану апеляцію без задоволення, оскільки вимоги прокурора в даному випадку є необґрунтованими та формальними. Додатково зазначає, що в судових дебатах потерпіла прохала не позбавляти обвинуваченого волі, апеляційну скаргу не подавала, а з 17.02.2015 року по 01.03.2015 року обвинувачений ОСОБА_10 сплатив на користь потерпілої ОСОБА_7 стягнуту з нього вироком суду моральну шкоду у сумі 95 тисяч гривень / т.2 а.п.77-81/.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який просив задовольнити апеляцію, а апеляцію обвинуваченого залишити без задоволення, міркування обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисників ОСОБА_9 які, кожен окремо, просили задовольнити апеляцію обвинуваченого та відмовити в задоволенні апеляції прокурора, позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка просила звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75, 76 КК України, оскільки не має до нього ані моральних, ані матеріальних претензій, перевіривши матеріали справи в межах апеляцій, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляції прокурора та обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_10 у скоєнні злочину, за який він засуджений, кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України учасниками судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та добровільне часткове відшкодування моральної і матеріальної шкоди. Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Як убачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання в межах санкції статті.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_10 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який за місцем проживання характеризується добре, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює, одружений, має малолітню дитину 2008 року народження, частково відшкодував моральну шкоду та матеріальну шкоду у розмірі 20 000 грн., до адміністративної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху останній раз притягувався 25.08.2014 року, до кримінальної відповідальності притягується вперше, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України з реальним його відбуттям.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів та дані по особу ОСОБА_10 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину внаслідок м`якості, яке є недостатнім для виправлення обвинуваченого, спростовуються матеріалами кримінального провадження, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується зазначення обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі щодо необхідності пом`якшення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, який призначив покарання ОСОБА_10 саме з реальним його відбуттям. І хоча матеріали кримінального провадження містять докази на підтвердження повного відшкодування моральної шкоди вже після ухвалення вироку на суму 30 тисяч гривень, а під час апеляційного розгляду потерпілою була подана заява, в якій вона підтвердила, що не має матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого та просила застосувати до нього положення ст..ст. 75, 76 КК України, колегія суддів вважає за неможливе звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням з огляду на те, що дане кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння та потягло за собою настання тяжких та незворотних наслідків у вигляді смерті потерпілого, а тому немає підстав стверджувати про можливість його виправлення без відбування покарання з відповідним контролем за ним. Таким чином, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не можна вважати доцільним, необхідним та достатнім для виправлення останнього і попередження вчинення ним нових злочинів, навіть за наявності позитивної характеристики, щирого каяття та відшкодування шкоди, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про безпідставність апеляційних вимог обвинуваченого та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4