АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа
№11'а" -115 2007 р.
Головуючий у суді 1-ї інстанції Петрашек Л.І.
Доповідач: Слободян К.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія
суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Вінницької області
в складі:

Головуючого:
Олексієнка Ю.Г. Суддів: Слободана
К.Б., Дудікова В.І. За участю прокурора Альчука М.П. Адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

Розглянула
у відкритому засіданні 14 березня 2007 р.
в м. Вінниці. кримінальну справу за апеляцією державного обвинувача ОСОБА_3,
апеляцією потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5. на вирок Жмеринського районного суду від
28 грудня 2006 р., яким

ОСОБА_6,
1980 року народження, раніше не судима,
на утриманні малолітня дитина 2003 року народження,

засуджена за ст. 118 КК України до
2 років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено
від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Вироком вирішено
подальшу долю речових доказів.

ОСОБА_6 засуджено за скоєння злочину за наступних, встановлених судом
обставин.

Подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом із малолітньою донькою
проживало в квартирі АДРЕСА_1. Увечері ІНФОРМАЦІЯ_1 вони разом з дитиною
перебували в гостях у своїх кумів, де розпивали спиртні напої, після чого
заїхали у місцеве кафе, де також випивали спиртне, після чого біля 24 години
повернулися додому, де між ними виникла сварка та взаємна бійка. Під час неї
ОСОБА_7 застосував фізичне насильство відносно своєї дружини, яка неодноразово
перед цим піддавалась такому, та прагнучи захиститись від неправомірних
посягань, з явним перевищенням меж необхідної оборони, кухонним ножем в позиції
обличчям до обличчя, стоячи, утримуючи ніж у правій руці лезом до мізинця,
нанесла ним удар в ліву частину грудей. Від цього ОСОБА_7 отримав проникаюче
колото-різане поранення лівої частини грудної клітки в п'ятому міжребір'ї по
серединно-ключичній лінії з ушкодженням лівого шлуночка серця, що потягло за
собою гостру крововтрату, та через деякий проміжок часу помер.

В апеляції державного обвинувача ОСОБА_3 ставиться питання про скасування
вироку суду через невідповідність його висновків фактичним обставинам справи,
що потягло неправильне застосування кримінального закону і перекваліфікацію дій
ОСОБА_6 зі ст. 115 ч. 1 на ст. 118 КК України, та направлення справи на новий
судовий розгляд.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_5, також не погоджуючись з перекваліфікацією дій
засудженої та вважаючи, що вона вчинила умисне вбивство, просять у своїй
апеляції вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Адвокат ОСОБА_2,
заперечуючи проти обох апеляцій, просить вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора
Альчука М.П., який підтримав апеляцію державного обвинувача та просив вирок
суду скасувати та направити справу на новий розгляд, адвоката ОСОБА_1 та
потерпілого ОСОБА_5, які також просили скасувати вирок та направити справу на
новий судовий розгляд, адвоката ОСОБА_2 та
засуджену ОСОБА_6, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія судців не вбачає
підстав для їх задоволення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у перевищенні меж необхідної
оборони за обставин, зазначених у вироку, грунтується на доказах, що повно і
всебічно перевірені у судовому засіданні.

Органом досудового слідства та судом достовірно встановлено той факт, що
між подружжям ОСОБА_6 виникла сварка, яка переросла в бійку, під час якої
ОСОБА_7, який був значно фізично крепший і сильніший за дружину, наносив удари
ногою в область голови, печінки та нирок ОСОБА_6, яка в цей час сиділа на
підлозі.

Про це ОСОБА_6 повідомила при першому допиті в якості підозрюваної (а.с.
28-29).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 396 від 10.10.2005 року у
ОСОБА_6 виявлені садно по задній поверхні правого ліктьового суглобу, синці по
зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, на грудях зліва в 2
міжребір'ї по передньо-підпаховій лінії, проекції крила лівої лопатки, на
потилиці, на волосяній частині лоба -наслідок дії тупих твердих предметів,
можливо 08.10.2005 року та відносяться всі разом і кожне окремо до легких
тілесних ушкоджень (а.с. 97).

На думку колегії суддів суд першої інстанції вірно встановив, що в цей
момент у ОСОБА_6, яка сиділа на підлозі, а її чоловік, стоячи над нею, наносив
їй удари ногою, виникло природне і невідчуджуване право людини на правомірний
захист від суспільно-небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто
посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає
небезпеці посягання й обстановці захисту. Зазначене право стаття 36 КК України
визначає як необхідну оборону, що є гарантією реалізації конституційного
положення, закріпленого у ч. З ст. 27 Конституції України на захист свого життя
і здоров'я від протиправних посягань.

Проте закон вимагає співмірності заподіяної посягаючому шкоди з
небезпечністю посягання та з обстановкою захисту. При цьому обов'язково має
враховуватися суб'єктивний стан для того, хто обороняється в момент захисту.

Така вимога
закону, на думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримана.

Згідно висновку стаціонарної судово-психолого-психіатричної експертизи №
280 від 10.11.2005 року провідним мотиваційним чинником поведінки ОСОБА_6 на
момент скоєння злочину була її реакція на тривалі образи, приниження з боку
чоловіка (а.с. 113-115).

Матеріалами кримінальної справи встановлено, що між ОСОБА_6 та її чоловіком
часто виникали конфлікти, які супроводжувались її побиттям, погрозами позбавити
життя, в тому числі і під час вагітності, що призводило до викиднів.

Перебуваючи в такому психологічному стані ОСОБА_6 під час нанесення її
ударів чоловіком, кухонним ножем, яким чистили дитині яблука і який знаходився
в кімнаті на журнальному столику, нанесла удар в грудну клітину ОСОБА_7, який
продовжував її побиття.

Про те, що таке небезпечне посягання з боку ОСОБА_7 не
було закінченим свідчить і той факт, що ОСОБА_6 після нанесення єдиного удару
ножем вибігла на кухню, де, окрім ножа, озброїлась сокиркою для роз ділки м'яса,
очікуючи продовження насильницьких дій з боку чоловіка і збираючись захищатись.

Доводи апеляції прокурора та потерпілих про відсутність у засудженої
підстав для необхідної оборони, оскільки між подружжям був взаємний конфлікт, в
ході якого обоє отримали легкі тілесні ушкодження, на думку колегії суддів є
безпідставними, оскільки

участь особи у
бійці не виключає стану необхідної оборони. Матеріалами справи встановлено, що
безпосередньо перед нанесенням удару ножем ОСОБА_6 відмовилася від подальшої
участі у бійці, фактично вибула з неї і просто сиділа на підлозі. В той же час
її чоловік - ОСОБА_7 продовжував наносити їй удари ногою в голову та область
печінки та нирок (а.с. 113,158).

Суд першої інстанції вірно оцінив дії ОСОБА_7 в цей момент як напад, який
створив для ОСОБА_6 стан необхідної оборони, проте, з урахуванням емоційності
засудженої, попередніх посягань на її гідність та недоторканість, перебування у
стані алкогольного сп'яніння потягло неадекватну оцінку загрози для її життя та
здоров'я і вона нанесла один удар знайденим поруч ножем, хоча отримала лише
легкі тілесні ушкодження від побоїв, що явно не відповідало характеру нападу зі
сторони ОСОБА_7, який наносив їй удари руками та ногами, тобто вийшла за межі
необхідної оборони.

Державний обвинувач ОСОБА_3, зазначаючи в своїй апеляції про
необґрунтованість прийняття судом змінених в судовому засіданні показань
ОСОБА_6, стверджує, що "абсурдність вказаних показів повністю
заперечується як чисто людським здоровим глуздом, так і матеріалами
справи". Такі висновки прокурора є незрозумілими для судової колегії,
оскільки заперечення абсурдності є "за чисто людським здоровим
глуздом" підтвердженням правдивості, в чому і переконує сам прокурор в
подальших доводах своєї апеляції, зазначаючи, що "ОСОБА_6 чітко показала,
що завдала удар ножем у відповідь на удар чоловіка правою рукою і цей удар був
відкритий" (а.с. 271 зв.).

Саме такі показання ОСОБА_6 прийняті та належно оцінені судом. В той же
час, враховуючи той психологічний стан ОСОБА_6, в якому вона знаходилась після
скоєння злочину і була госпіталізована в Вінницьку обласну психоневрологічну
лікарню, і який був визначений лікарями як гостра реакція на стрес, деяку
особливість її поведінки і навіть голосу, про що відзначали свідки в судовому
засіданні, суд першої інстанції обгрунтовано оцінив критично і не прийняв до
уваги первинні показання ОСОБА_6 щодо механізму нанесення удару, оскільки в
подальшому вони спростовані висновками судово-медичних експертиз як на
досудовому так і судовому слідстві, проведеним за дорученням суду відтворенням
обстановки та обставин події 09.06.2006 року (а.с. 199-220, 237-240).

Конкретні обставини вчинення злочину, події, які передували цьому, а також
зібрані по справі докази, на тверде переконання судової колегії, не дають
підстав вважати, що ОСОБА_6 під час її побиття та нанесення єдиного удару ножем
діяла з прямим умислом на позбавлення життя свого чоловіка.

Кваліфікація дій
ОСОБА_6 за ст. 118 КК України є вірною.

Призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і
достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження можливості скоєння нею нових
злочинів.

Керуючись ст.
365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію державного обвинувача ОСОБА_3,
апеляцію потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок
Жмеринського районного суду від 28 грудня 2006 року щодо ОСОБА_6 - без змін.