Ухвала

іменем україни

09 вересня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Марчук Н.О.,

суддів:
Зубара В.В., Шилової Т.С.,

при секретарі
Зінорук В.В.,

розглянувши кримінальне провадження,
внесене до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000047, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Вінниця,

який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
ст. 365 КК України,

за касаційними скаргами прокурора та
захисника ОСОБА_2 на вирок колегії
суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Київської
області від 15 квітня 2014 року щодо
ОСОБА_1,

за участю прокурора Вергізової
Л.А.,

представника потерпілого
ОСОБА_3,

захисника
ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не
погоджуючись із вироком суду
апеляційної інстанції, ухваленим щодо
ОСОБА_1, через неправильне застосування
закону України про кримінальну
відповідальність, просить його
змінити, виключивши посилання на
застосування положення ч. 2 ст. 69 КК
України. Свої вимоги прокурор мотивує
тим, що суд апеляційної інстанції, не
призначивши ОСОБА_1 додаткового
покарання у виді штрафу, безпідставно
послався на застосування положень ч. 2
ст. 69 КК України, не врахувавши зміни до
кримінального закону.

Захисник ОСОБА_2 у касаційній скарзі з
доповненнями до неї, не погоджуючись із
вироком суду апеляційної інстанції
щодо ОСОБА_1 через неправильне
застосування норм кримінального та
процесуального права, просить його
скасувати, а кримінальне провадження
закрити у зв'язку з відсутністю складу
злочину у діях його підзахисного. Свої
вимоги захисник мотивує тим, що ОСОБА_1
не є суб'єктом злочину, передбаченого ч.
2 ст. 365 КК України, в редакції 2014 року.
Також указує на те, що вирок суду
апеляційної інстанції є
необґрунтованим, містить суперечливі
висновки, ґрунтується на припущеннях
та показаннях з чужих слів.

Вироком Ірпінського міського суду
Київської області від 21 листопада 2013
року ОСОБА_1 визнано невинуватим та
виправдано у пред'явленому
обвинуваченні за ч. 2 ст. 365 КК України.

15 квітня 2014 року Апеляційний суд
Київської області за апеляційними
скаргами прокурора та потерпілого
скасував вирок суду першої інстанції
щодо ОСОБА_1 та ухвалив новий, за яким
останнього визнав винуватим у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК
України, та призначив йому за цим
Законом покарання із застосуванням ч. 2
ст. 69 КК України у виді позбавлення волі
на строк 3 роки з позбавленням справа
обіймати посади в правоохоронних
органах строком на 2 роки, без
призначення штрафу. На підставі ст. 75 КК
України звільнив останнього від
відбування призначеного покарання з
випробуванням з іспитовим строком 1 рік
з покладенням на нього обов'язків,
передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК
України.

Цивільний позов задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь законного
представника потерпілого ОСОБА_3 936 грн.
99 коп. на відшкодування матеріальної
шкоди, 10 000 грн. - моральної шкоди та 700
грн. - судових витрат.

За вироком суду апеляційної інстанції,
ОСОБА_1, перебуваючи на посаді
виконуючого обов'язки начальника
першого курсу факультету підготовки,
перепідготовки та підвищення
кваліфікації працівників податкової
міліції Національного університету
державної податкової служби України,
тобто будучи службовою особою, яка
тимчасово обіймала посаду, пов'язану з
виконанням організаційно-розпорядчих
функцій, маючи спеціальне звання
«старший лейтенант податкової
міліції», в порушення вимог Закону
України «Про дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України»,
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, Статуту
Внутрішньої служби ЗС України,
посадової інструкції, знаходячись у
своєму службовому кабінеті, що по вул.
Садова, 90 в м. Ірпені Київської області,
під час виконання службових обов'язків
в період з 27 вересня 2012 року по 23 лютого
2013 року неодноразово перевищував
надані йому службові повноваження,
шляхом застосування насильства до
свого підлеглого ОСОБА_4, який
виконував обов'язки помічника
начальника вказаного курсу.

Крім того, 23 лютого 2013 року, ОСОБА_1, за
вказаних обставин, будучи невдоволеним
доповіддю щодо переліку речей, які
втратили курсанти, наніс ОСОБА_4 два
удари кулаками по голові в область
лівого ока, удар рукою по потилиці, а
також удар кулаком по тулубу в груди,
спричинивши потерпілому легких
тілесних ушкоджень, що потягли
короткочасний розлад здоров'я.

Внаслідок вказаних вище неправомірних
дій ОСОБА_1 правам і інтересам
неповнолітнього ОСОБА_4 було заподіяно
істотну шкоду як громадянину та
курсанту, а також спричинена шкода його
здоров'ю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора на підтримання поданої
скарги та із запереченнями проти
скарги захисника, пояснення
представника потерпілого, яка також
підтримала касаційну скаргу прокурора
та заперечувала проти скарги
захисника, пояснення захисника та
засудженого на підтримання поданої
скарги та із запереченнями проти
скарги прокурора, перевіривши
матеріали кримінального провадження
та обговоривши доводи, наведені у
касаційних скаргах, колегія суддів
дійшла висновку, що вони підлягають
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України
судове рішення повинно бути законним,
обґрунтованим і вмотивованим. Законним
є рішення, ухвалене компетентним судом
згідно з нормами матеріального права з
дотриманням вимог кримінального
провадження, передбачених цим
Кодексом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі об'єктивно
з'ясованих обставин, які підтверджені
доказами, дослідженими під час
судового розгляду та оціненими судом
відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому
наведені належні й достатні мотиви та
підставі його ухвалення.

Оцінюючи докази відповідно до вимог ст.
94 КПК України, суд за своїм внутрішнім
переконанням, яке ґрунтується на
всебічному, повному й неупередженому
дослідженні всіх обставин
кримінального провадження, керуючись
законом, оцінює кожний доказ з точки
зору належності, допустимості,
достовірності, а сукупність зібраних
доказів - з точки зору достатності та
взаємозв'язку для прийняття
відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед
встановленої сили.

За змістом ст. 374 КПК України у
мотивувальній частині вироку в разі
визнання особи винуватою, крім іншого,
зазначаються формулювання
обвинувачення, визнаного судом
доведеним, із зазначенням місця, часу,
способу вчинення та наслідків
кримінального правопорушення, форми
вини і мотивів кримінального
правопорушення; статті (частини статті)
закону України про кримінальну
відповідальність, що передбачає
відповідальність за кримінальне
правопорушення, винним у вчиненні
якого визнається обвинувачений.

Однак, суд апеляційної інстанції не
дотримався вказаних вимог
кримінального процесуального закону
під час розгляду кримінального
провадження щодо ОСОБА_1 та ухвалення
вироку.

Як убачається з мотивувальної частини
вироку, суд апеляційної інстанції,
формулюючи обвинувачення щодо ОСОБА_1,
визнане судом доведеним, послався, як
на докази його винуватості, лише на
показання потерпілого ОСОБА_4,
законного представника
неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_3,
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
Але при цьому суд апеляційної
інстанції не дав оцінки цим доказам з
точки зору їх допустимості й
належності, виходячи, зокрема з
положень ст. 94 КПК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції не
проаналізував показання інших
допитаних у судовому засіданні свідків
- ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 з огляду на їх
належність, допустимість та
достовірність.

За таких обставин вирок суду
апеляційної інстанції щодо ОСОБА_1 не
можна вважати законним і
обґрунтованим, а тому він підлягає
скасуванню, з призначенням нового
розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду кримінального
провадження суду апеляційної
інстанції необхідно повно й всебічно, з
дотриманням вимог кримінального та
кримінального процесуального закону
проаналізувати докази, надані
сторонами, перевірити інші доводи,
викладені у касаційних скаргах
прокурора та захисника, та ухвалити
законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора та
захисника ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Вирок колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Київської області від 15 квітня 2014
року щодо ОСОБА_1 скасувати та
призначити новий розгляд у суді
апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

Н.О. Марчук В.В. Зубар Т.С. Шилова