АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/435/2015 Категорія КК: ч. 3 ст. 286
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000061 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чупахівка Охтирського району Сумської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого старшим оперуповноваженим 1 сектору 1 відділу Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, -

за участю прокурора: ОСОБА_13

потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_12

представника потерпілої: ОСОБА_14

захисника обвинуваченого: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

Судом вирішено питання щодо цивільних позовів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, 21 червня 2013 року близько 22 години ОСОБА_6 у позаслужбовий час зі своїм співслужбовцем Служби безпеки України ОСОБА_15 приїхали на автомобілі марки «Infiniti FX-35», д.н.з. НОМЕР_1 , у ресторан «Фортеця», що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Гонгадзе, 21, де відпочивали до 2 години 22 червня 2013 року. У цей же день о 02 годині 45 хвилин ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_16 , яка разом зі своєю знайомою ОСОБА_8 відпочивали в нічному розважальному закладі «Шутерс», що знаходиться за адресою: м. Київ. вул. Московська, 22. Після телефонної розмови ОСОБА_6 та ОСОБА_15 приїхали на вказаному вище автомобілі до нічного розважального закладу «Шутерс» та разом із ОСОБА_16 і ОСОБА_8 відпочивали близько до 5 години. Після цього ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_8 на автомобілі «Infiniti FX-35», д.н.з. НОМЕР_1 , поїхали до кафе-бар «НОН-стоп», що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 6, звідки близько 06 години 30 хвилин 22 червня 2013 року поїхали в напрямку району «Виноградар» в м. Києві.

При цьому ОСОБА_6 в порушення підпункту «б» п. 2.9. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінетів Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правил), відповідно до яких водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані стомлення, став керувати в стані стомлення автомобілем марки «Infiniti FX-35», д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого на передньому пасажирському сидінні знаходилася ОСОБА_16 , а на задньому сидінні - ОСОБА_15 та ОСОБА_8 .

ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Infiniti FX-35», д.н.з. НОМЕР_1 , продовжуючи порушувати вищевказані вимоги Правил, а також п. 1.3. Правил, відповідно до якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, п. 1.5. Правил - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п. 12.4. Правил - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год., рухаючись зі швидкістю 129,3 км/год. по вулиці Щербакова в напрямку вулиці Маршала Гречка в м. Києві, Правил не дотримувався, допустиму швидкість транспортного засобу в населеному пункті значно перевищив, тим самим створив небезпеку для руху іншим учасникам дорожнього руху та загрозу життю, здоров`ю громадян.

22 червня 2013 року близько 06 години 45 хвилин, продовжуючи порушувати вищезазначені вимоги Правил, а також підпунктів «б», «д» п. 2.3. Правил, відповідно до яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, підпункту «е» п. 8.7.3. Правил - червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух, п. 12.1. Правил - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, п. 12.3. Правил - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, ОСОБА_6 , нехтуючи вимогами Правил, які є обов`язковими для виконання усіма учасниками дорожнього руху, не стежачи за дорожньою обстановкою, не реагуючи відповідно на її зміну, не зменшуючи перевищену допустиму швидкість керованого ним автомобіля марки «Infiniti FX-35», д.н.з. НОМЕР_1 , ігноруючи червоний сигнал світлофора для його напрямку руху, не зупиняючись на даний сигнал на перехресті вулиць Щербакова та Стеценка в м. Києві (Інтернаціональна площа, Шевченківський район м. Києва), здійснив зіткнення із автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_17 , та автомобілем «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_18 , які рухалися на зелений сигнал світлофора по вулиці Стеценка в напрямку вулиці Щусєва в м. Києві, внаслідок чого дані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Проте ОСОБА_6 , продовжуючи порушувати вищезазначені вимоги Правил, не вживаючи заходів до зменшення швидкості керованого ним автомобіля марки «Infiniti FX-35», д.н.з. НОМЕР_1 , для запобігання настання небезпеки життю та здоров`ю пасажирів даного транспортного засобу та інших учасників дорожнього руху, продовжив рух на червоний сигнал другого світлофора для його напрямку руху в сторону вулиці Маршала Гречка в м. Києві та здійснив зіткнення з автобусом марки «МАЗ 107474», д.н.з. НОМЕР_4 , який проїжджав Інтернаціональну площу в м. Києві (Подільський район м. Києва), рухаючись по вулиці Стеценка в напрямку проспекту Академіка Палладіна в м. Києві на зелений сигнал світлофора під керуванням ОСОБА_19 та в салоні якого знаходилися пасажири: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .

Унаслідок допущених ОСОБА_6 порушень вимог п.п. 1.3., 1.5., 2.3. підпунктів «б», «д». п.2.9 підпункту «б», п. 8.7.3. підпункту «е», п.п. 12.1., 12.3, 12.4 Правил, під час керування транспортним засобом - автомобілем марки «Infiniti FX-35», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився в технічно справному стані:

- пасажирка даного автомобіля ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди від отриманих тілесних ушкоджень несумісних з життям, а саме в області голови: забійна рана з відповідним їй крововиливом в м`які покриви голови в правій тім`яній області, уламково-фрагментарний перелом кісток склепіння та основ черепа, крововиливи під м`яку мозкову оболонку і в шлуночки головного мозку; в області грудної клітини та живота: крововиливи в середостіння, в біляниркову клітковину справа і в тканини легенів з розривами легеневої плеври, переломи ребер (2-го справа з пошкодженням пристінкової плеври та з 4-8-ми зліва без пошкодження пристінкової плеври), через капсулярні розриви тканин правої частини печінки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя і знаходяться у прямому причино-наслідковому зв`язку зі смертю; в області кінцівок забійні рани: дві по зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, дві по зовнішній поверхні в нижній третині лівого стегна, одна по верхній третині лівої гомілки; садна: одне по зовнішній поверхні правого плеча, три по правій боковій поверхні грудної клітини, множинні у верхній і середній третині правого стегна по задній зовнішній поверхні, дві по крилу правої клубової кістки, три по зовнішній поверхні правої гомілки, чотири по зовнішньому краю правої стопи, п`ять по тильній поверхні правої стопи, чотири по внутрішній поверхні лівої гомілки, одне по передній поверхні лівого колінного суглобу, три по передній поверхні лівого плеча, чотири в області лівого передпліччя, по одному в підщелеповій області та в області нижньої губи, що відноситься до легких тілесних ушкоджень;

- пасажир даного автомобіля ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у Київській міській клінічній лікарні №17 від отриманих тілесних ушкоджень у виді синців на віках лівого ока, на носі, на зовнішньо-передній поверхні правого плеча, на задній внутрішній поверхні правого плеча і передпліччя, на тильній поверхні правої кисті, на передній внутрішній поверхні лівого плеча і передпліччя, на передній зовнішній поверхні правої голені, на зовнішній поверхні лівого стегна, на внутрішній поверхні лівого стегна, на внутрішній поверхні лівої голені, на лівій боковій поверхні живота, на животі справа, на правій боковій поверхні живота, на передній поверхні грудної клітки, саден в лобній області зліва, в лобній області справа, на переніссі, на лівій боковій поверхні шиї від основ ушної раковини, в підборідній області, на передній верхній поверхні лівого плечового суглобу, на передній внутрішній поверхні лівого плеча та передпліччя, на задній поверхні правого передпліччя, на внутрішній задній поверхні правого передпліччя, на правій боковій поверхні грудної клітки, правій боковій поверхні живота, на зовнішній поверхні лівого стегна, на передній поверхні лівої голені в нижній третині, на внутрішній поверхні лівої голені, на зовнішній поверхні лівого гомілковостопного суглоба, на тильній поверхні правої кісті, крововиливи в м`які покрови голови зліва, крововилив під оболонки і в шлуночки головного мозку, перелом кісток основ черепа, перелом грудини, крововиливи у м`які тканини переднього середостіння, двохсторонні переломи ребер, по різним анатомічним лініям з ушкодженням пристінної плеври справа, забій легенів, крововиливи в області коренів легенів, розриви тканин легенів, наявність крові в плевральних порожнинах, розрив селезінки, крововиливи в області хвоста і головки підшлункової залози, крововилив в зачеревну жирову клітчату і брижу, крововилив в підшкірно-жирову клітчату передньої зовнішньої поверхні правої голені, скалкові переломи правої плечової і стегнової кісток, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з його смертю;

- пасажирка даного автомобіля ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: синця у ділянці чола, субдуральний крововилив над гемісферами мозку, внутрішньо-мозковий крововилив у обох лобних, скроневих, тім`яній частці зліва, у таламусі, у внутрішній капсулі, яка супроводжувалась розвитком коми і є небезпечним для життя, а тому відноситься до тяжких тілесних ушкоджень; закритої травми лівого плеча: множинні рани у ділянці лівого плечового суглоба, перелом середньої третини діафізу лівої плечової кістки (зі зміщенням уламків), закритої травми правого передпліччя: перелом середньої третини діафізу кісток правого передпліччя (зі зміщенням уламків), що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; рани по долонній поверхні правої кисті у ділянці основи другого пальця, рани у ділянці обох гомілок, що відноситься до легких тілесних ушкоджень;

- водій автобуса марки «МАЗ 107474», д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , отримав закриту травму грудей: садна у ділянці грудної клітки зліва, перелом акроміального відростку та тіла лівої лопатки (зі зміщенням уламків); закриту травму лівої гомілки: перелом латеральної кісточки зліва (зі зміщенням уламків), що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; сім саден у ділянці чола на вилиці зліва (розмірами 2X0,5 (см)), садна у ділянці середньої третини лівого плеча (розмірами 7X0,5 (см)), садна у ділянці попереку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень;

- пасажир автобуса марки «МАЗ 107474», д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , отримав відкриту травму лівої гомілки: рана, яка сполучається із фрагментованим переломом кісток середньої третини лівої гомілки (зі зміщенням), що є небезпечним для життя та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень; закриту травму грудної клітки: уламковий перелом середньої третини лівої ключиці (зі зміщенням уламків), що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; садна голови, що відноситься до легких тілесних ушкоджень;

- пасажирка автобуса марки «МАЗ 107474». д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , отримала закриту травму грудної клітки: перелом 5 ребра зліва по лопатковій лінії (зі зміщенням уламків), що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості;

- пасажирка автобуса марки «МАЗ 107474». д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , отримала закриту травму тазу: переломи верхньої гілки лівої лонної кістки та лівої сідничної кістки (зі зміщенням уламків), що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; рану у ділянці підборіддя справа розміром приблизно 2X3 (см), рана правої щоки з переходом на підщелепну ділянку, садна у ділянці обличчя, рана довжиною 1,5 (см.) по латеральній поверхні правого плеча з наявністю саден у цій ділянці, синець по латеральній поверхні правого стегна у верхній третині (розміром 8X12) см.), синець (крововилив) у ділянці зовнішньої поверхні лівого колінного суглобу, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок суду та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 основне покарання по нижній межі санкції ч. 3 ст. 286 КК України, тобто 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

Вважає, що обрана судом першої інстанції міра покарання у вигляді 7 років позбавлення волі є дуже суровою і не відповідає вимогам ст.ст. 65, 69, 69-1 КК України. Судом першої інстанції також неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Так, при призначенні ОСОБА_6 міри покарання за вчинений злочин, передбачений ч. 3 ст. 286 КК України, у вигляді 7 років позбавлення волі, суд першої інстанції не прийняв до уваги вимоги п. 3 ч. 1 ст. 65, ч. 1 ст. 69 КК України і роз`яснення, викладені в абз. 2 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 року, та не врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнавав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, щиро кається, неодноразово вибачився перед потерпілими, добровільно частково відшкодував спричинену потерпілим матеріальну та моральну шкоду, і дуже жалкує, що внаслідок збігу обставин він вчинив цей злочин. Під час розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений давав правдиві послідовні покази, які повністю узгоджуються з іншими доказами, які були досліджені судом. Суд при призначенні покарання обвинуваченому помилково не визнав та не врахував щире каяття і визнання обвинуваченим своєї вини, як пом`якшуючу обставину, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 не визнав себе винним в частині обвинувального акту про порушення ним вимог п. 2.9. підпункту «а» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, і наполягав, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був тверезим і спиртні напої того дня та напередодні не вживав, у зв`язку з чим, виходячи з сукупності всіх наданих та досліджених під час судового розгляду доказів, суд прийшов до висновку про недоведеність у ході судового розгляду факту перебування обвинуваченого ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння під час керування ним 22 червня 2013 року автомобілем «Інфініті», і виключив із обвинувачення ОСОБА_6 порушення ним п. 2.9 підпункту «а» Правил дорожнього руху України. Таким чином, суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , повинен був визнати та врахувати щире каяття та визнання обвинуваченим своєї вини, як пом`якшуючу обставину, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України.

А тому, призначена судом міра покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого ОСОБА_6 волі строком на 7 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки не ґрунтується на законі, суперечить вимогам ст. 69-1 КК України та виходить за межі визначеного законом строку покарання, тобто судом призначено більш суворе покарання, ніж передбачено та визначено вищевказаною статтею КК України.

Крім того, призначене судом покарання не відповідає особі обвинуваченого. Так, суд під час поставлення вороку не в повній мірі врахував встановлені судом дані про особу обвинуваченого, що призвело до помилкового висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 не можливе без ізоляції його від суспільства і з цих підстав покарання має бути призначене тільки у вигляді позбавлення волі.

При дослідженні доказів щодо характеристики особи обвинуваченого та постановленні вироку судом не були враховані встановлені дані про стан здоров`я обвинуваченого. Зокрема судом було встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження та тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні, і станом на день поставлення вироку знаходився на амбулаторному лікуванні. Суд залишив поза увагою те, що обвинувачений потребує стороннього нагляду, а також потребує належної медичної допомоги, яку в умовах його утримання в місцях відбування покарання в повному обсязі надати не можливо.
Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою повне добровільне відшкодування обвинуваченим завданої шкоди потерпілим, які не заявляли позовних вимог під час розгляду кримінального провадження. Так, обвинувачений ОСОБА_6 позови потерпілої ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_12 визнав повністю, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження родичами обвинуваченого частково відшкодовано шкоду потерпілій ОСОБА_8 на суму 124 824 гривні, а потерпілій ОСОБА_12 на суму 14 000 гривень, що підтверджується показами представників потерпілих, потерпілими та письмовими розписками, які були досліджені судом під час розгляду кримінального провадження.

Окрім того, родичами обвинуваченого під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді добровільно було відшкодовано матеріальну шкоду потерпілим в повному обсязі, які не заявляли цивільний позов у кримінальному провадженні, що підтверджується письмовими доказами. Зокрема, було відшкодовано потерпілим ОСОБА_19 - 1000 грн., ОСОБА_21 - 2000 грн., ОСОБА_20 - 32544 грн., ОСОБА_22 10 000 грн., ОСОБА_18 - 25 000 грн., а всього потерпілим відшкодовано заподіяну матеріальну та моральну шкоду на загальну суму 209 368 гривень.
Таким чином, повне та часткове відшкодування завданої з вини обвинуваченою шкоди потерпілим характеризує ставлення обвинуваченого ОСОБА_6 до вчиненого, його щире каяття та намагання хоч якимось чином загладити спричинену з його вини шкоду, що вказує на можливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, і ця обставина мала бути врахована судом під час постановлення вироку та обрання міри покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, оскільки він є законним, обґрунтованим та прийнятим з дотриманням вимог КПК України. А доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, не відповідають матеріалам кримінального провадження.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просять залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, оскільки вона є необґрунтованою та містить неправдиві відомості, зокрема щодо сум стягнутих з ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди. Крім того, немає підстав вважати, що підсудний розкаявся у вчиненому ним злочині та визнав свою вину не з метою пом`якшення призначеного йому покарання.

Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок суду та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 основне покарання по нижній межі санкції ч. 3 ст. 286 КК України, тобто 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Вважає, що обрана судом першої інстанції ОСОБА_6 міра покарання у вигляді 7 років позбавлення волі є дуже суворою.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_9 посилається на доводи, аналогічні тим, що викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 .

Крім того зазначає, що отримані його донькою ОСОБА_8 травми потребують постійного лікування, що супроводжується значними грошовими витратами на лікування та ліки, обвинувачений ОСОБА_6 з самого початку та по теперішній час допомагає у лікуванні ОСОБА_8 , компенсує витрати на лікування та ліки. А призначене ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі фактично призведе до неможливості виконання ОСОБА_6 вироку суду в частині компенсування присудженої моральної шкоди ОСОБА_8 та іншим потерпілим.

На вказаний вирок суду надійшла апеляційна скарга потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у якій вони просять скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_6 в частині основного більш суворе покарання. А також розглянути їх клопотання до Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року щодо визнання загибелі їхнього сина ОСОБА_15 як «під час виконання обов`язків військової служби».

Вважають, що вирок суду першої інстанції є необґрунтованим, а призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим через свою м`якість, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, вимогам ст.ст. 65, 66, 67 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Зокрема, в порушення вимог ст. 65 КК України судом не враховано у повній мірі ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину. Така обставина, як вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, або у стані, спричиненому вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, яка обтяжує покарання згідно ч. 1 ст. 67 КК України не в достатній і повній мірі досліджена як органами військової прокуратури, так і судом. При цьому, не враховано особу обвинуваченого, його службове становище, можливість впливати на збір доказів, об`єктивність та неупередженість розслідування. Так, 23.06.2013 року, на другий день після скоєння ОСОБА_6 ДТП, останній відмовився добровільно надати слідчому прокуратури зразки крові для визначення можливої наявності в ній алкоголю. Лише після постанови суду про примусове відібрання крові у ОСОБА_6 для проведення експертного дослідження це було зроблено через кілька днів, що вже не могло свідчити про об`єктивність та відповідність результатів на момент ДТП. При цьому, відповідного токсилогічного дослідження крові та сечі ОСОБА_6 безпосередньо після подій, що мали місце 22 червня 2013 року, проведено не було, на відміну від ОСОБА_15 . Відразу на місці події декількома свідками ( ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ) під час досудового розслідування було зафіксовано наявність запаху алкоголю від ОСОБА_6 , проте у судових засіданнях вони вже не стверджували про це категорично, як на своїх попередніх показах. Разом з тим, ні прокурором, ні судом з приводу цього їм питання не задавались (щодо з`ясування можливого тиску на них з боку СБУ, родичів та знайомих обвинуваченого).

Крім того, ні стороною обвинувачення, ні судом не встановлені та не допитані колеги ОСОБА_6 , співробітники СБУ, які з ним працювали, спілкувались 21-22 червня 2013 року, та могли надати інформацію стосовно його особи, характеризуючих даних, фізичного стану на той час. Водночас, за даними окремих колег ОСОБА_6 , протягом більше року він зловживав спиртними напоями, неадекватно після цього себе вів, характеризується негативно, в поведінці самонадійний, зверхній, не реагує на зауваження та думку свої колег.

Судом також не враховано покази свідка ОСОБА_29 , яка, зі слів ОСОБА_16 , повідомила, що ОСОБА_6 під час їхніх зустрічей із загиблою часто вживав спиртні напої.

Враховуючи вищевикладене, серед обставин, які обтяжують покарання відповідно до п. 13 ч. 1 ст.67 КК України, дії ОСОБА_6 слід вважати як «вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, або у стані, спричиненому вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів».

Також слід вважати обставинами, які обтяжують покарання: відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 67 КК України тяжкі наслідки, завдані злочином, що виразилось в нанесенні значної шкоди здоров`ю людей (отриманні трьома потерпілими тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, двома потерпілими тяжких тілесних ушкоджень). Смерті двох осіб є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч. 3 ст.286 КК України, проте судом не було віднесено до обтяжуючих обставин заподіяння батькам загиблого єдиного сина моральних і душевних страждань, що змусило їх змінити звичний спосіб життя, погіршився нервово-психологічний стан, сон; батькові ОСОБА_10 в зв`язку з погіршенням загального стану здоров`я довелось завчасно звільнитись з військової служби за станом здоров`я на пенсію; відповідно до п.8 ч. 1 ст.67 КК України вчинення злочину щодо особи, яка перебуває у матеріальній, службовій чи іншій залежності від винного. Так, в протоколі допиту свідка ОСОБА_30 співробітника спецпідрозділу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, безпосереднього керівника ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , останній повідомив, що ним було поставлене завдання вказаним підлеглим забезпечити на 10.00 ранку 22 червня 3013 року двох понятих. Рішення відносно понятих мало прийматись на розсуд ОСОБА_6 , так як він був ініціатором роботи за матеріалами оперативно-розшукової справи, а ОСОБА_15 був призначений йому в допомогу. Обвинувачений, використовуючи своє службове становище співробітника СБУ, змусив знаходитись у своєму автомобілі до моменту скоєння ним ДТП ОСОБА_16 та ОСОБА_8 як понятих, а ОСОБА_15 - як наданого в допомогу за вказівкою та наказом керівництва підрозділу СБУ.

Призначене судом покарання також не відповідає особі обвинуваченого. Зокрема, часткове відшкодування завданих потерпілим збитків може враховуватись лише як обставина, яка характеризує особу винного, а не як пом`якшуюча обставина.

Крім того, обвинувачений у судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні злочину частково, посилаючись на отримання ним черепно-мозкової травми після ДТП. Більше місяця після скоєння ДТП обвинувачений ОСОБА_6 ухилявся від слідства, відповідальності, уникав викликів до слідчого; не покаявся та не висловлював жалю із приводу загибелі двох осіб, не попросив вибачення за скоєне перед родичами загиблих, більшість потерпілих, свідків, через компенсацію їх затрат на лікування примушував надавати письмові розписки про відмови від цивільних позовів щодо моральних та матеріальних претензій.

За таких обставин, підстав вважати, що обвинувачений розкаявся у вчиненому ним злочині та визнав свою вину не з метою пом`якшення призначеного йому покарання, немає.

Позитивна характеристика винного у вчиненні злочину та хворобливий стан винного у вчиненні злочину належать до характеристик особи винного, а тому не можуть враховуватися як обставини, які пом`якшують покарання; наявність на утриманні винного у вчиненні злочину непрацездатної особи не можна визнавати обставиною, яка пом`якшує покарання, оскільки обставиною, яка пом`якшує покарання, може бути визнано лише таку обставину, за наявності якої особа, яка вчинила злочин, заслуговує поблажливого ставлення до себе. Визнання особою своєї вини у вчиненні злочину не може враховуватися при призначенні покарання як самостійна обставина, яка пом`якшує карання, оскільки є складовою таких обставин, як щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину.

Судом також недостатньо враховано думку потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які просили призначити винному максимальну міру покарання.

Потерпіла ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_6 максимальну міру покарання, передбачену санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, та додаткове покарання - позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Вважає, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Потерпіла зазначає, що вона та прокурор наполягали на встановленні в ході судового розгляду перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння при керуванні ним 22 червня 2013 року автомобілем «Інфініті», однак суд прийшов до висновку про недоведеність у ході судового розгляду факту перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння під час керування ним 22 червня 2013 року автомобілем «Інфініті». Працівники лікарні, куди був доставлений ОСОБА_6 , не змогли дати чітких пояснень, як саме і за яких обставин проводилось дослідження крові ОСОБА_6 на наявність в ній етилових спиртів, їх покази є суперечливими. Крім того, в матеріалах справи знаходяться чеки з ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_10 », де після диско-бару «Шутерс» відпочивали ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 . З даних документів вбачається, що на їх компанію були замовлені спиртні напої. Даний факт ніяк не зміг не спростувати, ні пояснити ОСОБА_6 , мотивуючи це тим, що начебто не пам`ятає, тобто ухиляється від дачі показів суду та приховує дійсні обставини. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 зазначили, що при спілкуванні з обвинуваченим відразу після дорожньо-транспортної пригоди відчували від нього запах алкоголю.

Суд першої інстанції надав перевагу одному доказу перед сукупністю інших, фактично вважаючи, що висновок токсилогічного дослідження крові ОСОБА_6 має наперед встановлену силу. При цьому суд не надав належної оцінки іншим доказам по справі, не врахував, що ОСОБА_6 під час з`ясування обставин наявності алкоголю в крові 23 червня 2013 року о 10 годині відмовився від здачі крові для експертного дослідження, що явно свідчить про намагання останнього приховати факт свого перебування в стані алкогольного сп яніння.

Вважає, що ОСОБА_6 не розкаявся у вчиненому та всі його дії спрямовані на те, щоб ухилитись від кримінальної відповідальності та прикриваючись станом здоров`я, умисно ухиляється від дачі показів, чим створює перепони для слідства. Зокрема, ОСОБА_6 фактично нічого не пояснив суду щодо самих обставин ДТП, при цьому він стверджує, що начебто розкаюється. Свою відмову давати детальні пояснення ОСОБА_6 пояснює двома обставинами: начебто не пам`ятає через отримані травми та службовою таємницею.

Однак, допитані в судовому засіданні свідки, що були на місці ДТП, підтвердили, що ОСОБА_6 був у свідомості, спілкувався, розумів, що сталась аварія, та бачив, що постраждали люди, як пасажири його авто, так і пасажири автобуса, з яким відбулося зіткнення. Лікар швидкої допомоги, який госпіталізував ОСОБА_6 , також в судовому засіданні надав покази, що ОСОБА_6 був у свідомості, розумів, що сталось, постійно запитував, чи живі пасажири та вказав свої данні для заповнення медичної документації.

Таким чином, покази ОСОБА_6 щодо самих обставин ДТП, точніше посилання, що він їх не пам`ятає, спрямовані на приховання свого стану алкогольного сп`яніння та ухилення від відповідальності. Такі дії не свідчать про щире каяття, а є намаганням ухилитись від відбування покарання.

ОСОБА_6 в судових засіданнях наполягав, що 22 червня 2013 року, коли сталась ДТП, рухаючись в автомобілі, перебував при виконанні своїх службових обов`язків, які є таємницею. Варто зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження того, що ОСОБА_6 дійсно допущений до державної таємниці.

Начальником відділу ГУ СБУ в м. Києві та Київській області ОСОБА_31 , який був допитаний як свідок і який є безпосереднім керівником ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , вказав, що ОСОБА_6 мав прибути на роботу на 10 годину 22 червня 2013 року. Також у своїх показах вказав, що йому невідомо, щоб ОСОБА_6 чи ОСОБА_15 перебували в ніч з 22 червня на 23 червня 2013 року в диско-барі « ІНФОРМАЦІЯ_11 » під час виконання завдання, ніяких завдань на нічний час він йому не давав та не було необхідності їхати в напрямку, в якому рухався ОСОБА_6 , по службовим обов`язкам.

Таким чином, в судовому засіданні чітко встановлено, що ОСОБА_6 в момент ДТП не перебував при виконанні службових обов`язків.

Також на запит суду СБУ надано результати службової перевірки, якою також не встановлено, що ОСОБА_6 23 червня 2013 року під час ДТП знаходився при виконанні своїх службових обов`язків. Інформація про залучення ОСОБА_6 і ОСОБА_15 в оперативно-розшукових заходах з 10 год. 22 червня 2013 року відсутня.

Щирого каяття у ОСОБА_6 не було і не має. Визнання вини під тиском зібраних у справі доказів не свідчить про щире каяття винного у вчиненні злочину. Таким чином, відсутні обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Крім того, потерпіла вважає за необхідне позбавити ОСОБА_6 звання, оскільки протягом всього часу слідства та розгляду справи в суді ОСОБА_6 не надавав покази по суті мотивуючи саме своїм службовим становищем, що значно ускладнювало слідство та розгляд справи. У вироку суд не зазначив, чому не було застосоване вказане додаткове покарання щодо ОСОБА_6 .

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_12 , у яких захисник просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки апеляційні скарги за своїм змістом повністю спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, а їх вимоги є емоційними та такими, що не відповідають вимогам кримінального та кримінального процесуального закону.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 ; представника потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_14 , яка підтримала апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 ; захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 , та заперечував проти задоволення апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ; обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 , заперечував проти задоволення апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ; прокурора, який заперечував проти задоволення всіх апеляційних скарг, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини кримінального провадження та зібрані у провадженні докази в їх сукупності, в тому числі дав належну оцінку обставинам, на які захисник, представник потерпілої та потерпілі посилаються в своїх апеляційних скаргах, правильно кваліфікував дії обвинуваченого і реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого, його відношення до скоєного та наслідків вчинення правопорушення, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства і призначив йому покарання, з урахуванням встановлених судом обставин провадження, у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, яке за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 про те, що при розгляді кримінального провадження і призначенні покарання суд першої інстанції не врахував ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 не розкаявся та намагається уникнути відповідальності за вчинене, скоїв злочин у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною, а також що обвинувачений використовував своє службове становище при вчиненні злочину, є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

При розгляді кримінального провадження суд першої інстанції вжив усіх необхідних та передбачених законом заходів для встановлення істини у провадженні, свої висновки щодо недоведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину у стані алкогольного сп`яніння та з використанням службового становища обґрунтував належними та допустимими доказами, у відповідності з законом мотивував прийняті рішення, зокрема пославшись на те, що не встановлено достовірних доказів на підтвердження вказаних в апеляційних скаргах обставин, при наявності суперечливих доказів дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, якими передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та тяжкість наступивших наслідків передбачені об`єктивною частиною пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення і не можуть бути визнані обтяжуючими покарання обставинами.

Не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді і доводи вказаних апеляційних скарг про те, що ОСОБА_6 не розкаявся у вчиненому, а лише намагається уникнути відповідальності за вчинене, так як ці доводи спростовуються матеріалами провадження, згідно з якими обвинувачений повністю визнав вину у обвинуваченні, які визнані судом доведеними, частково відшкодував завдану шкоду, в судовому засіданні апеляційного суду висловив щире каяття та жаль з приводу наслідків вчиненого злочину, попросив пробачення у потерпілих.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вимоги апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 про призначення покарання в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, такими, що не відповідають тяжкості вчиненого, особі обвинуваченого та встановленим обставинам у кримінальному провадженні.

Відсутні також підстави для призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення військового звання, суд першої інстанції врахувавши, що злочин вчинено з необережності, обвинувачений не використовував своє службове становище та звання для вчинення злочину, його ставлення до виконання службових обов`язків та позитивно характеризуючі особу обвинуваченого дані, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення військового звання, яке згідно ст. 54 КК України є правом, а не обов`язком суду, та належним чином мотивував своє рішення у вироку суду.

Не підлягають задоволенню також доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 про застосування до обвинуваченого вимог ст. 69-1 та ст. 75 КК України.

У відповідності зі ст. 69-1 КК України її застосування можливе лише за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини. Згідно з вимогами вказаної норми закону часткове відшкодування завданої шкоди не може бути визнано достатньою підставою для її застосування, оскільки вказана обставина лише може бути визнана судом як така, що пом`якшує покарання.

При апеляційному розгляді також не встановлено передбачених законом підстав для призначення обвинуваченому покарання в розмірі найнижчої межі санкції ч. 3 ст. 286 КК України, враховуючи що судом першої інстанції обґрунтовано, з урахуванням обставин провадження, тяжкості вчиненого та особи обвинуваченого призначено основне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі, в тому числі суд першої інстанції дав належну оцінку тим обставинам, на які посилаються захисник та представник потерпілої в своїх апеляційних скаргах.

За таких обставин доводи вказаних апеляційних скарг про застосування ст. 75 КК України задоволенню не підлягають, оскільки звільнення від покарання за вказаною статтею при призначенні покарання в розмірі, що перевищує 5 (п`ять) років позбавлення волі не допускається.

У відповідності зі ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, а тому клопотання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про визнання ОСОБА_15 особою, яка загинула під час виконання обов`язків військової служби, не підлягає розгляду в даному кримінальному провадженні.

Підстав для зміни чи скасування вироку, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційні скарги потерпілих, представника потерпілої та захисника обвинуваченого задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року у кримінальному провадженні № 0000061 щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

__________________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4