Справа
№ 11 - 505 Головуючий у 1 інстанції Зарічна Л.А.
ст. 119 ч. 1 КК Доповідач Акуленко С.О.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Чернігівської області в складі :
головуючого Акуленко
суддів Зенченко Т.С., Шахової О.Г.
при секретарі Масловій
з участю прокурора Басюка
адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2
потерпілого ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями
старшого помічника Прилуцького міжрайонного прокурора та потерпілого ОСОБА_3 на
вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 червня 2008
року,

Цим вироком ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець м. Прилуки, українець, громадин України, з
вищою освітою, непрацюючий, неодружений, раніше не судимий, який мешкає в
АДРЕСА_1,

засуджений
за ст. 190 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, за ст. 119 ч. 1 КК
України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено до
відбуття ОСОБА_4 4 роки позбавлення волі.

ОСОБА_4 в частині обвинувачення за ст.
190 ч. 2 КК України по заволодінню чужим майном шляхом зловживання довірою
ОСОБА_5 - виправдано.

Стягнуто із ОСОБА_4 : на користь
ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1617 грн. 41 коп. та 30000
грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 2862 грн. 88 коп. та 30000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди:

Доля речових доказів вирішена в порядку
ст. 81 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_4 в середині
жовтня 2007 року, точної дати в ході досудового слідства не встановлено,
близько 18 години, з метою заволодіння чужим майном, за місцем проживання
ОСОБА_7 в АДРЕСА_2, шляхом обману та зловживання довірою останнього, заволодів
його мобільним телефоном марки „Самсунг Е-350” вартістю 840 грн., який у
подальшому використав у власних цілях.

09.11.2007 року, близько 24 години 30
хвилин, ОСОБА_4, повторно, з метою заволодіння чужим майном, за адресою
АДРЕСА_3, у ОСОБА_8, шляхом обману та зловживання довірою останнього, заволодів
його мобільним телефоном марки „Нокія 6680” вартістю 980 грн. та карткою
оператора „Джинс” вартістю 15 грн., тобто заволодів чужим майном на загальну
суму 995 грн., які в подальшому використав у власних цілях.

30.10.2007 року, близько 23 години,
перебуваючи у приміщенні жилого будинку за адресою АДРЕСА_4, що належить
ОСОБА_5, під час виниклого конфлікту з останньою, схопив ОСОБА_5 рукою за шию
та штовхнув її в бік відчинених дверей кімнати, від чого остання вдарилася
тім'яною ділянкою голови об торець дверей та втрачаючи свідомість впала на
підлогу, при цьому знову вдарившись тім'яною ділянкою голови об торець вказаних
дверей та потиличною областю голови об підлогу. Внаслідок дій ОСОБА_4, які він
повинен був та міг передбачати, ОСОБА_5 отримала, в результаті падіння, тяжкі
тілесні ушкодження, за ознакою як небезпечні для життя та померла на місці
вчинення злочину.

Також органами досудового
слідства, ОСОБА_4 обвинувачувався в
тому, що у другій половині жовтня 2007 року, у вечірній час, точної дати та
часу в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_4, повторно, з метою
заволодіння чужими грошима, за місцем проживання ОСОБА_5 АДРЕСА_4, шляхом
обману та зловживання довірою останньої, заволодів її грошима в сумі 800 грн.,
за які пообіцяв придбати будівельну суміш та які у подальшому використав для
власних потреб.

Непогоджуючись з вироком суду прокурор,
який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, подав апеляцію,
в якій зазначив, що суд невірно прийшов до висновку про необхідність виправдання
ОСОБА_4 по епізоду шахрайських дій відносно потерпілої ОСОБА_5 та призначив
занадто м'яку міру покарання. Тому просив вирок суду скасувати, постановити
новий, за яким засудити ОСОБА_4 за вчинення шахрайських дій відносно потерпілої
ОСОБА_5 та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_3 також подав
апеляцію, в якій вказав, що суд невірно перекваліфікував дії ОСОБА_4 зі ст. 121
ч. 2 КК України та ст. 119 ч. 1 КК України, його дії були навмисними, та
призначив м'яку міру покарання. Також вважає, що суд неправильно виправдав
ОСОБА_4 за епізодом шахрайських дій відносно потерпілої ОСОБА_5 Просив вирок
скасувати, визнати ОСОБА_4 винним за ст. ст. 121 ч. 2 та 190 ч. 2 КК України
відносно потерпілої ОСОБА_5 та призначити покарання в межах санкції ст. 121 ч.
2 КК України. Вирок суду в частині задоволення цивільного позову також
скасувати, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Проведеним по справі частковим судовим
слідством встановлено наступне.

Висновок суду про винність
ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку злочину - шахрайських дій відносно
потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому
засіданні доказів, яким дана належна юридична оцінка.

У відповідності
з встановленими судом фактичними обставинами події злочину правильно
застосований і матеріальний закон, що не оспорюється в апеляції.

Судом встановлено, що 30.10.2007 року, близько 23 години,
перебуваючи у приміщенні жилого будинку за адресою АДРЕСА_4, що належить
ОСОБА_5, під час виниклого конфлікту з останньою, схопив ОСОБА_5 рукою за шию
та штовхнув її в бік відчинених дверей кімнати, від чого остання вдарилася
тім'яною ділянкою голови об торець дверей та втрачаючи свідомість впала на
підлогу, при цьому знову вдарившись тім'яною ділянкою голови об торець вказаних
дверей та потиличною областю голови об підлогу. ОСОБА_5 отримала, в результаті
падіння, тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпечності для життя та
померла на місці вчинення злочину.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4, у вчиненні шахрайських
дій по відношенню до ОСОБА_5 винуватим себе не визнав та погодився з висновком
суду, щодо кваліфікації його дій за ст. 119 ч. 1 КК України. Пояснив, що грошей
у ОСОБА_5 не брав. До ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся за допомогою в перекладі тексту з
англійської на російську мову. Коли приїхав забирати документ, потерпіла грубо
образила його. Він розлютився і схвативши її за шию, з силою відштовхнув від
себе. Потерпіла падаючи вдарилася головою об торець дверей, а потім впала на
підлогу, знову вдарившись головою. Після цього він вийшов з будинку.

Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав подану ним
апеляцію і просив її задовольнити, стверджуючи, що ОСОБА_4 зловживаючи довірою
його дружини заволодів грошима в сумі 800 грн.. На його думку 30.11.2007 року
між нею та засудженим з цього приводу і виник конфлікт. Дії ОСОБА_4 направлені
на позбавлення життя потерпілої, були навмисними. Тому просив вирок скасувати,
постановити новий, яким засудити ОСОБА_4 за ст. 121 ч. 2 КК України, призначити
покарання у межах санкції цієї статті, але ближче до максимальної межі та
задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши 100 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_4 та його
адвоката ОСОБА_2, які просили вирок суду залишити без змін, потерпілого ОСОБА_3
та його адвоката ОСОБА_9, які підтримали подану потерпілим апеляцію у повному
обсязі, просили її задовольнити, думку прокурора, який вважав, що досудовим та
судовим слідством не було здобуто беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_4
шахрайських дій по відношенню до потерпілої ОСОБА_5, тому апеляція прокурора та
потерпілого в цій частині задоволенню не підлягає, також немає підстав
кваліфікувати дії засудженого за ст. 121 ч. 2 КК України, але призначене за ст.
119 ч. 1 КК України покарання є занадто м'яким, перевіривши матеріали
кримінальної справи колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 119 ч. 1 КК України відповідає фактичним обставинам
справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому
засіданні доказами, і є обґрунтованим.

Як на досудовому слідстві, так і в суді першої та апеляційної
інстанції ОСОБА_4 докладно розповідав про обставини заподіяння потерпілій
ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Дані
свідчення об'єктивно узгоджуються з іншими матеріалами справи, а саме:

Згідно висновку судово-медичної експертизи (т. 2 а.с.
115-119) у потерпілої ОСОБА_5 малися тілесні ушкодження, які відносяться до
категорії тяжких, за ознакою як небезпечні для життя, можуть відповідати по
давності 30.11.2007 року 23-24 годинам. Смерть потерпілої наступила 31.10.2007
року близько 2-ї години ночі і безпосередньою причиною такої є набряк головного
мозку, який виник внаслідок отриманої черепно - мозкової травми. Найбільш
тяжким тілесним ушкодженням являється ушкодження у потиличній ділянці справа,
яке виникло при падінні потерпілої на підлогу. Дані тілесні ушкодження могли
виникнути при обставинах на які вказує обвинувачений.

Під час проведення відтворення обстановки та обставин події,
з фотографуванням (т. 2 а.с 18-33), засуджений ОСОБА_4 розказав та показав, як
саме відбувалися події між ним та потерпілою.

Безпідставними є доводи потерпілого ОСОБА_3 щодо необхідності
кваліфікації дій засудженого за ст. 121 ч. 2 КК України, як умисне заподіяння
тяжкого тілесного ушкодження, що потягло смерть потерпілого, оскільки по справі
відсутні будь - які докази того, що штовхаючи потерпілу в шию Мазепа мав умисел
на заподіяння їй саме таких тілесних ушкоджень чи смерті.

Оцінивши зазначені докази та виходячи із сукупності всіх
обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, відсутність знаряддя
злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, дані про особи
учасників конфлікту, поведінку обох, що передувала події, їх стосунки, колегія
суддів вважає, що спрямованості умислу на позбавлення життя потерпілої у
ОСОБА_4 не було.

Підстав для обвинувачення засудженого у більш тяжкому злочині
колегія суддів не вбачає.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого
суду, щодо недоведеності вчинення ОСОБА_4 шахрайських дій по відношенню до
потерпілої ОСОБА_5, оскільки достовірних доказів, які б могли бути підставою
для засудження його за цим епізодом, в ході розслідування справи здобуто не
було. Як потерпілий, так і допитані по справі свідки прямо не вказували на
ОСОБА_4, як на особу якій потерпіла ІНФОРМАЦІЯ_2 передала 800 грн. для
придбання будівельної суміші.

Однак суд першої інстанції припустився помилки виправдавши
ОСОБА_4 за даним епізодом.

Відповідно до вимог ст. 334 КПК України, у випадку, коли не
знайшло підтвердження вчинення підсудним злочину з числа тих, що кваліфіковані
однією статтею кримінального закону, і це не тягне за собою зміни кваліфікації
злочину, достатньо, щоб у мотивувальній частині вироку суд навів обґрунтування
висновку щодо цієї частини обвинувачення. Тобто даний епізод повинен був бути
виключеним з обвинувачення ОСОБА_4 за
недоведеністю його участі у вчиненні даного злочину.

Тому в частині виправдання ОСОБА_4 по епізоду шахрайських дій
відносно потерпілої ОСОБА_5 вирок суду підлягає скасуванню, а апеляції
потерпілого та прокурора в цій частині - задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає
покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має
бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Призначаючи
покарання засудженому, суд у відповідності з вимогами ст. 65, 66 КК України
призначив його враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання, особу винного. ОСОБА_4 вперше вчинив такий
злочин, задовільно характеризується за місцем проживання, щиро покаявся у
вчиненому, сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував завдану шкоду. Даних
про те, що засуджений є суспільно небезпечною особою в матеріалах справи немає.
Посилання ж апелянтів на те, що місцевий суд призначаючи покарання не врахував
тяжкість злочину, не мотивоване, а тому є безпідставним.

Вирішуючи питання про розмір заподіяної злочином потерпілому
ОСОБА_3 моральної шкоди, суд врахував, що від заподіяних тілесних ушкоджень
настала смерть дружини потерпілого, чим завдано моральних страждань. Суд
врахував і матеріальний стан засудженого та принцип об'єктивності,
справедливості та розумності при визначенні морального відшкодування, тому
обґрунтовано прийняв рішення про стягнення 30000 грн. Колегія суддів не
знаходить підстав для зміни вироку в цій частині.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 377 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції старшого помічника Прилуцького міжрайонного
прокурора та потерпілого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області
від 17 червня 2008 року, в частині виправдання ОСОБА_4 за обвинуваченням за ст.
190 ч. 2 КК України по заволодінню чужим майном шляхом зловживання довірою
ОСОБА_5 скасувати.

Виключити з обвинувачення ОСОБА_4 епізод по заволодінню чужим майном шляхом зловживання
довірою ОСОБА_5, за недоведеністю його участі у вчиненні даного злочину.

В іншій частині зазначений вирок суду залишити без змін.

С у д д і :

Т.С.
Зенченко С.О.
Акуленко О.Г.
Шахова