У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4., ОСОБА_5,

за участю прокурора ОСОБА_6.

розглянула у судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою першого заступника прокурора Одеської області на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2014 року засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України,

судиму вироком Ширяєвського районного суду Одеської області від 14 грудня 2011 року за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнену від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

- за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 1200 грн.

Постановлено на підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Ширяєвського районного суду Одеської області від 14 грудня 2011 року щодо ОСОБА_1 виконувати самостійно.

В апеляційному порядку вирок не переглядався.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджена за те, що вона 27 серпня 2012 року у кімнаті АДРЕСА_1, таємно викрала грошові кошти ОСОБА_2 в сумі 600 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок щодо ОСОБА_1, а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої. Посилається на те, що суд, при призначенні ОСОБА_1 покарання не врахував, що вона вчинила злочин під час іспитового строку, не відбувши покарання за попереднім вироком, безпідставно не призначив покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України та прийняв необгрунтоване рішення про самостійне виконання вироків. Вважає, що суд неправильно призначив ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу, що призвело до обрання їй несправедливого покарання внаслідок м'якості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, а вирок - скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбутну частину покарання за попереднім вироком.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_1 була засуджена попереднім вироком до 4 років позбавлення волі та звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки

З урахуванням того, що новий злочин ОСОБА_1 вчинила в період іспитового строку за попереднім вироком, то суд, постановляючи вирок, відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України мав призначити засудженій покарання за правилами, передбаченими статтями 71 та 72 КК України.

Зі змісту вироку видно, що суд не виконав зазначені вимоги закону та не призначив покарання на підставі ст. 71 КК України, пославшись на необхідність самостійного виконання вироків у зв'язку з призначенням за останнім вироком покарання у виді штрафу, яке, відповідно до вимог ст. 72 КК України, має виконуватися самостійно.

Разом з тим, призначаючи засудженій покарання у виді штрафу, суд не врахував, що прийняття такого рішення унеможливлює призначення засудженій реального покарання за сукупністю вироків, що тягне порушення вимог ч. 4 ст. 71 КК України, якою передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, призначаючи ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд не дотримався вимог закону. Так, дана норма передбачає, що суд, за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу за цей злочин.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд послався на єдину пом'якшуючу покарання обставину - визнання вини засудженою та її щире каяття. Також суд урахував дані про особу засудженої, яка має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, та взяв до уваги, що з часу вчинення злочину сплив значний проміжок часу. Разом з тим, суд залишив поза увагою, що ОСОБА_1 раніше судима за вчинення умисного корисливого злочину, будучи звільненою від відбування покарання з випробуванням, не зробила висновків для себе, не стала на шлях виправлення та знову вчинила умисний корисливий злочин у період іспитового строку, що свідчить про її підвищену суспільну небезпечність. За наведених обставин, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність у суду підстав для призначення ОСОБА_1 більш м'якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Наведені обставини, відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року, є підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_1 з направленням справи на новий судовий розгляд,

Таким чином, у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та м'якістю призначеного покарання, вирок щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд, під час якого суду необхідно повно і всебічно розглянути справу та в разі, якщо суд визнає доведеним обвинувачення, за яким раніше було засуджено ОСОБА_1, призначити їй покарання відповідно до вимог ст. ст. 65, 71 КК України. Призначення засудженій покарання із застосуванням ст. 69 КК України слід вважати м'яким.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК України від 28 грудня 1960 року та пунктами 11, 15 Перехідних положень КПК України від 13 квітня 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

С у д д і :

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5