Справа №451/1264/14-к
Провадження № 1/451/3/15
ПОСТАНОВА
судового засідання
23 червня 2015 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 і ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Радехів справу про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні підсудні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до суду із заявою, відповідно до якої просять відвести суддю Радехівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 від розгляду кримінальної справи про їх обвинувачення за ч.2 ст.296 КК України.

В обґрунтування прохання зазначають, що у постанові попереднього судового зсідання від 09.06.2015 року, суддею зазначено, що в їх діях вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, тобто головуючий у справі сформулював свою думку щодо вини підсудних у інкримінованих їм діях і наведене викликає сумніви у об`єктивності судді при вирішенні цієї справи.

Заявники та їх захисник звернені вимоги підтримали в повній мірі, інші ж учасники щодо обставин відводу, категорично заперечили.

Статтею 54 КПК України 1960 року визначено вичерпний перелік підстав для відводу судді і такий розширеному тлумаченню не підлягає.

За змістом статті 54 КПК України, на що посилаються заявники у своїх доводах про відвід, суддя не може брати участі в розгляді кримінальної справи при наявності обставин, які викликають сумнів в об`єктивності судді.

Згідно з ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У національному законодавстві відсутні будь-які роз`яснення щодо визначення критеріїв чи обставин, які би могли враховуватися судом при надані оцінки фактам щодо неупередженості, а саме які складові елементи повинні містити обставини, щоб можна було прийти до висновку в неупередженості суду.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено, що кожна особа має право на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Так, виходячи із основних засад і практики Європейського суду з прав людини, неупередженість (безсторонність) суду відповідно до п.1 ст.6 вказаної вище Конвенції, повинна визначатися за критеріями суб`єктивними, при яких беруться до уваги особисті переконання та поведінка судді та об`єктивними, які визначаються, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Європейський суд стверджує, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Щодо об`єктивної неупередженості, Європейський суд з прав людини у справі «Фей проти Австрії» вказав, що така полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Також у рішенні від 9 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» щодо гарантій розгляду справи незалежним і безстороннім судом було встановлено порушення права особи на розгляд справи безстороннім судом: уряд не оспорював твердження заявниці стосовно того, що голова Артемівського міського суду, який одноособово розглядав справу заявниці у першій інстанції та чиї рішення були залишені без змін судами вищих інстанцій, просив та безоплатно отримував майно від компанії-відповідача. За цих обставин твердження заявниці щодо небезсторонності голови суду можна вважати об`єктивно виправданими, незважаючи на той факт, що Артемівський міський суд задовольнив одну зі скарг заявниці. Більше того, суди вищих інстанцій, розглядаючи скарги заявниці, не взяли до уваги її скарги на упередженість судді.

Крім цього, Європейський суд з прав людини, у справі «Гаусшильдта проти Королівства Данії» зазначив, що згідно з об`єктивним критерієм, необхідно встановити, чи існують, якщо зовсім не брати до уваги особисту поведінку судді, легко з`ясовувані факти, які можуть ставити під сумнів його безсторонність. З цього погляду навіть виступи можуть мати певне значення. Найголовніше це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості і передусім, у разі кримінального провадження, в обвинуваченого. Отже, будь-який суддя, щодо безсторонності якого є законні підстави для побоювань, повинен дати відвід.

Таким чином, піддавши аналізу підстави для відводу та наявні в матеріалах справи №451/1264/14-к докази стосовно уже висловлених позицій підсудних з цього приводу, суд вважає, що наявні об`єктивні компоненти, які змушують учасників справи сумніватися в неупередженості судді незалежно від його поведінки, оскільки вони не залежать від волі самого суду, однак об`єктивно існують, від так клопотання слід задоволити.

Керуючись ст.ст.54,56,57,237 КПК України (1960 року), суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про відвід судді ОСОБА_1 , задоволити.

Передати справу №451/1264/14-к у канцелярію суду в порядку ст.16-2 КПК України щодо визначення судді для її розгляду.

Постанова оскарженню не підлягає.

ГоловуючийОСОБА_1