Броварський міськрайонний суд Київської області
Справа № 1-448/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» вересня 2011 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області

у складі:

головуючого: судді Пошкурлата О.М.,

при секретарі - Німчук О.В.,

за участю прокурора Таран Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився та мешкає в АДРЕСА_1, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, розлученого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України, раніше не засудженого,

у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

підсудний по справі ОСОБА_1, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, за таких обставин.

Так, 13 квітня 2011 року, близько 19-30 год., ОСОБА_1, в темну пору доби, керуючи за довіреністю технічно справним автомобілем НОМЕР_1, і рухався по лівій смузі руху автодороги по вул.. Київській, м. Бровари у напрямку м. Києва, зі швидкістю 30-40 км/год. При наближенні до перехрестя вулиці Київська з другорядною Чапаєва, та проїзді нерегульованого пішохідного переходу ОСОБА_1 виявивши, що інший, невстановлений досудовим слідством транспортний засіб, який рухався в попутному напрямку, зменшив швидкість свого руху перед пішохідним переходом, проявив злочинну недбалість, не зменшив швидкість руху керованого ним транспортного засобу, і не переконався в тому, що на пішохідному переході немає пішоходів, виїхав на такий, чим грубо порушив вимоги п. 18,4 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби, зупинитися, і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2, яка переходила проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво, відносно напрямку його руху.

В результаті даної дорожньо транспортної пригоди ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток правого передпліччя в дистальному відділі зі зміщенням уламків, крововиливу та підшкірної гематоми вік правого ока, які згідно висновку судово медичної експертизи № 81/59 від 23.07.2011, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Грубе порушення підсудним ОСОБА_1 вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, знаходяться в причинному звязку з отриманням потерпілою ОСОБА_2 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило отримання потерпілою ОСОБА_2 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за обставин, викладених в обвинувальному висновку, а також в описовій частині вироку, визнав повністю, факт та обставини злочину підтвердив, у скоєному щиро розкаявся.

Судом, відповідно до вимог ч. 3 ст. 299 КПК України, за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин, за яких трапилася дорожньо-транспортна подія, й обставин отримання потерпілою тілесних ушкоджень. При цьому зясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій не має, а також розяснено, що у такому випадку вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Так, підсудний ОСОБА_1 суду показав, що 13 квітня 2011 року, близько 19-30 год. він на автомобілі НОМЕР_1, яким керує за дорученням, рухався по лівій смузі руху автодороги вул.. Київській, м. Бровари у напрямку м. Києва, зі швидкістю близько 30-40 км/год. Оскільки на вулиці було вже темно, то у керованого ним авто було ввімкнене ближнє світло фар. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, до якого примикає вул.. Чапаєва, з права по ходу його руху, його автомобіль обігнав автомобіль, чи мікроавтобус, пригадати вже не може, який підїхавши до пішохідного переходу майже зупинився на такому, а він, в цей час, перебуваючи ближче до подвійної осьової лінії, продовжував рухатися. В цей час, з-за передньої частини вказаного авто вийшла жінка, яка почала перетинати проїжджу частину. Виявивши таку він застосував екстрене гальмування, проте уникнути наїзду на жінку, як потім стало відомо її прізвище ОСОБА_2, не вдалося.

Свою вину у скоєному визнає повністю, щиро розкаюється.

З огляду на викладене, дії ОСОБА_1, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило отримання потерпілою ОСОБА_2 середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень містять склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Про обставини скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_1 послідовно дав покази, які узгоджуються між собою і які сумнівів у своїй достовірності не викликають.

При призначенні покарання ОСОБА_1 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, особу підсудного та обставини, що помякшують й обтяжують покарання.

Обставинами, що помякшують покарання підсудного ОСОБА_1 суд визнає, як щире каяття у вчиненому злочині та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного як на досудовому слідстві, так і у судовому засіданні, не встановлено.

Призначаючи вид і міру покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує також сукупність всіх обставин вчиненого ним злочину, дані про особу підсудного, те, що за місцем проживання він характеризується позитивно ( а.с. 87), на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 86), в силу ст. 89 КК України, раніше не засуджений (а.с. 82, 84-85, 85-а), думку потерпілої, згідно поданої нею заяви, в якій вона не наполягає на суворому покаранні підсудного.

Виходячи з наведеного суд вважає, за вчинений ОСОБА_1 злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, необхідно призначити покарання у виді обмеження волі, з позбавлення його права керувати всіма видами транспортних засобів, зі звільненням від відбування основного покарання та встановленням іспитового строку, якщо протягом якого підсудний не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки. .

Саме таким покаранням буде досягнута мета, передбачена ст. 50 КК України, і саме таке покарання суд визнає як необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_1 й попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд вважає, що в даному конкретному випадку ОСОБА_1 не є особою небезпечною для суспільства, а тому знаходить за можливе виправлення його та перевиховання без ізоляції від суспільства.

Судові витрати - відсутні.

За змістом ст.81 КПК України питання про речові докази вирішується вироком суду, при цьому речі, які не мають ніякої цінності і не можуть бути використані, знищуються, а у випадках, коли заінтересовані особи просять про це, можуть бути передані їм; гроші, цінності та інші речі, які були обєктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям, а якщо їх не встановлено, то ці гроші, цінності та речі переходять у власність держави. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Речовий доказ, що проходить по справі: автомобіль НОМЕР_1, 1987 року випуску, що належить ОСОБА_3 та знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Броварського МВ повернути власнику такого, в його законне володіння та користування.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 299, 323, 324 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, з позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України від відбування основного, призначеного судом, покарання засудженого звільнити, встановивши іспитовий строк в 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину та виконає обовязки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, які суд покладає на такого.

Вирок суду в частині додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами виконувати самостійно.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, після набрання вироком законної сили, покласти на засудженого ОСОБА_1 наступні обовязки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_1 до набрання вироком суду законної сили у виді підписки про невиїзд залишити без зміни.

Речовий доказ, що проходить по справі: автомобіль НОМЕР_1, 1987 року випуску, що належить ОСОБА_3 та знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Броварського МВ повернути власнику такого, в його законне володіння та користування.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Вирок суду в частині встановлення фактичних обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, у звязку із тим, що вони ніким не оспорювалися, - не може бути оскаржений учасниками судового розгляду, в іншій частині вирок суду першої інстанції може бути оскаржений шляхом подачі апеляцій до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя Броварського міськрайсуду ОСОБА_4