АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1074/15 Справа № 207/1389/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000346 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаїва, громадянина України, проживаючого в буд. АДРЕСА_1 , раніше судимого:

30 липня 2012 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.263 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки та від призначеного покарання звільнено на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки,

за участі прокурора ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
До Апеляційного суду Дніпропетровської області обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 звернулися із апеляційними скаргами на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 березня 2015 року.
В апеляційній скарзі і доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати і призначити новий судовий розгляд, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду прийняти законне і обґрунтоване рішення. Також вказує на неповноту судового провадження, а саме, що судом були відхилені клопотання учасників провадження про допит певних осіб, дослідження доказів, проведення процесуальних дій для підтвердження або спростування обставин, з`ясування яких могло б мати значення для прийняття справедливого рішення, зокрема перевірки його алібі на час вчинення кримінального правопорушення, у скоєнні якого він обвинувачується.

Вважає, що в матеріалах провадження відсутні докази його винуватості у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує також на те, що його впізнання потерпілою ОСОБА_9 не може бути визнано допустимим доказом, оскільки проведено з порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Захисник ОСОБА_7 , аналізуючи покладені в основу вироку докази на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає їх недостатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо останнього. Зазначає про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, що є підставою для закриття кримінального провадження. Разом з тим, просить скасувати вирок суду першої інстанції та визнати ОСОБА_6 невинним у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 березня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 187 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, та за сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України, остаточно призначено до відбування покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Задоволено цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. Стягнуто з ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди: на користь потерпілої ОСОБА_10 832 грн.; на користь потерпілої ОСОБА_9 5418 грн.25 коп.

Вирішена доля речових доказів.

Судом ухвалено визнати винуватим ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України за таких обставин.

Як визнав встановленим суд, ОСОБА_6 , 02 лютого 2013 року приблизно о 16.30 год., маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, увійшов до приміщення магазину «Фіалка», яке розташоване по пр. Леніна, 89 у м. Дніпродзержинську, де підійшов до раніше незнайомої йому продавця ОСОБА_9 і, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, погрожуючи останній застосуванням предмета, схожого на пістолет, що потерпіла ОСОБА_9 реально сприйняла як погрозу, небезпечну для її життя та здоров`я, відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_9 , а саме, золотими прикрасами на загальну суму 5418 грн. 25 коп.; чоловічою кофтою коричневого кольору вартістю 320 грн., яка належить власниці магазину «Фіалка» - ОСОБА_10 , та мобільним телефоном «Самсунг» 5230, вартістю 1000 грн., що належить потерпілій ОСОБА_12
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційних вимог, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і захисника, посилаючись на законність вироку, потерпілу ОСОБА_9 , яка заперечувала проти апеляційних скарг, стверджуючи що злочин відносно неї скоєний саме ОСОБА_6 , провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали справи, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З огляду на положення статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Рішення суду щодо ОСОБА_6 відповідає вищевказаним вимогам кримінального процесуального закону.

Зокрема, свій висновок про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні зазначеного злочину, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України. Докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України суд навів у вироку.

Доводи апеляційної скарги не викликають сумнів у правильності судового рішення й спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Так, про доведеність вини ОСОБА_6 свідчать показання потерпілої ОСОБА_9 , яка, розповідаючи про обставини кримінального правопорушення, яке вчинено відносно неї, коли вона знаходилася на робочому місті в магазині «Фіалка» на пр. Леніна у м. Дніпродзержинську в лютому 2013 року після 16-00 годин, наполягала, що напад на неї, з застосуванням пістолету, вчинив саме обвинувачений і вона вимушена була, сприймаючи погрозу як реальну, віддати усі свої золоті прикраси, виручку з каси, приблизно 500 грн., крім того він забрав з прилавку мобільний телефон другого продавця ОСОБА_12 .

При апеляційному розгляді кримінального провадження потерпіла ОСОБА_9 ще раз впевнено вказала на ОСОБА_6 як на особу, яка вчинила розбійний напад на неї в лютому 2014 року.

Як вбачається із протоколу одночасного допиту обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 , проведеного з дотриманням вимог ч.9 ст.224 КПК України, остання, в присутності понятих та захисника обвинуваченого, підтвердила, що злочин вчинив саме цей чоловік, який присутній з нею на одночасному допиті (т.1 а.п. 157-158).

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ( т.1 а.п. 95-97) ОСОБА_9 впізнала на фотознімку під №2, на якому зображений ОСОБА_6 особу, яка скоїла відносно неї розбійний напад. Вказана процесуальна дія проведена з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону і у суду не було підстав ставити під сумнів дані, отримані в результаті її проведення. Клопотання про допит понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , про що вказує захисник в апеляційній скарзі, учасниками провадження при судовому розгляді не заявлялось. З врахуванням викладеного, доводи обвинуваченого щодо порушень при проведенні вказаної процесуальної дії безпідставні.

Як встановлено судом, раніше потерпіла не була знайома з ОСОБА_6 , в неї відсутні підстави його обмовляти і у суду не було підстав піддавати сумніву її покази. Колегія суддів переконана, що дані, отримані в результаті допиту потерпілої ОСОБА_9 є настільки переконливими, знаходяться поза межами розумного сумніву, а тому суд правильно обґрунтував ними свої висновки у вироку.

Окремі неточності в її показаннях щодо зовнішнього виду та фізичних даних нападника, пояснювались тим, що потерпіла ОСОБА_9 знаходилась в стані душевного хвилювання, викликаного раптовими злочинними діями обвинуваченого та суб`єктивним сприйняттям нею того, що відбувалось.
Як вбачається із показань потерпілої ОСОБА_10 , про скоєння розбійного нападу на продавця її магазину ОСОБА_9 їй стало відомо зі слів потерпілої, яка пояснювала, що нападник, циганської національності, погрожуючи пістолетом, забрав у неї золоті прикраси, приблизно 500 грн. з каси та мобільний телефон, який належав другому продавцеві ОСОБА_12 , остання не бачила злочинця, але намагалась його наздогнати з чоловіком ОСОБА_9 .

Відповідно до даних, що містяться у протоколі тимчасового доступу, телефон, яким заволодів ОСОБА_6 під час вчинення розбійного нападу, вилучений у ОСОБА_15 і переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_12 .

Як встановлено із матеріалів провадження, судовий розгляд відбувався за відсутності потерпілої ОСОБА_12 .. Приймаючи таке рішення суд послався на те, що потерпіла в судове засідання не з`явилась, при цьому взяв до уваги, що їй при досудовому розслідуванні відшкодована матеріальна шкода шляхом повернення належного телефону працівниками міліції.

Потерпіла ОСОБА_12 неодноразово викликалась до Апеляційного суду, але в судове засідання не з`явилась. Як встановлено з пояснень потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_12 народила дитину і змінила місце проживання.

Приймаючи до уваги відсутність даних щодо місця знаходження потерпілої на час судового розгляду провадження, що нею цивільний позов не заявлений, а матеріальна шкода відшкодована повністю, колегія суддів вважає, що при судовому провадженні її права не були порушені. Прокурор та сторона захисту не заперечували проти апеляційного розгляду даного провадження за відсутності потерпілої ОСОБА_12 .

Судом перевірялись доводи обвинуваченого про непричетність до вчиненого злочину, аналогічні доводам його апеляційної скарги та захисника. Викладені у вироку мотиви, з яких суд віднісся до них критично, колегія суддів вважає обгрунтованими та такими, що узгоджуються з фактичними обставинами провадження.

Таким чином, давши оцінку наведеним доказам в їх сукупності суд обґрунтовано не погодився з доводами ОСОБА_6 про те, що він не вчиняв розбійного нападу, а тому доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі та його захисника про відсутність об`єктивних доказів, які б підтверджували його вину у цьому злочині, є безпідставними.

За клопотанням сторони захисту, у відповідності до вимог ч.3 ст.404 КПК України, при апеляційному розгляді було прийнято рішення про допит в режимі відео конференції свідків обвинувачення ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , які проживають в м. Слав`янську Донецької області, про що вони були повідомлені належним чином та на їхню адресу направлений виклик з`явитися до Слав`янського міськрайонного суду 2.07.2015 року та в зв`язку з їх неявкою повторно, 16.07.2015 року.

Проте, на виклик суду вказані свідки не з`явились. Приймаючи до уваги зазначені обставини, що вони не були свідками злочину, та обставини, на які послався суд першої інстанції, зазначивши, що вказані свідки проживають за межами області і прокурор не настоював на їх виклику і допиту в судовому засіданні, оскільки вони могли придбати викрадене майно мобільний телефон, не обов`язково у обвинуваченого, а у будь-якої особи циганської національності, та з ними не проводилось впізнання обвинуваченого на досудовому розслідуванні, колегія суддів вважала за можливе закінчити апеляційний розгляд без допиту свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_17 .

Для перевірки алібі у обвинуваченого ОСОБА_6 , про яке він заявив в судовому засіданні, при апеляційному розгляді були допитані за клопотанням сторони захисту в режимі відео конференції свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , які путались в датах і не могли конкретно пояснити коли вони бачили обвинуваченого в м. Лозове Харківської області за місцем його проживання.

Зокрема, свідок ОСОБА_18 пояснила, що ОСОБА_6 знаходився за місцем проживання родини з 2014 року і допомагав робити ремонт.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що почав робити ремонт по вул. Котляревського у м. Лозове, Харківської області з листопада 2014 року, де і бачив ОСОБА_6 . Разом з тим, відповідаючи на запитання захисту не міг визначитися з періодом, коли він приступив до ремонту, називаючи при цьому то 2013 то 2014 роки.

Таким чином показаннями свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_19 установлено, що обвинуваченого ОСОБА_6 вони однозначно бачили за місцем проживання його родини після лютого 2013 року, (дата вчинення кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому), а тому його доводи, що в той час, коли було вчинено напад на потерпілу ОСОБА_9 , його не було в м. Дніпродзержинську, колегія вважає безпідставними та такими що спростовуються показами вищезазначених свідків.

Відсутність в провадженні експертиз та не дослідження судом першої інстанції речових доказів - СД диску, про що не заявлялось клопотання учасниками кримінального провадження, не перешкоджало суду повно, всебічно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Висновки суду є переконливими, ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах, і сумніву у колегії суддів не викликають, а тому доводи ОСОБА_6 та його захисника про недостатність доказів, на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, неповнот судового провадження являються необґрунтованими і безпідставними.

На підставі аналізу і оцінки наведених доказів, які повно і всебічно перевірялися в судовому засіданні, суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_6 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насилля, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій). Такого висновку суд дійшов, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.187 КК України. Таким чином, доводи захисника про відсутність в його діях складу злочину не є обґрунтованими.

При перевірці матеріалів провадження не встановлено допущених по справі органом досудового розслідування чи судом істотних порушень кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, та в апеляційних скаргах не оспорюється.

Призначаючи покарання суд врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та всі обставини справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 -залишити без задоволення, а вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпроп етровської області від 27 березня 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4