У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів

Кліменко М.Р. і Коротких О.А.,

розглянувши
в судовому засіданні 15 квітня 2008 року в м. Києві кримінальну справу
за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 на постанову Червонозаводського
районного суду м. Харкова від
16 березня 2007 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2007 року щодо
ОСОБА_2,

встановила:

зазначеною постановою судді Червонозаводського районного
суду м.Харкова відмовлено в
задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого від 07.09.2006 року про
закриття кримінальної справи за фактом загибелі у дорожньо-транспортній
пригоді водія ОСОБА_3.

16.09.2003
року була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2
ст.286 КК України, по факту ДТП, що сталася 10.09.2003 року близько 7 год. на
492 км 800м автодороги Київ - Харків - Довжанський за участю автомобіля ДЕУ,
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 і автомобіля Москвич-412, НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_3, у результаті якої останній був смертельно травмований.

Досудовим
слідством було встановлено, що в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася
10.09.2003 року, винуватий водій ОСОБА_2, який грубо порушив вимоги п.п. 10.1,
14.2 "в" Правил дорожнього руху тим, що, не переконавшись перед
початком перестроювання та зміною напрямку руху, що це буде безпечним та не
створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також не переконавшись
перед початком обгону, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати,
вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, при здійсненні маневру обгону вантажного
автомобіля, який рухався в попутному напрямку, виїхав на смугу зустрічного
руху, де допустив зіткнення з автомобілем ДЕУ під керуванням ОСОБА_2, який
рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого водій ОСОБА_3 отримав тілесні
ушкодження, що спричинили його смерть.

З
огляду на отримані в ході досудового слідства дані, слідчий СВ по ДТП ГУ МВС
України в Харківській області своєю постановою від 07.09.2006 року на підставі
ст. 6 п. 2 КПК України закрив зазначену
кримінальну справу.

Постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 березня 2007 року скарга
ОСОБА_1 на постанову слідчого від 07.09.2006 року залишена без
задоволення.

Ухвалою
Апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2007 року постанову
Червонозаводського районного суду Харківської області від 16
березня 2007 року щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 доводить, що у ДТП, яка сталася 10.09.2003 року,
винуватий водій ОСОБА_2 і його дії містять склад злочину, передбачений ч.2
ст.286 КК України, а тому кримінальна справа закрита безпідставно. Зазначає, що
органами досудового слідства при проведенні неодноразових перевірок не
виконувалися вказівки прокурора, дані ним при скасуванні попередніх постанов
про закриття кримінальної справи за фактом ДТП. Посилається на те, що матеріали
кримінальної справи сфальсифіковані. Просить скасувати постанову про закриття
кримінальної справи і порушити кримінальну справу щодо ОСОБА_2.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів
вважає, що вона не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст.236-6 КПК України при розгляді скарги на постанову про
закриття кримінальної справи суддя перевіряє, чи були дотримані вимоги
ст.ст.213, 214 КПК України.

Зазначені вимоги закону судом було дотримано.

Зокрема, судом встановлено, що оскаржувана постанова відповідала вимогам
ст.ст.130, 214 КПК України і що наявні в матеріалах кримінальної справи докази
свідчили про винуватість у ДТП, що сталася 10.09.2003 року, водія ОСОБА_3, яким
порушено вимоги п.п. 10.1, 14.2 "в" Правил дорожнього
руху, але, оскільки останній був смертельно
травмований, а водій ОСОБА_3 і пасажир автомобіля Москвич-412 ОСОБА_1 отримали
легкі тілесні ушкодження, які не тягнуть настання кримінальної відповідальності
за ст.286 КК України, то були наявними
підстави для закриття кримінальної справи, так як в діях ОСОБА_2 відсутній
склад злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Твердження ОСОБА_1 про те, що в ДТП винуватий водій ОСОБА_2, спростовані
наявними в матеріалах кримінальної справи доказами, зокрема, даними висновків
судово-медичних експертиз ОСОБА_2, ОСОБА_1; авто-технічної та
транспортно-трасологічної експертиз, додаткової авто-технічної експертизи від
09.08.2004 року, додаткової авто-технічної та транспортно-трасологічної
експертизи від 13.05.2005 року, відповідно до яких установлено, що водієм
ОСОБА_3 було порушено вимоги п.п. 10.1, 14.2 "в" Правил дорожнього руху і його дії знаходяться в прямому причинному
зв'язку з ДТП і її наслідками.

Усі ці докази були належно перевірені, у тому числі і судами при розгляді
скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого про закриття справи.

Посилання ОСОБА_1 на те, що після ДТП до складання протоколу огляду місця
події автомобілі переміщалися, а схема дорожньо-транспортної пригоди не
відповідає фактичним обставинам справи, спростовуються показаннями свідків
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, не довіряти яким підстав немає, а також
даними висновку додаткової авто-технічної та транспортно-трасологічної
експертизи від 13.05.2005 року.

Доводи ОСОБА_1 про те, що органами досудового слідства при проведенні
неодноразових перевірок не виконувалися вказівки прокурора, дані ним при
скасуванні попередніх постанов про закриття кримінальної справи за фактом ДТП,
не мотивовані. Як убачається з матеріалів справи, при проведенні розслідування
слідчі дотримувалися вимог кримінально-процесуального закону та на момент
закриття кримінальної справи 07.09.2006 року вичерпали всі можливості збору додаткових
доказів по справі.

Зазначені доводи ОСОБА_1 були
предметом перевірки суду першої та апеляційної інстанції і обґрунтовано
визнані безпідставними.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які давали б підстави
для зміни чи скасування судових рішень, по справі не встановлено.

З огляду на викладене, відсутні підстави для призначення
справи до касаційного розгляду з повідомленням осіб, зазначених у ст.384 КПК
України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її касаційної
скарги.

Судді:

Синявський О.Г.
Кліменко М.Р.
Коротких О.А.