права № 11-211/07 Головуючий
у І інстанції Сівчук А.Є.
ст.ст. 296 ч.4, Доповідач
м. Луцьк 10
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:
- судді Фідрі О.М.,
суддів - Олексюка Я.М., Оксентюка В.Н.,
прокурора - Плечій О.М.,
засудженого
- ОСОБА_1,
захисника- ОСОБА_3
у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апеляціями
помічника прокурора міста Луцька та потерпілого ОСОБА_2 на вирок Луцького
міськрайонного суду від 22 січня 2007 року, яким, -
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець міста Луцька, проживає у
мАДРЕСА_1, українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою,
одружений, не працює, не судимий,
засуджений за ч.4 ст.296 КК України на три роки
позбавлення волі, за чД ст.121 КК України на п'ять років позбавлення волі.
На підставі ч.І ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на п'ять років.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1. звільнено від відбування
призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю три роки
не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки: не виїжджати
за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи.
Стягнуто із засудженого ОСОБА_1. в дохід держави 240 грн.
витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2
Стягнуто із засудженого ОСОБА_1. на користь потерпілого ОСОБА_2 2500 грн.
моральної шкоди та 500 грн. витрат на правову допомогу.
справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати, -
Вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 19 січня
2006 року близько 23 години, знаходячись на перехресті вулиць Січова та
Теремнівська у місті Луцьку, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з
мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи прийняті між людьми
елементарні правила поведінки та моралі, з особливою зухвалістю, безпричинно, з
хуліганських спонукань причепився до ОСОБА_2, гострим колото-ріжучим предметом
наніс удари по тілу потерпілого, заподіявши останньому тяжкі тілесні ушкодження
за ознакою небезпеки для життя.

У поданій на вирок суду апеляції помічник прокурора міста Луцька, не
оспорюючи кваліфікацію злочинів, за які засуджено ОСОБА_1., порушив питання
про скасування вироку в частині призначеного покарання та ухвалення нового
вироку, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості
вчинених злочинів, неврахування судом їх суспільної небезпечності, безпідставне
звільнення ОСОБА_1. від відбування покарання з іспитовим строком.

У поданій на вирок суду апеляції потерпілий ОСОБА_2. просить
скасувати вирок в частині цивільного позову, а саме грошового відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на неврахування судом першої інстанції усіх
обставин справи та обсягу фізичних і моральних

страждань,
завданих йому злочинами,
та стягнути моральну шкоду
у розмірі, визначеному у
цивільному позові.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку, доводи
апеляцій помічника прокурора та потерпілого, думку прокурора, який підтримав
апеляцію помічника прокурора, пояснення засудженого та його захисника, які
заперечили доводи апеляцій помічника прокурора та потерпілого, перевіривши за
матеріалами кримінальної справи доводи апеляцій, колегія суддів судової палати
прийшла до висновку, що апеляції помічника прокурора та потерпілого до
задоволення не підлягають з таких підстав.

Відповідно до п.3 ст.23 ЦПК України, роз'яснень, що
містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995
року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких
зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості
відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити
із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольнивши цивільний позов потерпілого ОСОБА_2в
частині грошового відшкодування моральної шкоди частково, суд першої інстанції
виходив з тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, тривалості
розладу здоров'я, глибини спричинених фізичних та душевних страждань, та
відповідно до їх обґрунтування потерпілим об'єктивно визначив розмір грошового
відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню із засудженого.

В апеляції засудженого не наведено достатніх
обґрунтувань, які б дали підстави суду апеляційної інстанції скасувати вирок та
збільшити розмір вказаного грошового відшкодування. А тому підстав для
задоволення апеляції потерпілого ОСОБА_2колегія судців не вбачає.

Перевіривши кримінальну справу відповідно до ст. 365 КПК
України в повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої
інстанції, вірно встановивши фактичні обставини справи, що в апеляціях
прокурора та потерпілого не оспорюється, без достатніх на те підстав
кваліфікував дії засудженого ОСОБА_1. за ч.4 ст.296 КК України.

Як встановлено судом першої інстанції, між ОСОБА_1 та
потерпілим ОСОБА_2 в автомобілі, яким керував ОСОБА_1, виникла суперечка з
приводу претензій водія таксі ОСОБА_1.,
пов'язаних із запізненням пасажирів, тобто ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка
супроводжувалася нецензурними висловлюваннями з обох сторін. Після цього
потерпілий вийшов з автомобіля, грюкнувши при цьому дверима. ОСОБА_1 вийшов з
автомобіля слідом за ним, і на вулиці конфлікт переріс у бійку, в яку також
втручався свідок ОСОБА_4Під час бійки ОСОБА_1 наніс декілька ударів гострим
колото-ріжучим предметом по тілу ОСОБА_2, спричинивши останньому тяжкі тілесні
ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Вказані обставини підтверджуються
показаннями засудженого . ОСОБА_1., потерпілого ОСОБА_2, свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, висновком судово-медичної експертизи.

Відповідно до диспозиції ст.296 КК України хуліганство -
це грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до
суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом.
Обов'язковою ознакою хуліганства є усвідомлене вчинення вказаного діяння з
мотиву явної неповаги до суспільства.

Що ж стосується висновків суду про те, що ОСОБА_1
заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження з хуліганських мотивів, то вони
не підтверджуються зібраними у справі доказами.

Як встановлено судом, конфлікт, що виник між ОСОБА_1 та
потерпілим ОСОБА_2, продовжувався з участю засудженого, потерпілого та двох
свідків на перехресті вулиць в нічну пору доби протягом нетривалого часу.
Доказів про порушення ОСОБА_1 громадського порядку в ході конфлікту досудовим
слідством не зібрано. Не здобуто таких доказів і в судовому засіданні. Отже, не
доведено, що у діях засудженого був умисел на порушення громадського порядку з
мотиву явної неповаги до суспільства.

За викладених обставин висновки суду про те, що ОСОБА_1 з
хуліганських спонукань заподіяв ОСОБА_2 тяжкі тілесні ушкодження, є
помилковими. У зв'язку з цим на

підставі
п.2 ч.І ст.6 КПК України ОСОБА_1. за ч.4 ст.296 КК України слід виправдати за
відсутністю в його діях складу злочину.

Що стосується доводів апеляції прокурора про
невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання ступеню тяжкості вчиненого
злочину та особі винного внаслідок м'якості, то вони є безпідставними. При призначенні
покарання судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості злочину,
передбаченого ч.І ст. 121 КК України, конкретні обставини справи, дані про
особу засудженого, зокрема, те, що ОСОБА_1 притягується до кримінальної
відповідальності вперше, вину у вчинених злочинах визнав повністю і розкаявся,
має постійне місце проживання та роботи, за якими характеризується позитивно,
має на утриманні малолітню дитину, відшкодував завдану злочином матеріальну
шкоду.

Крім того, у
вирок вносяться зміни, що зменшують обсяг обвинувачення ОСОБА_1.

З урахуванням наведеного колегія суддів не знаходить підстав для скасування
вироку за м'якістю призначеного ОСОБА_1 покарання.

Керуючись ст.ст.
З 65, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції помічника прокурора та потерпілого залишити без
задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду від 22 січня 2007 року щодо
ОСОБА_1 в порядку ч.2 ст. 365 КПК України змінити.

На підставі п.2 ч.І ст.6 КПК України ОСОБА_1. за ч.4
ст.296 КК України виправдати за відсутністю в його діях складу злочину.

Вважати ОСОБА_1. засудженим за ч.І ст.121 КК України до
покарання, призначеного судом.

В решті вирок залишити без зміни.