Провадження 1-кп/168/87/13
Справа № 168/1140/13-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.12.2013 року Старовижівський районний
суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Хаврони О.Й,

з участю секретаря Ковальчука А.А.,

прокурора Нечаї О.П.,

потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2,

обвинуваченого ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Стара Вижівка в залі
суду кримінальне провадження
№0000354 від 15.08.2013р. про
обвинувачення

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
уродженця с.Смідин Старовижівського
району Волинської області,
зареєстрованого в АДРЕСА_3,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, з
загальною середньою освітою,
одруженого, має на утриманні двоє
неповнолітніх дітей, непрацюючого, не
судимого в порядку ст. 89 КК України,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3
ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:

12.07.2008р. близько 22.00 год. ОСОБА_3
повторно проник через вікно в житловий
будинок ОСОБА_4, що знаходиться в
АДРЕСА_2, де побив останнього,
спричинивши йому легкі тілесні
ушкодження та відкрито викрав належні
йому гроші у сумі 32 грн.

ОСОБА_3 близько 07.00 год. 15.08.2013р. повторно
незаконно заволодів належним ОСОБА_1
автомобілем марки ВАЗ 2101,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
20000грн., що знаходився біля
залізничного вокзалу по вул. Вокзальна,
17 в смт.Стара Вижівка Старовижівського
району Волинської області.

У судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_3 вину у вчиненні грабежу визнав
та дав показання про те, що 12.07.2008 р.
близько 22.00 год. через вікно проник до
житлового будинку ОСОБА_4 в АДРЕСА_4, де
наніс удари останньому, вимагаючи в
нього гроші, стягнув потерпілого з
ліжка та, наступивши ногами на руки,
наносив удари, після чого потерпілий
вказав на тумбочку де знаходились
гроші. Він викрав ці гроші в сумі 32 грн.
та залишив потерпілого.

Також зазначив, що 15.08.2013р.
близько 07.00 год. він, перебуваючи на
залізничному вокзалі в смт.Стара
Вижівка та побачивши, що за залізничною
колією стоїть автомобіль марки ВАЗ 2101
жовтого кольору, з метою поїхати цим
автомобілем на озеро «Світязь»,
відкрив двері автомобіля зі сторони
водія, знайшов у салоні ключ, завів
автомобіль, та почав їхати ним в
сторону заправки. Оскільки автомобіль
зламався по дорозі, то він пішов до
знайомого, якого попросив
відбуксирувати автомобіль, пояснивши,
що автомобіль везе здавати на
металобрухт, тоді останній
запропонував купити у нього цей
автомобіль за 2000 грн., отримавши ці
кошти, він віддав йому технічний
паспорт та страховку. Два талони,
посвідчення водія та медичну довідку,
які попередньо взяв з автомобіля, він
заховав біля дерева поблизу магазину
«Прем'єр». Про місце знаходження
належних потерпілому ОСОБА_1
документів розповів та показав
працівникам міліції, компенсував
потерпілому завдані незаконним
заволодінням транспортним засобом
збитки, у вчиненому розкаюється,
просить його суворо не карати.

Факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_3
злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК
України та злочину, передбаченого ч.2
ст.289 КК України, крім визнання
обвинуваченим вини, підтверджується
зібраними доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_1
про те, що 15.08.2013 р. близько 7.00 год. він
залишив належний йому автомобіль марки
ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1
жовтого кольору біля колії
залізничного вокзалу в смт.Стара
Вижівка, в салоні якого був ключ від
замка запалювання та документи на його
ім'я - посвідчення водія, медична
довідка, талони, технічний паспорт та
страховка. Автомобіль був зачинений,
сигналізацією не обладнаний. Коли він
повернувся, то виявив, що автомобіль
викрадено. Ввечері його автомобіль
знайшли працівники міліції, які також
повернули йому викрадені документи. В
автомобілі були пошкодження, однак,
обвинувачений ОСОБА_3 відшкодував
завдані йому збитки;

- показаннями у судовому засіданні
потерпілого ОСОБА_2, який показав, що
зранку 13.07.2008 р. йому зателефонував його
батько ОСОБА_4 та повідомив, що вночі до
його будинку через вибите вікно в
кімнаті проникли ОСОБА_3 та ще один
чоловік, якого він не роздивився,
поклавши на підлогу, стягнули з нього
одяг, намагаючись знайти гроші, побили
його, вимагаючи дати їм гроші, після
чого викрали в нього 32 грн. Також
потерпілий показав, що коли він приїхав
до батька, то в його будинку були
розкидані речі та перекинуті меблі,
крім того на руках батька були синці,
він возив батька до лікаря, а також
ребра боліли, однак переломів не було.
Зазначив, що батько алкоголю не вживав.
Також зазначив, що претензій до
обвинуваченого не має;

- показаннями у судовому засіданні
свідка ОСОБА_5, який показав, що зранку
13.07.2008 р. до нього прийшов його сусід
ОСОБА_4 та попросив зателефонувати з
мобільного телефону синові ОСОБА_2, та
повідомив, що вночі до його будинку
проникли двоє чоловіків, побили його та
вимогли гроші. Коли він був як понятий у
будинку ОСОБА_4 то бачив, що в будинку
було розкидані речі та перекинуті
меблі;

- показаннями у судовому засіданні
свідка ОСОБА_6, який показав, що у 2008 р.
був дізнавачем райвідділу міліції та
проводив дізнання за фактом
пограбування ОСОБА_4, який повідомив,
вночі до будинку потерпілого проникли
двоє чоловіків, які побили його,
вимагали гроші, викрали 32 грн., при
цьому ОСОБА_4 впізнав ОСОБА_3, іншого
чоловіка не впізнав. У будинку
потерпілого були розкидані речі та
меблі;

- показаннями у судовому засіданні
свідка ОСОБА_7, який показав, що зранку
15.08.2013 р. до нього звернувся знайомий
ОСОБА_3 та попросив відбуксирувати
автомобіль, що зламався, в м.Ковель та
пояснив, що здасть автомобіль на
металобрухт, і що автомобіль належить
його тестю, після чого, він
запропонував ОСОБА_3 купити в нього
автомобіль за 2000 грн. ОСОБА_3 погодився
та, отримавши гроші, віддав йому
технічний паспорт і страховку. Це був
автомобіль ВАЗ 2101 жовтого кольору. В
подальшому він, дізнавшись, що
автомобіль викрадений, зателефонував і
міліцію, повернув автомобіль та
документи;

- показаннями у судовому засіданні
свідка ОСОБА_8, який показав, що зранку
15.08.2013 р. він з ОСОБА_3 перебував на
залізничній станції в смт.Стара
Вижівка, щоб їхати на озеро «Світязь».
ОСОБА_3 сказав йому, що позичив
автомобіль у свого родича, щоб поїхати
на озеро. Вони сіли в автомобіль ВАЗ 2101
жовтого кольору та поїхали в сторону
м.Ковель, по дорозі автомобіль заглох,
ОСОБА_3 пішов просити знайомого
відбуксирувати автомобіль. Вказаний
автомобіль ОСОБА_3 залишив в заставу
ОСОБА_7 за 2000 грн. про те, що автомобіль
викрадений він не знав.

Вина обвинуваченого у
вчиненні вказаних злочинів також
доводиться й письмовими доказами,
зокрема:

- протоколом прийняття заяви про
вчинене кримінальне правопорушення
потерпілого ОСОБА_9 /а.к.п. 2 т.1/;

- протоколом огляду місця події
від 15.08.2013 р, згідно з яким в ході
проведення процесуальної дії на
подвір'ї ОСОБА_7 виявлено належний
ОСОБА_1 автомобіль, який був проданий
ОСОБА_3 /а.к.п. 16-17 т.1/;

- протоколом проведення слідчого
експерименту від 17.08.2013р., згідно з яким
у ході процесуальної ОСОБА_3 розповів
та показав обставини за яких вчинив
незаконне заволодіння транспортним
засобом, належним ОСОБА_1 та місце де
залишив належні останньому документи
/а.к.п. 44-53 т.1/;

- протоколом огляду місця події
від 15.08.2013 р, згідно з яким в ході
проведення процесуальної дії
потерпілий ОСОБА_1 вказав на місце біля
залізничної станції Вижва, де він
залишив автомобіль /а.к.п. 81-84 т.1/;

- висновком експерта № 227 від
30.09.2008р., згідно з яким в ОСОБА_4 виявлено
легкі тілесні ушкодження /а.к.п. 158 т.1/.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає
доведеним факт вчинення ОСОБА_3
грабежу - відкритого викрадення чужого
майна, поєднаного з проникненням у
житло, вчинено повторно (оскільки
вчинив цей злочин до винесення вироку
Старовижівським районним судом 22.08.2008
р. за ч.1 ст. 186 КК України, від покарання
за цим вироком звільнений 13.03.2010 р.),
тобто скоєння ним злочину,
передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та
незаконного заволодіння транспортним
засобом, вчиненого повторно, тобто
злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК
України.

У вину обвинуваченому ставиться
вчинення злочину, передбаченого ч.3
ст.186 КК України - за попередньою змовою
групою осіб, однак у ході судового
розгляду справи в цій частині
обвинувачення не знайшло свого
підтвердження. Оскільки потерпілий
ОСОБА_4 під час досудового
розслідування справи помер, інших
свідків вчиненого злочину немає, усі
сумніви щодо доведеності вини особи
тлумачаться на її користь, а тому з
обвинувачення ОСОБА_3 за ч.3 ст. 186 КК
України слід виключити кваліфікуючу
ознаку вчинення злочину групою осіб.

Обставинами, що пом'якшують покарання
обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття,
визнання вини, часткове відшкодування
шкоди, сприяння розслідуванню злочину
за ч. 2 ст. 289 КК України, наявність на
утриманні двох неповнолітніх дітей,
обставиною, що обтяжує покарання
обвинуваченого є вчинення злочину щодо
особи похилого віку.

Призначаючи покарання обвинуваченому
ОСОБА_3, суд враховує ступінь тяжкості
вчинених злочинів, які є тяжкими
злочинами, особу винного, який за
місцем проживання характеризується
посередньо /а.к.п. 28 т.1/, на обліках в
психіатра та в нарколога не перебуває
/а.к.п. 33 т.1 /, думку потерпілого ОСОБА_2,
який не має претензій до
обвинуваченого, і вважає за необхідне
обрати йому покарання у виді
позбавлення волі в межах санкції
статей КК України, які передбачають
відповідальність за вчинені ним
злочини.

ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2
ст. 186 КК України, до постановлення
вироку Старовижівським районним судом
Волинської області від 22.08.2008 р.
(звільнений від покарання за цим
вироком згідно з постановою
Старовижівського районного суду від
13.03.2010 р.), а тому, при призначенні
покарання слід застосувати ч.4 ст.70 КК
України.

Враховуючи тяжкість вчинених злочинів,
особу винного, наявність кількох
пом'якшуючих покарання обставин, суд
приходить до висновку, що виправлення
та перевиховання обвинуваченого
можливе без ізоляції від суспільства
та про можливість виправлення
обвинуваченого без відбування
покарання й звільнення його на
підставі ст.75 КК України від відбування
призначеного покарання з
випробуванням, але за умови контролю за
його поведінкою. Враховуючи тяжкість
вчинених злочинів, суд вважає за
необхідне встановити обвинуваченому
максимальний іспитовий строк - 3 роки з
покладенням на нього обов'язків,
визначених ст. 76 КК України.

Речові докази слід залишити у
власності потерпілого ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 368, 371, 374 КПК
України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні
злочину, передбаченого ч.3 ст.186, ч.2 ст. 289
КК України, й призначити йому покарання
:

- за ч.2 ст.289 КК України - п'ять років
позбавлення волі,

- за ч.3 ст.186 КК України - чотири роки
позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК
України приєднати повністю відбуте
покарання за вироком Старовижівського
районного суду від 22.08.2008 р. і покарання
ОСОБА_3 призначити 4 /чотири/ роки
позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим остаточне покарання
ОСОБА_3 визначити - 5 /п'ять/ років
позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_3 від відбування призначеного
покарання з випробуванням, встановивши
йому іспитовий строк тривалістю 3 (три)
роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов'язати
ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання
та роботи; періодично з'являтись для
реєстрації в кримінально-виконавчій
інспекції.

Речові докази залишити у власності
потерпілого ОСОБА_1 /а.с. 10, 12/.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо її не буде подано. У разі
подання апеляційної скарги вирок, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після ухвалення рішення судом
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути
подана до апеляційного суду Волинської
області через Старовижівський
районний суд Волинської області
протягом 30 днів з дня його
проголошення.

Копію вироку вручити негайно
після його проголошення обвинуваченим
та прокурору, учасники судового
провадження мають право отримати в
суді копію вироку.

Суддя О. Й. Хаврона