Справа № 367/7987/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/116/15 Доповідач у 2 інстанції Говоруха
Категорія 34 02.02.2015

УХВАЛА
Іменем України
2 лютого 2015 року. м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника виправного центру ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2014 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання.

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся засуджений ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2014 року подання задоволено, засудженого ОСОБА_8 звільнено умовно-достроково від відбування покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 було засуджено 18 липня 2011 року Жмеринським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 286 КК України до 9 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 5 вересня 2014 року невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі засудженому замінено на обмеження волі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2014 року щодо ОСОБА_8 зараховано тримання під вартою з 5 вересня 2014 року по 17 жовтня 2014 року у співвідношенні : одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Засуджений ОСОБА_8 до Ірпінського виправного центру (№ 132) прибув 17 жовтня 2014 року. За період перебування в установі не допускав порушень встановлених правил відбування покарання, стягнень не мав. Працевлаштований в ремонтно-будівельній бригаді. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має 9 заохочень правами начальника установи. До суспільно - корисної праці відноситься добросовісно, поставленні завдання виконує якісно та вчасно. Проявляє ініціативу у роботах по благоустрою території установи. У стосунках із засудженими безконфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. По відношенню до працівників адміністрації тактовний та ввічливий. Спальне місце утримує в чистоті та порядку. Заходи виховного характеру відвідує, реагує на них вірно. Зв`язки з близькими та рідними підтримує шляхом телефонних розмов та побачень. Вину в скоєному злочині визнав. Висловлює впевнені позитивні наміри стосовно життя після звільнення. Станом на 23 грудня 2014 року виконавчі листи на ім`я засудженого до бухгалтерії установи не надходили.

Станом на 16 грудня 2014 року відбув 1/2 частину покарання.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого про його умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що зазначений судом факт виправлення засудженого через сумлінну поведінку та ставлення до праці не відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема, ОСОБА_8 упродовж всього періоду отримав 4 стягнення, яке є грубим порушенням режиму відбування покарання та 9 заохочень. ОСОБА_8 на досудовому слідстві вину не визнавав, за час відбування покарання потерпілим шкоду не відшкодував. На думку прокурора, засуджений не довів свою сумлінну поведінку та виправлення, а тому до нього не може бути застосоване умовно дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення представника виправного центру та засудженого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням) прокурора, засудженого, його захисника,законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.
Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з матеріалів справи 5 вересня 2014 року ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області, невідбуте покарання замінено засудженому ОСОБА_8 більш м`яким покаранням на 4 роки 10 місяців 23 дні обмеження волі, та 17 жовтня 2014 року він прибув до Ірпінського виправного центру №132.
Згідно характеристики від 23 грудня 2014 року, виданої на засудженого, ОСОБА_8 характеризується позитивно.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що поза увагою суду першої інстанції залишилися обставини, які на переконання колегії суддів, мають бути враховані в сукупності з іншими доказами, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме статті 81 КК України.
Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що місцевим судом не достатньо враховано особу засудженого, тяжкість наслідків що наступили, що шкода потерпілим не відшкодована. При цьому застосування до ОСОБА_8 заохочень в період з 15 березня 2012 року по 22 серпня 2014 року на які посилається суд було враховано 5 вересня 2014 року Кагарлицьким районним судом Київської області, на підставі чого замінено ОСОБА_8 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі, відповідно до ст. 82 КК України.
На думку колегії суддів, термін перебування засудженого ОСОБА_8 в Ірпінському виправному центрі є недостатнім для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.
Зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання є передчасним.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури м. Ірпеня ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2014 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове його звільнення від подальшого відбування покарання скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.
Головуючий

Судді