печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2015 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_3 в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність прокурора міста Києва, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність прокурора міста Києва, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, посилаючись на те, що Ужгородським міскрайонним судом Закарпатської області постановою від 23.08.2011 р., яку залишено у силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2014 р., задоволено повністю його позов до квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, 22.01.2015 р. колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглядаючи касаційну скаргу військової прокуратури Західного регіону України, постановила завідомо неправосудну ухвалу про скасування рішень судів попередніх інстанцій та направила справу на новий розгляд. Він, не погоджуючись із скоєнням суддями касаційної інстанції суспільно-небезпечного діяння, яке передбачено ч.1 ст.375 КК України, звернувся до Верховної Ради України з проханням про вивчення обставин справи та організації належного реагування, листом від 28.04.2015 р. його повідомлено про направлення звернення до Генеральної прокуратури України за належністю; листом від 14.05.2015 р. його поінформовано про направлення матеріалів для реагування до прокурора міста Києва, однак листом від 30.06.2015 р., який ним отриманий 9.07.2015 р., його сповіщено про те, що підстав для вжиття заходів реагування за поданими матеріалами не вбачається. ОСОБА_3 , посилаючись на зазначені обставини, положення ст.214 КПК України, просить зобов`язати прокурора прокуратури міста Києва внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, скоєне суддями Вищого адміністративного суду України у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за ч.1 ст.375 КК України.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, прикладені документи, дійшов до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до комітету з питань правової політики і правосуддя Верховної Ради України із скаргою на протиправні дії суддів Вищого адміністративного суду України у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; листом голови Комітету Верховної Ради України ОСОБА_7 №04-29/18-2172 від 28.04.2015 р. звернення ОСОБА_3 направлено за належністю до Генерального прокурора України для відповідного реагування, про що повідомлено ОСОБА_3 листом №04-29/18-2171 від 28.04.2015 р.; листом прокурора другого наглядового відділу управління наглядової діяльності у кримінальних провадженнях слідчих органів прокуратури Генеральної прокуратури України О.Беховець №06/1-20699-15 від 14.05.2015 р. ОСОБА_3 повідомлено про те, що звернення про вчинення кримінальних правопорушень окремими суддями Вищого адміністративного суду України та з інших питань, яке надійшло від голови комітету з питань правової політики та правосуддя Верховної Ради України ОСОБА_8 , розглянуто, повідомлено, що згідно ст.15 Закону України «Про прокуратуру» звернення направлено прокурору міста Києва, якому доручено організувати ретельну перевірку всіх викладених доводів та за наявності підстав вжити заходів реагування; листом начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури міста Києва ОСОБА_9 №15/1-952-15 від 30.06.2015 р. ОСОБА_3 повідомлено, що його звернення в частині вирішення питання щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно окремих суддів Вищого адміністративного суду України та з інших питань розглянуто; зі змісту звернення вбачається, що доводи про неправомірні дії вищезазначених суддів по суті зводяться до незгоди з постановленим судовим рішенням, водночас саме лише незгода з постановленим суровим рішення не є підставою для притягнення судді до відповідальності, враховуючи викладене, підстав для вжиття заходів реагування за його зверненням не вбачається.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Згідно з положеннями Конституції України та Рішення Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п`ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_10 і ОСОБА_11 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) оцінка законності процесуальних актів і дій суддів належить виключно до сфери правосуддя.

Чинним законодавством України органи прокуратури не наділені повноваженнями по здійсненню нагляду за діяльністю органів судової влади.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст.126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Так, у справі №19-рп/2004 від 1.12.2004 р. за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 126 Конституції країни та частини другої статті 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) Конституційний Суд України визначив, що «Недоторканність суддів один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.». Відповідно до положення ч.1 ст.126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч.3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Верховної Ради України затриманий чи заарештований до винесення обвинувального вироку судом. Разом з тим відповідно до положення ч.1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч.3 ст.126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім вже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Згідно ч.2 ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст.55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п.1.2,1.3,4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 р. «Про незалежність судової влади».

Положення ч.1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги ч.3,4,5 ст.214 КПК України, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку із ч.1 ст.2 КК України, згідно якої підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Визначення приводів і підстав, як підстав для початку досудового розслідування, також наведено і в постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 4.06.2010 р. «Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи».

Виходячи зі змісту заяви ОСОБА_3 та аналізу чинного законодавства, органи прокуратури вважають, що підстави для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення відсутні.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається, а тому відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст.303,306,307,309 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги ОСОБА_3 в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність прокурора міста Києва, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1