ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

10 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_16,

суддів ОСОБА_17, ОСОБА_18,

ознайомившись з касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком місцевого суду засуджено

ОСОБА_1, 1980 р.н., громадянина України, не судимого, уродженця та мешканця міста Харкова,

- за ч. 1 ст. 115 КК України на 13 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт;

- за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі;

- на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів на 13 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 150 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Згідно вироку, ОСОБА_1 в одну з ночей у листопаді 2011 року викрав з торгівельної палатки на АДРЕСА_1 обігрівач ОСОБА_3 вартістю 338 грн.

Він же, 05.09.2013 о 01:00 в квартирі АДРЕСА_2 на ґрунті особистих неприязних стосунків побив свою дружину ОСОБА_4, умисно заподіявши легкі тілесні ушкодження, а 03.11.2013 о 20:30, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння у дворі вказаного будинковолодіння, умисно вбив її, побивши кулаками, ногами та шматком тротуарної плитки, після чого закопав тіло потерпілої в лісосмузі.

Апеляційний суд Харківської області 20.01.2015 змінив цей вирок, виключивши з нього посилання про вчинення злочинів у стані алкогольного сп'яніння, як на обставину, що обтяжує покарання.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості, просить змінити вказані судові рішення й перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України та пом'якшити призначене покарання. При цьому правильність його засудження за крадіжку майна ОСОБА_3 та заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 05.09.2013 не оспорює.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнота судового розгляду, на що посилається засуджений у касаційній скарзі, самі по собі можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду, згідно до вимог ст. ст. 409, 410 КПК України, апеляційним судом.

Отже, в касаційній скарзі засудженого відсутні посилання на підстави для зміни чи скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачені ч. 1 ст. 438 КПК України.

Твердження засудженого про його невинуватість у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Такі висновки, як вбачається з оскаржених рішень, відповідають показанням свідків ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про неприязні відносини в родині засудженого та потерпілої, яка зникла 03.11.2013 і згодом була знайдена мертвою; показанням свідка ОСОБА_10 про виявлення тіла потерпілої на смітнику; показанням свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про зникнення потерпілої; даним довідки оператора мобільного зв'язку про те, що зв'язок із телефоном потерпілої припинився 03.11.2013 о 20:32, а засуджений після 20:21 до ранку наступного дня нікому не телефонував; даним протоколів огляду місця події від 23.11.2013 про виявлення трупа потерпілої та проведення огляду в квартирі за місцем її проживання; даним протоколів пред'явлення речей для впізнання від 23.11.2013 про упізнання свідком ОСОБА_14 сережки та светра потерпілої; даним протоколу пред'явлення трупа для впізнання від 23.11.2013 про упізнання ОСОБА_5 тіла потерпілої; даним протоколу слідчого експерименту від 24.11.2013, під час якого засуджений розповів та показав обставини вчиненого ним вбивства, в ході чого також було вилучено 4 фрагменти тротуарної плитки; даним протоколу слідчого експерименту від 15.12.2013, в ході якого свідок ОСОБА_5 показала місце, де знайшла належну ОСОБА_4 сережку; даним протоколу про результат здійснення оперативно-розшукового заходу від 17.01.2014, аудіозаписом розповіді засудженим своєму співкамернику про обставини вчиненого ним вбивства та даним протоколу пред'явлення вказаного аудіозапису засудженому для прослуховування від 03.02.2014, який впізнав свій голос; висновку експерта № 5 від 13.02.2014 про належність голосу на аудіозаписі засудженому; висновкам експертів № 479-И/14 від 11.02.2014, № 3557-И від 11.12.2013 про групову належність крові потерпілої та засудженого, та про можливе походження крові на шортах засудженого як від нього, так і від потерпілої; висновкам експертів № 15/3250-Дм/13 від 10.02.2014, № 3250-Дм/13 від 02.01.2014, № 412-МК/3250-ДМ/13 від 06.12.2013 про характер, локалізацію й тяжкість заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень; висновку експерта № 902-Ц від 23.12.2013 про виявлення слідів крові на вилученій в ході слідчого експерименту 24.11.2013 тротуарній плитці; висновку експерта № 10594 від 31.10.2014 за матеріалами відеозапису слідчого експерименту із засудженим від 24.11.2013 про відсутність психологічного впливу на нього в ході реконструювання подій злочину; даним протоколу перегляду відеозапису від 17.02.2014; даним протоколів огляду предметів від 05.11.2013, 25.11.2013, 26.11.2013, 29.11.2013, 16.01.2014, 17.01.2014, 24.01.2014, 03.02.2014, 16.02.2014.

Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні вказаного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії, як умисне вбивство.

Твердження засудженого про необхідність перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України безпідставні, оскільки судом встановлено, що кількість, локалізація та тяжкість тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілій, знаряддя злочину - тротуарна плитка, сила завданих ногами ударів у життєво важливі органи тощо, свідчать про умисел засудженого саме на вбивство своєї дружини.

Доводи засудженого про застосування до нього недозволених методів досудового слідства, внаслідок чого він нібито змушений був себе оговорити, перевірялись судом першої інстанції та були обґрунтовано відкинуті, оскільки, крім іншого, встановлено, що за результатом прокурорської перевірки відповідної заяви захисника ОСОБА_15 постановою від 21.02.2014 закрито кримінальне провадження щодо працівників Ленінського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області у зв'язку з відсутністю складу злочинів, передбачених ст.ст. 127, 364, 365, 371 КК України.

Призначаючи покарання суд дотримався загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, оскільки врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та дані про особу засудженого. Отже, підстав для визнання призначеного покарання явно несправедливим та для його пом'якшення немає.

В апеляційному порядку справа розглянута у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону, а постановлена ухвала є вмотивованою та відповідає іншим вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає.

Зважаючи на зазначене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2015 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18