Дата документу Справа № 219/6228/2014-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №219/6228/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/353/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 березня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чернухіно Перевальського району Луганської області, громадянина України, який має середню освіту, одружений, не працевлаштований, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого за вироком Дебальцевського міського суду Донецької області від 25 червня 2013 року за ч.2 ст.121 КК України,

про застосування до нього Закону України Про амністію у 2014 році від 8 квітня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИЛА:

26 січня 2015 року на адресу Апеляційного суду Запорізької області надійшли матеріали провадження щодо засудженого з апеляційною скаргою останнього на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2014 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України Про амністію у 2014 році від 8 квітня 2014 року. Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_6 належить до категорії осіб, на яких не поширюється дія вказаного Закону, оскільки він засуджений за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження при обтяжуючих обставинах.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вищевказану ухвалу суду та звільнити його від подальшого відбування покарання. В обґрунтування своїх вимог вказує на невідповідність вказаного судового рішення Конституції України і Закону України Про застосування амністії в Україні. Крім того зазначає, що він має двох неповнолітніх дітей, які знаходяться без батьківської підтримки у зоні проведення АТО.

З наданих суду матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з клопотанням про застосування до нього Закону України Про амністію у 2014 році від 8 квітня 2014 року, в якому зазначив, що він відбув 1/4 частину строку призначеного покарання у вигляді позбавленні волі, та на утриманні має двох неповнолітніх дітей.

Вироком Дебальцевського міського суду Донецької області від 25 червня 2013 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.121 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 26 липня 2011 року.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого і вважав оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України Про амністію у 2014 році, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Відповідно до положень ст.1 Закону України передбачена можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк в т.ч. осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Проте, вказана норма закону не розповсюджується на осіб, які засуджені за умисні тяжкі та особливо тяжкі злочини.

Окрім того, відповідно до п. є ст.8 вказаного Закону, амністія не може бути застосована до осіб, засуджених за умисне тяжке тілесне ушкодження при обтяжуючих обставинах (частина друга статті 121 КК України 2001 року).

Така сама заборона міститься і у ст.4 Закону України Про застосування амністії в Україні (п. є ст.4 Закону).

Як зазначено вище, ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - за умисне тяжке тілесне ушкодження, що потягло за собою смерть потерпілого.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що до засудженого ОСОБА_6 не може бути застосована амністія, і підстав для задоволення його апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а

ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2014 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України Про амністію у 2014 році від 8 квітня 2014 року, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4