ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2014 року м.
Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі колегії:

головуючого
Вільгушинського М.Й.,

суддів:
Дембовського С.Г., Слинька С.С.,

розглянувши у судовому засіданні
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на
вирок Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 30 квітня 2014
року та ухвалу Апеляційного суду
Київської області від 23 липня 2014
року,

в с т а н о в и в:

указаним вироком місцевого суду,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 23 липня 2014 року, засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Києва, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1, не судимого,

- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у
виді позбавлення волі строком на 9
років і 6 місяців;

- за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у
виді позбавлення волі строком на 9
років із конфіскацією всього майна, що
є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом часткового
складання призначених покарань
остаточно призначено ОСОБА_1 покарання
у виді позбавлення волі строком на 10
років і 6 місяців із конфіскацією
всього майна, яке є його власністю.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те,
що він 22 січня 2012 року о 07 год. 00 хв.,
знаходячись в стані алкогольного
сп'яніння та перебуваючи на автобусній
зупинці, що на 21 км автодороги Київ-Чоп
в с. Стоянка, Києво-Святошинського
району Київської області, з корисливих
мотивів із метою заволодіння майном
ОСОБА_2, усвідомлюючи
суспільно-небезпечний характер своїх
діянь, передбачаючи їх
суспільно-небезпечні наслідки та
бажаючи їх настання, використовуючи
при цьому дерев'яну биту для досягнення
свого злочинного наміру, умисно наніс
не менше двох ударів дерев'яною битою в
голову ОСОБА_2, спричинивши тяжкі
тілесні ушкодження, що спричинили
смерть потерпілого, та відкрито
заволодів майном останнього на
загальну суму 1233 грн. 47 коп.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1
указує на незаконність судових рішень
щодо нього і зазначає вимогу про їх
скасування та закриття цього
кримінального провадження. На
обґрунтування своїх вимог зазначає про
наявність, на його думку, істотних
порушень кримінального процесуального
закону, які полягали у недотриманні
органами досудового розслідування
вимог ст. 293 КПК України. Посилається на
те, що протоколи огляду ділянки, огляду
місця події від 22 січня 2012 року,
складені органами досудового
розслідування із грубим порушенням
вимог кримінального процесуального
закону, а тому не повинні визнаватися
доказами його винуватості у злочинах,
за які він був засуджений. ОСОБА_1,
надаючи свій аналіз доказам, зазначає
про невідповідність висновків суду,
викладених у вироку, фактичним
обставинам провадження та про свою
невинуватість у кримінальних
правопорушеннях, за які він був
засуджений. Стверджує про суворість
призначеного йому покарання та
безпідставність визнання обставиною,
що обтяжує його покарання, - стан
алкогольного сп'яніння.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені
копії судових рішень, колегія суддів
вважає, що немає підстав для відкриття
провадження з мотивів, наведених у
касаційній скарзі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин і не має права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в оскарженому
судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

При цьому згідно зі ст. 438 КПК України
підставами для скасування або зміни
судових рішень судом касаційної
інстанції є істотне порушення
кримінального процесуального закону,
неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність, невідповідність
призначеного покарання тяжкості
кримінального правопорушення та особі
засудженого.

З огляду на це, суд касаційної
інстанції при перевірці судових рішень
виходить з фактичних обставин
встановлених судом.

Як убачається із судових рішень,
висновки про винуватість ОСОБА_1 у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.
121, ч. 4 ст. 187 КК України, відповідають
фактичним обставинам, визнаним судом
доведеними, та ґрунтуються на
сукупності зібраних і належно оцінених
судами доказів, які наведені у вироку, і
є правильними.

Та обставина, що засуджений, в межах
свого захисту надає свою оцінку
доказам не спростовує висновків суду
про доведеність винуватості ОСОБА_1 у
вчиненні злочинів, за які він
засуджений. З наданих копій судових
рішень вбачається, що судами першої та
апеляційної інстанції перевірялись і
не знайшли свого підтвердження доводи
ОСОБА_1, на які він посилався,
захищаючись від висунутого
обвинувачення.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які були б
безумовними підставами для скасування
чи зміни судових рішень, та не були б
предметом перевірки суду апеляційної
інстанції, у касаційній скарзі ОСОБА_1
не наведено.

Зокрема, зі змісту ухвали суду
апеляційної інстанції видно, що
твердження ОСОБА_1 про порушення
органами досудового розслідування
вимог кримінального процесуального
закону при складанні відповідних
процесуальних документів, а також
доводи про те, що на дерев'яній відсутні
його сліди, які обов'язково залишилися
б, якби він нею користувався, та про те,
що згідно даних висновку
судово-медичного експерта від 12.04.2012
року № 62/Д/47 тр. виникнення
виявлених у потерпілого тілесних
ушкоджень за механізмом, вказаним
ОСОБА_1 27.01.2012 року під час відтворення
обстановки події, неможливо,
аналогічні тим, які висловлювались в
суді апеляційної інстанції і були
ретельно перевірені, а висновки суду
про голослівність цих доводів сторони
захисту належним чином обґрунтовані.

Посилання ОСОБА_1 на порушення
органами досудового розслідування
вимог ст. 293 КПК України та на інші
порушення, допущені судом першої
інстанції, які засуджений вважає
істотними, були аналогічні доводам
його апеляційної скарги, про що ОСОБА_1
прямо зазначає у своїй касаційній
скарзі. Як убачається із ухвали суду
апеляційного інстанції, ці та інші
доводи ОСОБА_1, викладені в
межах лінії захисту, визнані
апеляційним судом голослівними, і в
ухвалі наведені належні мотиви таких
висновків суду, яким суд касаційної
інстанції немає підстав не довіряти.

Ухвала Апеляційного
суду Київської області, якою залишений
без змін вирок суду першої інстанції
щодо ОСОБА_1, відповідає вимогам ст. 419
КПК України.

Із наданих копій судових рішень
убачається, що судом при призначенні
ОСОБА_1 покарання відповідно до вимог
ст. 65 КК України ураховано тяжкість
вчинених ним злочинів, обтяжуючу
покарання обставину, дані про його
особу.

Посилання засудженого на те, що суд
безпідставно визнав обставиною, що
обтяжує покарання стан його
алкогольного сп'яніння, також
безпідставні. З наданої копії вироку
суду убачається, що в судовому
засіданні ОСОБА_1 підтвердив факт
вживання ним алкогольних напоїв до
початку вчинення злочинів у період із
вечора 21.01.2012 року до ранку 22.01.2012 року, і
цю обставину також підтвердили свідки
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Призначене ОСОБА_1 покарання є
необхідним і достатнім для його
виправлення та запобігання вчиненню
нових злочинів, як ним, так і іншими
особами.

З огляду на вищевикладене, з мотивів,
наведених у касаційній скарзі, наданих
до неї копій судових рішень убачається,
що підстави для задоволення касаційної
скарги засудженого відсутні, а тому
відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України
підстав для відкриття провадження
немає.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 428
КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити засудженому ОСОБА_1 у
відкритті касаційного провадження за
його касаційною скаргою на вирок
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 30 квітня 2014 року
та ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 23 липня 2014 року щодо нього.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та оскарженню
не підлягає.

С у д д і:

М.Й. Вільгушинський С.Г. Дембовський С.С.
Слинько