У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5,
захисника ОСОБА_6,
засудженого ОСОБА_7, (шляхом проведення відеоконференції),

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000312 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 лютого 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2013 року

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше судимого вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.12.2010 р. за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці із конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 лютого 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 змінено, стягнуто із засудженого ОСОБА_7 на користь держави 2 964 грн. 02 коп.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він близько 07 год. 20 хв. 22 лютого 2013 року за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, проникли до помешкання по АДРЕСА_1, де вчинили розбійний напад на ОСОБА_8 та ОСОБА_9, заподіявши їм численні удари кулаками в область голови та тулубу, чим спричинили легкі тілесні ушкодження ОСОБА_8 та легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я ОСОБА_9, після чого їх зв'язали, а з помешкання викрали гроші та майно потерпілих на загальну суму 2 499 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Зазначає, що в матеріалах провадження відсутні докази його винуватості та дані про попередню змову, не встановлена інша особа, яка вчинила злочин, також в нього не має рецидиву злочинів, а суд, призначаючи покарання, не в повній мірі врахував, що він розкаявся, відшкодував заподіяну шкоду, має на утриманні хвору матір і призначив занадто суворе покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, котрий заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінальної справи і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об'єктивно дослідив, правильно оцінив.

Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, підтверджується показаннями самого засудженого, який визнав вину та детально розповів про обставини розбійного нападу; показаннями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які повідомили, що 22 лютого 2013 року до них в будинок увірвались два чоловіки в масках, які їх побили та забрали майно на загальну суму 2 495 грн. Ці показання повністю узгоджуються між собою і є послідовними.

Провадження у суді першої інстанції розглядалося в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому інші докази в судовому засіданні не досліджувалися. При цьому судом було роз'яснено, що учасники судового провадження позбавлені права оскаржувати обставини, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 433 КПК України ці обставини не можуть бути предметом розгляду і суду касаційної інстанції.

Отже, доводи засудженого ОСОБА_7, викладені в касаційній скарзі, щодо неправильного встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, є необґрунтованими і вони не можуть бути предметом розгляду касаційного суду.

Непереконливими є і посилання засудженого на те, що суд при призначенні покарання неправильно врахував рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання, а також призначив йому покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого, внаслідок суворості.

Згідно зі ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Як убачається з матеріалів провадження, вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.12.2010 р. ОСОБА_7 судимий за вчинення умисного злочину і судимість за цим вироком не погашена. Тому суд правильно визнав обставиною, яка обтяжує покарання, рецидив злочинів.

Також відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_7, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є особливо тяжким, конкретні обставини справи, особу винного, який посередньо характеризується, обставину, що пом'якшує покарання, - щире каяття, обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 наближеного до мінімального покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою його визнано винним.

Також суд правильно призначив засудженому ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 71 КК України.

Оскільки в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_7 не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного йому покарання, вона задоволенню і в цій частині не підлягає.

Разом з тим, доводи засудженого про безпідставність посилання у вступних частинах судових рішень на судимість за вироком Солом'янського районного суд м. Києва від 20.10.2004 р. є слушними, оскільки відповідно до ст. 89 КК України, вона погашена.

За таких обставин касаційна скарга в цій частині є обґрунтованою і судові рішення підлягають зміні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судових рішень у провадженні, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 лютого 2014 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з вступних частин судових рішень посилання на судимість ОСОБА_7 за вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2004 року за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 350 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ____________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3