Провадження №1-кп/761/407/2013
В И Р О К

іменем України

09 грудня 2013 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Антонюк М.С.

при секретарях
Зайчук О.В., Павлюк В.В.

з участю прокурорів
Панова В.Є., Рака П.О.

потерпілого
ОСОБА_1

представника потерпілого:
ОСОБА_2

захисників
ОСОБА_3, ОСОБА_4.

обвинуваченого
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
кримінальне провадження по
обвинуваченню

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м.Харкова, українця, громадянина
України, з середньою освітою, не
одруженого, не працюючого,
зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186
КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5, 29 жовтня 2012 року, приблизно 15
годині 40 хвилин, перебуваючи в
приміщенні закладу швидкого
харчування «Макдональдз»,
розташованого за адресою: м. Київ, вул.
Велика Васильківська, 22, звернув свою
увагу на неповнолітнього ОСОБА_1, який
поклав власний мобільний телефон марки
«HTC Imagio» до кишені своїх штанів. В цей
час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел,
направлений на викрадення чужого
майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел,
ОСОБА_5 прослідував за ОСОБА_1 до
туалетної кімнати вказаного закладу та
дочекався доки вони залишаться
наодинці. Після цього, продовжуючи свій
злочинний умисел, ОСОБА_5 підійшов до
ОСОБА_1 та повторно запитав котра
година. ОСОБА_1, будучи впевненим в
добропорядності намірів ОСОБА_5,
відповів, поглянувши на годинник свого
мобільного телефону та поклав телефон
до лівої кишені своєї куртки.

Побачивши це, ОСОБА_5, продовжуючи
реалізовувати свій злочинний умисел, з
метою полегшення доступу до мобільного
телефону ОСОБА_5 повідомив його про те,
що в нього брудна куртка ззаду та
запропонував йому свою допомогу.
ОСОБА_1, не підозрюючи про наміри
ОСОБА_5, зняв куртку та почав витирати
бруд з неї, а ОСОБА_5, тримаючи куртку в
руках почав відходити до дверей.
Підійшовши до виходу з туалетної
кімнати, ОСОБА_5, своєю рукою проник до
лівої кишені куртки ОСОБА_1 та відкрито
для останнього, не приховуючи своїх
намірів, повторно викрав приватне
майно ОСОБА_1, а саме:

- мобільний телефон марки «HTC Imagio»
вартістю 5000 гривень, в якому
знаходилась сім-карта оператора «Лайф»
вартістю 10 гривень, на рахунку було 10
гривень.

А всього, ОСОБА_5 відкрито повторно
викрав приватне майно ОСОБА_1 на
загальну суму 5020 гривень, після чого з
місця вчинення кримінального
правопорушення зник, розпорядившись
викраденим на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у
вчиненні вказаного злочину не визнав, а
також не визнав цивільний позов.
Обвинувачений пояснив, що 29 жовтня 2012
року він разом з наглядно знайомим на
ім'я ОСОБА_6 зайшли в «Макдональз», який
розташований на вул. Васильківській.
Він зайшов в туалет помити руки, там
побачив ОСОБА_6, який спілкувався з
потерпілим. Він помив руки і вийшов, при
цьому він бачив, що ОСОБА_6 допомагає
потерпілому чистити куртку. Згодом за
ним вийшов ОСОБА_6 та сказав, що треба
їхати. Коли вони їхали у маршрутному
таксі, то ОСОБА_6 показав йому мобільний
телефон і сказав, що він знайшов його в
туалеті. Вважає, що цей злочин вчинив
ОСОБА_6, а тому він не повинен нести
відповідальності за його дії.

Також обвинувачений ОСОБА_5 зазначив,
що під час проведення впізнання,
потерпілий його впізнав, хоча особи,
які були задіяні в якості статистів не
схожі на нього за зовнішнім виглядом,
оскільки були охайно одягнені.

Не дивлячись на невизнання вини
обвинуваченим, винуватість останнього
у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186
КК України, підтверджується наступними
доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_1 пояснив, що
29.10.2012 року він разом із друзями зайшов
до закладу швидкого харчування
«Макдональдз», де пройшов до туалетної
кімнати для того щоб помити руки,
слідом за ним зайшов обвинувачений,
який запитав яка година. Він дістав з
кишені мобільний телефон, подивився,
сказав ОСОБА_5 яка година і заховав
телефон назад до кишені куртки. Після
цього обвинувачений сказав, що у нього
брудна куртка, він скинув куртку та
почав її витирати, а ОСОБА_5 став йому
допомагати. В цей час він помітив, як
останній дістав з кишені його куртки
мобільний телефон і став тікати з ним,
він почав його наздоганяти, але не зміг
цього зробити.

Потерпілий в судовому засіданні
заявив, що наполягає на тому, що
викрадення його майна вчинив саме
ОСОБА_5

Також вина ОСОБА_5 підтверджується
наступними доказами:

- даними протоколу огляду місця події,
згідно якого зафіксована обстановка на
місці скоєння правопорушення;

- даними протоколу пред'явлення для
впізнання від 01.04.2013 року, згідно якого
потерпілий ОСОБА_1 серед пред'явлених
осіб впізнав за зовнішнім виглядом,
контурами обличчя, зростом, статурою
ОСОБА_5, який 29.10.2012 року відкрито викрав
його мобільний телефон марки «НТС».

Вказаний протокол визнається судом
допустимим доказом, оскільки складений
відповідно до вимог ст.ст. 223, 228 КПК
України, підписаний усіма учасниками
слідчої дії, в тому числі і
обвинуваченим ОСОБА_5, без зауважень.

Одночасно суд, оцінюючи надані
сторонами докази не приймає до уваги
показання, які містяться у протоколі
одночасного допиту осіб, а саме
підозрюваного ОСОБА_5 та потерпілого
ОСОБА_1, на підставі положень ч.4 ст. 95
КПК України; а також дані фотографії
невідомого чоловіка, яка надана в
судовому засіданні обвинуваченим
ОСОБА_5, оскільки така фотокартка
надана із порушенням вимог ч.12 ст. 290 КПК
України.

Суд критично ставиться до показань
обвинуваченого про те, що кримінальне
правопорушення вчинив його наглядно
знайомий на ім'я ОСОБА_6, оскільки вони
спростовуються показаннями
потерпілого ОСОБА_1, який в судовому
засіданні категорично стверджував про
те, що саме обвинувачений ОСОБА_5 вчинив
відкрите викрадення його майна, а також
даними протоколу пред'явлення для
впізнання, згідно якого потерпілий
впізнав за зовнішнім виглядом,
контурами обличчя, зростом, статурою
ОСОБА_5, який 29.10.2012 року відкрито викрав
його мобільний телефон марки «НТС».

Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5
суд розцінює як бажання уникнути
кримінальної відповідальності за
скоєне кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд оцінивши надані
сторонами кримінального провадження
докази кожен з точки зору належності,
допустимості, достовірності, а їх
сукупність - з точки зору достатності
та взаємозв'язку, приходить до висновку
про доведеність вини ОСОБА_5 у
відкритому викраденні чужого майна
(грабіж), вчиненому повторно, та
кваліфікує його дії за ч.2 ст. 186 КК
України.

При цьому суд з урахуванням роз'яснень,
які містяться у п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України №7 від 04.06.2010
року «Про практику застосування судами
кримінального законодавства про
повторність, сукупність і рецидив
злочинів та їх правові наслідки»,
прийшов до висновку про наявність у
діях ОСОБА_5 такої кваліфікуючої ознаки
вчиненого ним відкритого викрадення
чужого майна як повторність, оскільки
для повторності не має значення чи було
особу засуджено за раніше вчинений
злочин, а також з огляду на наявність у
матеріалах кримінального провадження
достовірних даних про те, що ОСОБА_5
притягнутий до кримінальної
відповідальності за вчинення 04.03.2012
року кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 с. 185 КК України.

Призначаючи обвинуваченому міру
покарання, суд враховує характер та
ступінь тяжкості скоєного, ставлення
ОСОБА_5 до вчиненого, який вину не
визнав, дані, які характеризують його
особу, те, що він раніше не судимий, але
притягувався до кримінальної
відповідальності, не перебуває на
обліку у лікаря нарколога, психіатра,
позитивно характеризується за місцем
реєстрації, а також судом враховується
стан його здоров'я.

Обставин, що пом'якшують або обтяжують
покарання ОСОБА_5, судом не встановлено.
Суд вважає за необхідне виключити з
обвинувачення посилання на обтяжуючу
покарання обставину - рецидив злочинів,
оскільки в даному випадку рецидив є
різновидом повторності, яка є
кваліфікуючою ознакою вчиненого
ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного суд вважає
необхідним і достатнім для виправлення
ОСОБА_5 та попередження вчинення нового
злочину призначення покарання у виді
позбавлення волі в межах, передбачених
санкцією ч.2 ст. 186 КК України, та не
знаходить підстав для застосування до
нього положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком
законної сили - залишити без змін.

Цивільний позов, заявлений потерпілим
ОСОБА_1 на суму 5020 грн., підлягає
задоволенню як такий, який знайшов своє
підтвердження в ході судового
розгляду.

Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, п.8
Перехідних положень КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим за ч.2 ст.
186 КК України і призначити покарання у
виді 4 (чотирьох) років позбавлення
волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5
обчислювати з 01 квітня 2013 року,
відповідно до протоколу затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання
вироком законної сили залишити без
змін - у вигляді тримання під вартою.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 -
5020 (п'ять тисяч двадцять три) грн. на
відшкодування матеріальної шкоди.

На вирок можуть бути подані учасниками
судового провадження апеляційні
скарги до Апеляційного суду м. Києва
через Шевченківський районний суд м.
Києва протягом тридцяти днів з моменту
його проголошення, а особою, яка
перебуває під вартою, - в той же строк із
моменту отримання його копії. Якщо
вирок ухвалено без виклику особи, яка
його оскаржує, то строк апеляційного
оскарження для такої особи
обчислюється з дня отримання нею копії
судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають
право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його
проголошення вручається
обвинуваченому та прокурору.

Суддя :