АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1614/38/2012
Номер провадження 11/786/146/2013
Категоріяч.2ст. 115 КК. О.Т.
Головуючий у 1-й інстанції
Доповідач ап. інст. Юренко Л. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

головуючого судді
Юренко Л.А.

суддів Захожая О.І.,
Рябішина А.О.

при секретарі Журі
Н.Л.

з участю прокурора
Гомлі О.В.

захисників адвокатів
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,
ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8

засуджених ОСОБА_9,
ОСОБА_10,

ОСОБА_11,
ОСОБА_12,

потерпілого ОСОБА_13
та його представника адвоката ОСОБА_14,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Полтава кримінальну
справу за апеляціями потерпілих
ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та їх
представника адвоката ОСОБА_14,
засуджених ОСОБА_10, та ОСОБА_12, а також в
їх інтересах захисників відповідно
ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_17 на вирок
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 17 травня 2012
року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Кременчуцького районного суду
від 17 травня 2012 року

з а с у д ж е н і :

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1,
українець, мешканець АДРЕСА_1, не
працюючий, не судимий, -

засуджений за п. 12 ч.2 ст. 115країни КК
України на 12 років позбавлення волі;

та

ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, мешканець м.
Кременчук, помічник

машиніста
Полтавського гірничо - збагачувального
комбінату,

не судимий, -

засуджений за ч.5 ст. 27, п. 12 ч.2 ст. 115 КК
України на 10 років позбавлення волі.

Цим же вироком засуджені ОСОБА_9 за п. 12
ч.2 ст. 115 КК України на 13 років
позбавлення волі та ОСОБА_11 за п. 12 ч.2
ст. 115КК України на 11 років позбавлення
волі, щодо яких колегією суддів
постановлено вирок.

Стягнено солідарно з ОСОБА_9,
ОСОБА_11, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на користь
потерпілих ОСОБА_13, ОСОБА_15 і ОСОБА_1621800
грн. матеріальної шкоди та на користь
ОСОБА_13 і ОСОБА_15 кожного по 200000 грн.
моральної шкоди, а на користь
потерпілої ОСОБА_16 - 100000 грн. моральної
шкоди.

Вирішена доля речових доказів.

ОСОБА_10 визнаний винними в умисному
вбивстві ОСОБА_18, вчиненому за
попередньою змовою групою осіб, а
ОСОБА_12 - в пособництві у вчиненні цього
злочину.

Злочин вчинено за таких обставин.

8 лютого 2009 року близько 3 години
ночі в районі загальноосвітньої школи
№ 31 по вулиці Г.Сталінграда, 39-а в місті
Кременчуці між ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, які там розпивали спиртні
напої, та ОСОБА_18, який почав у них
вимагати відкрити двері під'їзду до
будинку і теж перебував у нетверезому
стані, виникла сварка. Під час сварки
ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_18 скляною пляшкою
з-під пива по голові. ОСОБА_18 почав
тікати, а ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_9
наздогнали його і спільно нанесли йому
удари кулаками, ногами, а ОСОБА_9 і
дерев'яною битою по голові та різним
частинам тіла, в тому числі в життєво
важливі органи.

Боячись помсти за своє побиття з
боку ОСОБА_18, який був тренером з
боротьби, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11
домовились вивезти потерпілого за межі
міста, де вбити його.

Під час побиття ОСОБА_18 до місця
злочину під'їхав ОСОБА_12, який згодився
сприяти засудженим у вбивстві.

З цією метою ОСОБА_12 відкрив багажник
свого автомобіля, куди ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_11 помістили потерпілого, сів
за кермо і поїхав разом з засудженими
за місто по напрямку, який останні йому
вказали.

По дорозі ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з
відома ОСОБА_12 змовились взяти з собою
ніж, який застосувати при вбивстві.

З цією метою ОСОБА_12 підвіз засуджених
до державної пожежної частини №2, де
раніше працював ОСОБА_10. Останній виніс
ніж, який на виду у всіх поклав на
задньому сидінні автомобіля між собою
та ОСОБА_11.

На автодорозі поблизу села Пилипенки
Кременчуцького району близько 5 годин 20
хвилин ОСОБА_12 зупинив автомобіль та
відкрив багажник, з якого ОСОБА_9,
ОСОБА_11 та ОСОБА_10 витягли ОСОБА_18.
Потерпілий намагався втекти, але
ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 догнали його,
збили з ніг і спільними діями,
узгоджено, з метою вбивства стали
наносити постраждалому по тілу, а також
у життєво важливі органи ( голову, живіт
) численні удари кулаками, ногами, крім
того, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 і дерев'яною
битою. Під час побиття ОСОБА_18 ОСОБА_9
підбіг до автомобіля і спитав у ОСОБА_12
де саме лежить ніж і ОСОБА_12 показав це
місце. ОСОБА_9 взяв ніж і на виду у
ОСОБА_12 побіг до ОСОБА_18 і продовжив
його побиття з застосуванням ножа.
Залишивши безпорадного ОСОБА_18 на
проїжджій частині дороги, засуджені
автомобілем під керуванням ОСОБА_12
поїхали до м. Кременчук.

По дорозі за пропозицією ОСОБА_10 вони
позбулися речових доказів -кухонного
ножа та курточки ОСОБА_18, викинувши їх
по дорозі в ліс та яр. Биту за
пропозицією ОСОБА_12 вони з з ОСОБА_11
спалили.

Спільними діями ОСОБА_9, ОСОБА_11 та
ОСОБА_10 ОСОБА_18 були заподіяні
несумісні з життям тілесні ушкодження,
від яких останній в цей же день о 10
годині 40 хвилин помер.

Смерть ОСОБА_18 настала від закритої
черепно - мозкової травми з
крововиливами під оболонки головного
мозку і в речовину головного мозку, яка
могла виникнути від неодноразових
ударів. Всього ОСОБА_18 було нанесено не
менше сорока трьох ударів тупими
предметами, не менше двадцяти чотирьох
ударів в область голови та стільки ж
-колюче - ріжучим предметом по тілу.

Серед численних тілесних ушкоджень у
ОСОБА_18 виявлені закрита травма живота
- розрив селезінки, закриті та відкриті
переломи щелепи, кісток носа,
травматична екстракція зубів, колото -
різані рани стегна, передпліччя, синці
та крововиливи в м'які тканини тулубу.

Потерпілі ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та їх
представник адвокат ОСОБА_14 в апеляції
та доповненні до неї просять про
скасування вироку та постановлення
нового через м'якість призначеного
ОСОБА_10 та ОСОБА_12 покарання.
Стверджують, що суд в повній мірі не
врахував обставини вчиненого у
нетверезому стані злочину та
відношення до нього засуджених, які
вину в умисному вбивстві не визнали та
у вчиненому не розкаялись. Просять
призначити кожному із засуджених
покарання у вигляді 15 років
позбавлення волі.

В апеляціях засудженого ОСОБА_10 та
його захисника ОСОБА_3 ставиться
питання про перекваліфікацію дії
ОСОБА_10 на ч.2 ст. 121 КК України. В
обґрунтування цього апелянти
посилаються на те, що в діях ОСОБА_10 не
було зараннє спрямованого умислу на
вбивство ОСОБА_18, вказують, що останній
після заподіяння йому тілесних
ушкоджень тривалий час був живий і це
усвідомлював ОСОБА_10. Стверджують, що у
справі відсутні докази того, що ОСОБА_10
заздалегідь змовився з іншими
учасниками злочину про вбивство
ОСОБА_18. Засуджений ОСОБА_10 зазначає, що
в нього був єдиний умисел - налякати
ОСОБА_18 через його агресивність.

Захисник засудженого ОСОБА_12 адвокат
ОСОБА_17 ставить в апеляції питання про
скасування вироку та закриття справи
щодо ОСОБА_12, оскільки останній не
вступав у змову з іншими засудженими на
вбивство ОСОБА_18 і дозволив покласти
ОСОБА_18 в багажник його автомобіля та
відвезти за місто під погрозами ОСОБА_9.
Порад у вчиненні злочину ОСОБА_12 іншим
засудженим не надавав. Стверджує, що у
ОСОБА_12 не було мотиву для участі в
убивстві ОСОБА_18, оскільки в бійці з
останнім він не приймав участі і не був
з ним знайомий. ОСОБА_12 не знав, що в
машині є ніж. Крім того, зазначає, що
ножем постраждалому були заподіяні
легкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
провівши часткове судове слідство,
заслухавши промови потерпілого
ОСОБА_13 та його представника адвоката
ОСОБА_14, які, підтримуючи мотиви
поданої в інтересах потерпілих
апеляції та доповнень до неї, просили
про скасування вироку та постановлення
нового з призначенням ОСОБА_10 та
ОСОБА_12 кожному по 15 років позбавлення
волі; промови засудженого ОСОБА_10, його
захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які,
підтримуючи мотиви апеляцій в
інтересах ОСОБА_7, просили про
перекваліфікацію його дій на ч.2 ст. 121
КК України та пом'якшення покарання;
виступи засудженого ОСОБА_12 та його
захисника ОСОБА_17, які, підтримуючи
мотиви апеляцій в інтересах
засудженого, стверджували, що ОСОБА_12
не надавав порад, не вчиняв інших дій,
направлених на пособництво у вбивстві,
а тому вирок щодо нього підлягає
скасуванню з закриттям провадження за
відсутністю складу злочину; думку
прокурора про залишення вироку щодо
ОСОБА_7 та ОСОБА_12 без змін, перевіривши
матеріали кримінальної справи та
мотиви поданих апеляцій, вважає, що
апеляція потерпілих ОСОБА_13, ОСОБА_15,
ОСОБА_16 та їх представника адвоката
ОСОБА_14, а також апеляції засудженого
ОСОБА_7 та в його інтересах захисника
ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, а
апеляція захисника ОСОБА_17 в інтересах
засудженого ОСОБА_12 підлягає
частковому задоволенню.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_7 та
ОСОБА_12 вказаного у вироку злочину
відповідає перевіреним в судових
засіданнях доказам.

ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не заперечували, що в
групі з ОСОБА_9 як біля СШ № 31 в місті
Кременчук, так і за його межами умисно
спільними діями наносили удари
потерпілому ОСОБА_18

ОСОБА_7 та ОСОБА_11 пояснили, що в ніч на 8
лютого 2009 року близько 4 годин вони з
ОСОБА_9 біля СШ № 31 спілкувались з
приводу дня народження ОСОБА_11, вживали
спирті напої. В цей час до них підійшов
ОСОБА_18 та, як стверджували засуджені,
двічі зухвало попросив відкрити двері
під'їзду. Виникла конфліктна ситуація,
під час якої ОСОБА_9 ударив ОСОБА_18
пляшкою по голові і останній став
тікати. Вони втрьох його догнали, збили
з ніг і почали бити кулаками та ногами
по тілу. ОСОБА_7 уточнив, що він вдарив
ОСОБА_18 ще й кулаком в обличчя, а ОСОБА_9
наніс кілька ударів битою по тулубу і
один - в голову. Під час побиття ОСОБА_18
до них під'їхав своїм автомобілем
ОСОБА_12.

Ці показання підтвердив засуджений
ОСОБА_12, з показань якого вбачається,
що коли він під'їхав до СШ № 31, то бачив
як ОСОБА_9 і ОСОБА_7 били ОСОБА_18. Від
ударів ОСОБА_18 упав, хоча спочатку
напівсидів. ОСОБА_7 наніс ОСОБА_18 не
менше 6 ударів кулаками та ногами,
ОСОБА_9 в цей час наніс з розмаху 1-2
удари правою ногою в голову, в руках
ОСОБА_9 була бита. В первинних
показаннях на досудовому слідстві
ОСОБА_12 показав, що ОСОБА_18 поблизу
школи били всі троє засуджених. ОСОБА_18
просився, говорив «не треба, за що» і
скоро втратив свідомість. Потерпілий
не здатен був чинити опір. Поряд стояв і
ОСОБА_11 - його, ОСОБА_12, двоюрідний брат
і говорив йому, що все, що відбувається -
«нормально».

Засуджений ОСОБА_9, не визнаючи своєї
причетності до вбивства ОСОБА_18,
пояснив, що пам'ятає лише як біля СШ № 31
його вдарив ОСОБА_18, від чого він упав,
вдарився головою, та прийшов до стану,
близькому до непритомності. Пам'ятає,
як ОСОБА_18 помістили в багажник
автомобіля ОСОБА_12. Що було далі - не
пам'ятає, прийшов до тями уже ранком у
власному автомобілі.

ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що
після побиття ОСОБА_18 біля школи вони
вирішували що з ним робити, оскільки
боялись що останній, будучи
спортсменом та маючи репутацію людини,
яка не прощає такого поводження з
собою, зможе разом з друзями
розправитись з ними. За пропозицією
ОСОБА_9 вирішили вивезти його за місто.
Як пояснив ОСОБА_11, вони розраховували
за той час, поки ОСОБА_18 буде за містом,
встигнути сховатись, а ОСОБА_7 заявив,
що таким способом вони хотіли
«заспокоїти» потерпілого.

По справі встановлено, що поблизу СШ №
31 ОСОБА_12 відкрив багажник, а решта
засуджених помістили туди ОСОБА_18 і всі
поїхали за місто. По дорозі ОСОБА_7
заїхав до пожежної частини, де він
раніше працював.

Ці обставини ніхто з засуджених, крім
ОСОБА_9, не спростовував. ОСОБА_9 заявив,
що після того, як ОСОБА_18 був поміщений
в багажник, нічого не пам'ятає. Визнав,
що ОСОБА_12 його повідомив про «можливі
неприємності, пов'язані з побиттям
ОСОБА_18», після чого він, ОСОБА_9,
півтора роки жив за межами України.

З показань ОСОБА_7, які він дав як в
апеляційній інстанції, так і в судових
засіданнях, які відбувалися раніше, та
на досудовому слідстві, вбачається, що
по дорозі за місто хтось сказав, що
треба було б мати при собі ніж і він
запропонував заїхати до нього на
колишню роботу. ОСОБА_12 підвіз їх до
пожежної частини № 2, а він, ОСОБА_7,
зайшов в приміщення роздягальні де
взяв ніж, заніс його в машину і поклав
на сидінні між собою та ОСОБА_11.

Засуджений ОСОБА_12 підтвердив, що
ОСОБА_7, повернувшись з пожежної
частини, сів в автомобіль і повідомив
всіх, що він приніс ножа та поклав його
на заднє сидіння.

ОСОБА_7 показав, що за містом, коли
ОСОБА_12 відкрив багажник, ОСОБА_18 почав
тікати. Він з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 догнали
ОСОБА_18, збили з ніг і спільними діями
стали наносити йому удари ногами по
тулубу, голові, один удар ногою він
наніс ОСОБА_18 в область таза. Під час
коли він, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 били ОСОБА_18,
ОСОБА_9 повернувся до автомобіля,
звідки приніс биту і наніс нею ОСОБА_18
один удар по голові і кілька ударів по
ребрам, вручив биту ОСОБА_7, а сам знову
повернувся до машини. ОСОБА_11 в цей час
продовжував наносити ОСОБА_18 удари
ногами, а він, ОСОБА_7, з розмаху вдарив
битою по ногам потерпілого. Коли вони з
ОСОБА_11 наносили удари ОСОБА_18, ОСОБА_9
повернувся до них з ножем в руках і
присівши, став бити ним ОСОБА_18 по
рукам та ногам. ОСОБА_7, деталізуючи
свої показання, пояснив, що ОСОБА_18 під
час побиття просився у них, але вони на
це не реагували.

Засуджений ОСОБА_12 пояснив, що він
бачив як за селом всі троє засуджених
спільно били ногами по потерпілому,
який лежав на землі. Бачив, що били і
битою. Потім ОСОБА_9 підбіг до
автомобіля і спитав у нього куди ОСОБА_7
поклав ніж. Він вказав ОСОБА_9 на
сидіння, на якому лежав ніж, і ОСОБА_9,
схопивши ножа, знову побіг до ОСОБА_18,
де продовжив його бити. Після цього
вони залишили ОСОБА_18 на місці злочину
та повернулись в м. Кременчук.

По справі не спростовується той факт,
що по дорозі в Кременчук за пропозицією
ОСОБА_7 засуджені позбулися речових
доказів -кухонного ножа та курточки
ОСОБА_18, викинувши їх по дорозі в ліс та
яр. Для того, щоб викинути ніж та
курточку, ОСОБА_12 зупиняв автомобіль.

Биту за ініціативою ОСОБА_12 вони з
ОСОБА_11 спалили наступного дня.

Твердження засудженого ОСОБА_7 та його
захисників про те, що засуджений не
вступав у попередній зговір на умисне
вбивство ОСОБА_18 і що оскільки після
побиття за містом ОСОБА_18 залишався
живий, то дії ОСОБА_7 підлягають
перекваліфікації на ч.2 ст. 121 КК
України, суперечить матеріалам справи.

Той факт, що ОСОБА_18 був залишений
побитим у безпорадному стані
посередині проїжджої частини дороги,
підтвердив свідок ОСОБА_19, з показань
якого вбачається, що 8 лютого 2009 року о 7
год. 45 хв. він з родичами їхав власним
автомобілем до міста Кременчук. За
селом ОСОБА_20 він побачив, що посеред
проїжджої частини дороги лежав
чоловік. Чоловік був весь в крові,
хрипів, щось бормотів, намагався
піднятись, але не міг і знову падав.
Навколо чоловіка на асфальті була кров.
За 50 метрів від цього місця лежали
вибиті зуби. До чоловіка підійшли
мешканці села і на ковдрі перенесли
його на узбіччя. Викликали «Швидку
допомогу» і потерпілого відвезли в
лікарню.

Свідки ОСОБА_21, ОСОБА_21 підтвердили
показання ОСОБА_19 та пояснили, що на
руках потерпілого бачили сліди від дії
колото - ріжучого предмета.

Свідки ОСОБА_20, ОСОБА_22, ОСОБА_20
підтвердили, що лежачий посередині
проїжджої частини дороги чоловік був
сильно побитий, перебував у вкрай
безпорадному стані, не міг ні встати, ні
говорити. З його вуст чулося лише
клекотіння. Вони перенесли його на
узбіччя та викликали «Швидку
допомогу».

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що він впізнав у
побитому тренера по «дзюдо» ОСОБА_18

З медичної документації вбачається, що
ОСОБА_18 ранком 8 лютого 2009року був
доставлений в лікарню у вкрай тяжкому
стані, без свідомості, в стані коми 111
ступеню і в 10 год. 40 хв. помер.

Висновком комісійної судово -
медичної експертизи № 134 встановлено,
що ОСОБА_18 наносилась множинність
тілесних ушкоджень у волосисту частину
голови, обличчя, передню та задню
поверхні тулуба, у всі поверхні верхніх
кінцівок, зовнішню поверхню правого
стегна, праву гомілку, задню поверхню
обох стегон, передню поверхню лівого
колінного суглобу та ліву гомілку, в
тому числі:

черепно - мозкова травма,
ушкодження голови, обличчя, вушних
раковин та шиї утворились не менше ніж
від 24 ударів, з них не менше 17 ударів
нанесено ногами та кистями рук, зжатими
в кулаки, та не менше 7 ударів - в ділянку
волосистої частини голови нанесено
тупим видовженим предметом, яким могла
бути дерев'яна бита;

розрив селезінки, який міг
виникнути від удару ногою, кулаком чи
іншим предметом;

- двадцять чотири рани на
зовнішній поверхні правого плеча,
правого стегна, на верхніх та нижніх
кінцівках утворились не менше ніж від 24
ударів клинком ножа з глибиною
раньового каналу від 2 до 7 см.

-округло - овальні синці,
крововиливи по тулубу виникли не менше
ніж від 12 ударів ногами, кулаками.

Всього ОСОБА_18 нанесено не менше
ніж 43 удари тупими предметами, в тому
числі - не менше 24 ударів в голову, а
також не менше 24 ударів колюче -
ріжучим предметом.

На тілі та голові ОСОБА_18 виявлені
тілесні ушкодження, характерні для їх
спричинення дерев'яною битою, в тому
числі 7 ударів в голову і 6 ударів по
тулубу.

Причиною смерті ОСОБА_18 стала тяжка
черепно - мозкова травма з забоєм
головного мозку, субарахноїдальними
крововиливами.

Удари по голові та в обличчя були
нанесені з силою, достатньою для
заподіяння тяжкої черепно - мозкової
травми, забою головного мозку з
крововиливами під м'які мозкові
оболонки, переломів кісток носа,
нижньої щелепи з екстракцією шести
зубів, ран, синців, саден, крововиливів.

Відповідно до судово - медичних даних
побиття ОСОБА_18 могло проходити в два
періоди: в короткий проміжок часу між 4
год. - 4 год. 50 хв. та між 5год. - 5 год. 40 хв.

Між заподіяними ОСОБА_18 тілесними
ушкодженнями та настанням смерті є
прямий причинний зв'язок.

Обширні двобічні садна в ділянці
реберних дуг можуть свідчити про
переміщення тіла ОСОБА_18 шляхом
волочіння. /т.6, а.с. 8 -48 /

Суд дав належну оцінку перевіреним в
судовому засіданні доказам і
обґрунтовано прийшов до висновку про
те, що засуджені, ОСОБА_7 ОСОБА_9 та
ОСОБА_11 діяли з умислом на умисне
вбивство ОСОБА_18 за попередньою змовою
групою осіб, оскільки вони спільними
діями, погоджено, доповнюючи та
узгоджуючи свої дії з діями інших,
наносили потерпілому із значною силою
численні удари ногами, кулаками, а
ОСОБА_7 і ОСОБА_9 ще й битою по життєво
важливим ділянкам тіла: в голову,
живіт, тулуб, заподіявши потерпілому не
менше сорока трьох ударів тупими
предметами, не менше двадцяти чотирьох
ударів в область голови та стільки ж
ножем по тілу, який ОСОБА_9 застосував
при спільному з іншими нанесенні
ударів потерпілому.

Під час вбивства ОСОБА_9, доповнюючи дії
ОСОБА_7 та ОСОБА_11, застосовував ніж,
наносячи ним удари потерпілому, і це
усвідомлювали засуджені.

Про погодженість своїх дій засудженими
свідчить їх характер.

ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 витягли
ОСОБА_18 з автомобіля і спільними діями
наносили йому удари ногами, ОСОБА_7 і
ОСОБА_9 з відома ОСОБА_11 доповнювали ці
удари битою, а ОСОБА_9 застосував ще й
ніж.

Після нанесення ОСОБА_7 та ОСОБА_9
ударів потерпілому битою, останній
пішов до автомобіля за ножем, передавши
биту ОСОБА_11, усвідомлюючи, що той у
відповідністю з умислом на вбивство,
продовжить побиття нею потерпілого.

Взявши в автомобілі ОСОБА_12 ніж, ОСОБА_9
підбіг до ОСОБА_18, якого продовжували
бити ОСОБА_7 та ОСОБА_11, і діючи з
попереднім умислом на його вбивство
групою осіб, доповнюючи дії спільників,
наніс постраждалому не менше 24 ножових
поранень.

Засуджені, наносячи ОСОБА_18 спільними
діями із значною силою кулаками,
ногами, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ще й битою, а
останній і ножем більше 40 ударів по
тілу, не менше 24 ударів в голову, а
також в інші життєво важливі органи -
живіт, грудну клітину потерпілому, який
без руху лежав на землі і не міг чинити
опір та захищатись, та залишивши його
на проїжджій частині дороги, ОСОБА_7,
ОСОБА_11 та ОСОБА_9 діяли з прямим
умислом на вбивство.

Обґрунтованим є і висновок суду про те,
що після побиття ОСОБА_18 поблизу СШ № 31,
ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_9, злякавшись
помсти потерпілого, попередньо
змовились про його вбивство.

Не визнання засудженими цієї змови
спростовується аналізом показань
ОСОБА_7, ОСОБА_12 та ОСОБА_11, а також
характером дій засуджених.

ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не заперечували, що
помістивши ОСОБА_18 в багажник,
вирішували з ОСОБА_9 що з ним робити
далі.

Факт такої розмови підтвердив і
ОСОБА_12.

З показань ОСОБА_7 вбачається, що по
дорозі за місто хтось спитав чи є в
машині ніж, щоб як він заявив
«полякати» ним ОСОБА_18.

Погоджуючись із цією пропозицією,
ОСОБА_12 підвіз засуджених до
попереднього місця роботи ОСОБА_7, де
останній забрав свій ніж та, як заявив
ОСОБА_12, повідомив про наявність ножа і
на виду у всіх поклав його на задньому
сидінні автомобіля.

Однак показання ОСОБА_7 про те, що
засуджені домовились вивезти ОСОБА_18
за місто не для вбивства, а для того, щоб
«заспокоїти» його, і що ніж вони взяли,
щоб лише продемонструвати його
потерпілому, спростовуються
характером спільних дій ОСОБА_7,
ОСОБА_11 та ОСОБА_9, а також ОСОБА_12, який
сприяв у вчинені злочину.

Засуджені не посадили ОСОБА_18 на
сидіння в автомашині, якщо згідно
показань ОСОБА_7 хотіли відвезти його
за місто, щоб «заспокоїти», а вкинули
побитого потерпілого в багажник, взяли
по дорозі ніж, і не «пригрозили» ним
потерпілому, про що заявляв в
апеляційній інстанції ОСОБА_7, а з
відома всіх засуджених ніж був
застосований ОСОБА_9 при вбивстві.

Виїхавши за місто, ОСОБА_7, ОСОБА_11, та
ОСОБА_9 не залишили ОСОБА_18 там, хоча
про цей намір стверджував ОСОБА_11, а
догнали потерпілого, коли той
намагався втекти, і спільними діями,
продовжуючи з метою вбивства розпочате
раніше побиття, нанесли йому несумісні
з життям тілесні ушкодження, та
залишили на проїжджій частині дороги у
безпорадному стані.

Засуджені ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_9
через короткий час продовжили за
містом розпочате біля СШ № 31 побиття
ОСОБА_18, умисно спричинивши останньому
несумісні з життям тілесні ушкодження,
від яких він помер.

Про те, що засуджені розуміли, що від їх
дій є неминучим настання смерті ОСОБА_18
і що це стане предметом розслідування
правоохоронних органів, свідчить і той
факт, що відразу після вчинення
злочину вони почали приховувати його
сліди: куртку потерпілого, ніж, і за
ініціативою ОСОБА_12 знищили
закривавлену биту.

Оскільки ОСОБА_7 за попередньою змовою
з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 групою осіб вчинив
умисне вбивство ОСОБА_18, його дії
правильно кваліфіковані за п.12 ч.2 ст. 115
КК України.

Не ґрунтується на матеріалах справи і
твердження в апеляції захисника
ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_5 про те, що
ОСОБА_12 не сприяв ОСОБА_7, ОСОБА_11 та
ОСОБА_9 в умисному вбивстві ОСОБА_18,
вчиненому за попередньою змовою групою
осіб.

Так, заява ОСОБА_12 про те, що він
перевозив побитого ОСОБА_18 за місто під
примусом ОСОБА_9, спростовані його ж
неодноразовими показаннями як на
досудовому слідстві, так і в судових
засіданнях, аналізом його дій на місці
злочину, а також показаннями
засуджених ОСОБА_11 та ОСОБА_7.

З показань ОСОБА_7 та ОСОБА_11-
двоюрідного брата ОСОБА_12, вбачається,
що останньому ніхто не погрожував,
ОСОБА_9 ОСОБА_12 не боявся і на місці
злочину діяв за власної ініціативи.

ОСОБА_12 показував, що після того як
ОСОБА_9 та ОСОБА_7 поблизу СШ № 31
наказували йому відкрити багажник
автомобіля, погрожуючи застосуванням
сили, вони відійшли від нього, підійшли
до напівлежачого на землі ОСОБА_18 і
продовжили його побиття. ОСОБА_12
уточнював хто наносив удари, які та
куди саме.

Маючи час уникнути участі у злочині,
ОСОБА_12 не тільки не покинув місце
злочину, хоча сидів за рулем власного
автомобіля, а дочекався поки засуджені
припинили побиття та піднесли ОСОБА_18
до автомобіля. ОСОБА_12 відкрив багажник
та дав можливість помістити туди
потерпілого.

Крім того, заява ОСОБА_12 про те, що він
діяв під примусом ОСОБА_9
спростовується показаннями ОСОБА_7,
згідно яких після того, як ОСОБА_18 був
побитий поблизу школи, ОСОБА_12 під'їхав
до них ближче, щоб було зручніше
погрузити потерпілого в багажник.

По справі встановлено, що
перевозячи в багажнику побитого
ОСОБА_18, ОСОБА_12 заїхав на АЗС, де
заправив бензином автомобіль, купив
шоколадку, «антиполіцай» і не
повідомивши працівникам АЗС про те, що
його "примушують" брати участь у
злочині та про небезпеку для ОСОБА_18,
не викликавши по телефону міліцію,
продовжив рух автомобілем, узгоджуючи
по дорозі у ОСОБА_9 та ОСОБА_7 його
напрямок.

ОСОБА_12 не тільки не боявся ОСОБА_9
та ОСОБА_7, а навпаки, за власної
ініціативи усував перешкоди, сприяючи
вчиненню злочину.

Так, придбавши «антиполіцай»,
ОСОБА_12 тим самим застосував заходи
для убезпечення себе та інших
засуджених від можливої перевірки
автомобіля працівниками ДАІ, які могли
б виявити в багажнику побитого ОСОБА_18.
Цими діями ОСОБА_12 виявив свій намір
перевозити постраждалого і далі,
сприяючи засудженим у вчиненні
запланованого вбивства.

ОСОБА_12 не заперечував, що підвіз
засуджених до місця попередньої роботи
ОСОБА_7, звідки останній виніс ножа та
на виду у всіх поклав на сидіння. Як в
суді апеляційної інстанції, і у своїх
попередніх свідченнях ОСОБА_12
пояснював, що коли під час побиття
ОСОБА_18 поблизу села в салон автомобіля
заглянув ОСОБА_9 і спитав де лежить ніж,
він показав на це місце, звідки ОСОБА_9
взяв ніж та побіг туди, де ОСОБА_7 та
ОСОБА_11 продовжували наносити удари
ОСОБА_18.

Аналіз дій ОСОБА_12 свідчить про те, що
він, усвідомлюючи, що ОСОБА_9, ОСОБА_7 та
ОСОБА_11 змовились на вбивство ОСОБА_18,
сприяв їм у вчиненні цього злочину.

ОСОБА_12 допоміг засудженим помістити
побитого до безпам'ятства ОСОБА_18 в
багажник власного автомобіля, і
усвідомлюючи, що засуджені змовились
на його вбивство, привіз потерпілого та
засуджених за місто, де ОСОБА_9, ОСОБА_7
та ОСОБА_11 було заплановано його
вбивство. По дорозі ОСОБА_12 за
пропозицією засуджених озброїтись
ножем, підвіз їх до пожежної частини,
звідки ОСОБА_7 виніс ножа і на виду у
ОСОБА_12 та інших засуджених поклав на
сидінні. Поблизу села ОСОБА_20 у
названому ОСОБА_9 місці ОСОБА_12 зупинив
автомобіль, відкрив багажник, звідки
засуджені витягли ОСОБА_18 і продовжили
його побиття. Під час вбивства ОСОБА_18
ОСОБА_12 вказав ОСОБА_9 на місце, де лежав
ніж, і останній на виду у ОСОБА_12 побіг з
ножем до ОСОБА_18, продовживши бити його
ножем. Після того, як ОСОБА_18, якому
були нанесені несумісні з життям
тілесні ушкодження, був залишений у
безпорадному стані на проїжджій
частині дороги, ОСОБА_12, усвідомлюючи
ці обставини, відвіз засуджених з місця
злочину, зупинив по дорозі автомобіль,
щоб, приховуючи сліди злочину, викинути
куртку потерпілого та ніж. За
ініціативою ОСОБА_12 він разом з ОСОБА_11
спалили биту, на якій були сліди крові
ОСОБА_18.

Приведене свідчить, що ОСОБА_12, діючи як
пособник у вбивстві ОСОБА_18, вчиненому
за попередньою змовою групою осіб,
сприяючи вчиненню злочину, надав для
вбивства засоби- автомобіль для
доставки потерпілого та засуджених до
місця вбивства, допоміг у отриманні
зброї- ножа та його відшуканні на місці
злочину, допоміг у транспортуванні
засуджених з місця злочину та у
переховуванні ОСОБА_9 від слідства,
сприяв у приховуванні одягу
потерпілого та ножа, за власною
ініціативою знищив сліди злочину
-закривавлену биту.

При таких обставинах суд правильно
кваліфікував дії ОСОБА_12 за ч.5 ст. 27, п. 12
ч.2 ст. 115 КК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд
виходив з вимог ст. 65 КК України і в
достатній мірі врахував ступінь
тяжкості вчиненого злочину та
обставину, що обтяжує його покарання -
вчинення злочину у нетверезому стані,
визнав обставиною, що пом'якшує
покарання засудженого, часткове
відшкодування потерпілим шкоди, взяв
до уваги його позитивну
характеристику.

По справі встановлено, що ОСОБА_7 після
вчиненого злочину добровільно в
супроводі матері з'явився в міліцію та
повідомив про свою причетність до
вбивства ОСОБА_18.

Сукупність приведених обставин не дає
підстав для задоволення апеляції
потерпілих та їх представника про
призначення ОСОБА_7 більш суворого
покарання.

Що стосується призначення покарання
ОСОБА_12, то суд, посилаючись на ст. 65 КК
України, залишив поза увагою
другорядну роль засудженого у злочині,
в недостатній мірі врахував дані про
його особу та обставини, що пом'якшують
його покарання.

ОСОБА_12, не визнаючи юридичну оцінку
своїх дій, дав показання про обставини
вчинення злочину, чим в певній мірі
сприяв у його розслідуванні,
розкаявшись у його вчиненні. ОСОБА_12
частково відшкодував потерпілим шкоду.
Приведені обставини є такими, що
пом'якшують покарання засудженого.

Крім того, ОСОБА_12 не судимий,
характеризується позитивно.

Сукупність приведених обставин
істотно знижує ступінь тяжкості
вчиненого злочину і дає підстави для
застосування щодо ОСОБА_12 ст. 69 КК
України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
365, 366 КПК України 1960 року та розділу Х1
Перехідних Положень КПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції потерпілих ОСОБА_13,
ОСОБА_15, ОСОБА_16 та їх представника
адвоката ОСОБА_14, засудженого ОСОБА_10,
та його захисника ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а вирок Кременчуцького
районного суду Полтавської області від
17 травня 2012 року щодо ОСОБА_10 - без змін.

Апеляцію захисника ОСОБА_17 в
інтересах ОСОБА_12 частково
задовольнити.

Вирок змінити.

Застосувати до ОСОБА_12 ст. 69 КК
України та пом'якшити йому за ч.5 ст. 27, п.
12 ч.2 ст. 115 КК України покарання до 8
років позбавлення волі.

В решті вирок Кременчуцького
районного суду Полтавської області від
17 травня 2012 року щодо ОСОБА_12 залишити
без змін.

С У Д Д І :

Юренко Л.А.
Рябішин А.О. Захожай О.І.