Справа № 539/823/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2015 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю : прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області кримінальну справу про обвинувачення :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Березівка Лубенського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, одруженого, не працюючого, має малолітню дитину сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :
01.01.2015 року близько 13 години 30 хвилин, в світлий час доби, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Опель Вектра» днз. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Жовтнева, с. Березівка, Лубенського району Полтавської області, при цьому допустив неуважність, не впоравшись з керуванням, порушив Правила дорожнього руху України, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди за наступних обставин.

Так, у даний час та в даному місці водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 211540-110-20 днз. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 42 від 06.02.2015 року, ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки, перелому 4 ребра справа, забою правої ступні, забитої рани та садна лівої гомілки, що утворилися від дії тупих предметів та при ударі об такі при ДТП та при вказаних обставинах і по ступені тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Згідно висновку експерта № 79 від 25.02.2015 року в даній дорожній обстановці в діях водія автомобілем «Опель Вектра» днз. НОМЕР_1 ОСОБА_6 маються невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним»

Порушення вимог п. 12.1 ПДР України водієм ОСОБА_6 з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням вище вказаної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками. В умовах даної пригоди водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути ДТП виконавши вище вказаний пункт Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у скоєнні злочину за вищевикладених обставин визнав повністю. Про обставини скоєння злочину обвинувачений та потерпілий дали показання, як указано в мотивувальній частині вироку. Цивільний позов обвинувачений та його захисник вважали, що не може бути розглянутий або ж задоволений у зв`язку з тим, що по потерпілим вимоги до страхової компанії не заявлялися, а з страхового полісу вбачається, що цивільно правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки була застрахована. Тому ОСОБА_6 несе цивільно правову відповідальність за заподіяну шкоду у випадку , коли вона перевищує ліміти відповідальності страховика.

Згідно ст. 349 КПК України, суд за згодою всіх учасників судового процесу, при дослідженні фактичних обставин справи в частині пред`явленого обвинувачення, які ніким не оспорювалися, обмежився тільки допитом обвинуваченого та потерпілого.

Судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати дані фактичні обставини вчиненого злочину провадження у апеляційному порядку.

Зважаючи на послідовність показань ОСОБА_6 , суд вважає ці показання достовірними.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження середньої тяжкості, встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України.

Обставиною справи, що пом"якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, оскільки обвинувачений вину визнав, в судовому засіданні засуджував власний вчинок та виявив готовність нести покарання.

Обставиною справи, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд не знаходить обґрунтованими посилання захисника обвинуваченого на те, що оскільки обвинувачений був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КпАП України у вигляді 10 діб арешту згідно постанови від 15.01.2015 року, які вже відбув, то у даному випадку відповідно до ч.2 ст. 67 КК України вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння не можна визнати обставиною, що обтяжує покарання, враховуючи наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Тобто визнання чи невизнання обставини такою, що обтяжує покарання законодавцем пов`язано виключно із характером вчиненого злочину, тому у даному випадку, враховуючи характер вчиненого обвинуваченим злочину, не має підстав не визнавати такою , що обтяжує покарання обвинуваченого таку обставину, як вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`ягніння.

Суд, керуючись вимогами ст.65 КК України враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного ОСОБА_6 , який вину в скоєному визнав, обставини справи, що пом"якшують та обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_6 у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

При вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує грубість порушення ним ПДР України, оскільки ДТП було вчинено шляхом виїзду автомобіля під його керуванням на зустрічну смугу руху, а також факт його перебування станом на час ДТП в стані алкогольного сп`яніння. Позбавлення права керувати транспортними засобами не позбавляє обвинуваченого джерел існування, оскільки він станом на час розгляду справи ніде офіційно не працевлаштований, в тому числі і водієм.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначене судом як додаткове покарання незалежно від того, що особа вже позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення.

Таким чином, притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КпАП України у вигляді 10 діб арешту згідно постанови суду від 15.01.2015 року не є перешкодою для застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Разом з тим, суд вважає за можливе відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням. При цьому суд враховує особу винного, те, що він вину у вчиненому визнав, кається в скоєному, раніше не судимий, одружений, має малолітню дитину, вчинений ним злочин не є тяжким.

Також потерпілим ОСОБА_5 по справі заявлено до ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно позовної заяви ОСОБА_5 прохав суд стягнути з ОСОБА_6 : майнову шкоду в розмірі 74 516 грн. 71 коп., витрати на лікування в розмірі 916 грн. 60 коп., витрати по оплаті вартості експертизи автомобіля в розмірі 800 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., витрати на використання найманого транспорту для поїздок в лікарню та по виклику в міліцію до слідчого і на суд в розмірі 1 000 грн.

При вирішенні питання щодо вирішення цивільного позову суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5041947 терміном дії з 29.04.2014 року по 28.04.2015 року включно, вбачається, що ОСОБА_8 застрахував свою цивільну відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки у ПРАТ СК «Провідна» і під час вчинення злочину, внаслідок якого потерпілий отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, обвинувачений ОСОБА_6 керував забезпеченим транспортним засобом - автомобілем «Опель Вектра» днз. НОМЕР_1 . Згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказаний поліс поширюється також і на ОСОБА_6 .

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є в тому числі втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до вимог ст.ст. 979, 988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у: п.1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; п.3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону.

З цивільного позову вбачається, що потерпілий позовних вимог по страхової компанії ПРАТ СК «Провідна» не заявляв, разом з тим згідно вищевказаного вбачається, що у даному випадку у обвинуваченого за позовними вимогами наступає субсидіарна відповідальність поза межами лімітів відповідальності даного страховика.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що цивільний позов потерпілого при подачі до суду не відповідав вимогам , викладеним у статті 119 ЦПК України.

Згідно ж п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Разом із тим КПК України не містить інституту залишення позовної заяви без руху.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК.

На підставі викладеного, враховуючи, що задоволення позову до обвинуваченого без врахування лімітів відповідальності страховика та розгляд справи за відсутності представника страховика, не відповідає вимогам цивільного та процесуального законодавства, не відповідність позовної заяви потерпілого вимогам ст. 119 ЦПК України, що у випадку їх не усунення під час розгляду має правові наслідки, викладені у п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд вважає, що цивільний позов потерпілого підлягає залишенню без розгляду.

При вирішенні цивільного позову суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Із змісту наведеної норми закону видно, що підприємства, установи та організації , несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями обвинуваченого лише у випадках, коли це прямо передбачено законом.

З матеріалів справи вбачається, що ПРАТ СК «Провідна» несе цивільну відповідальність за дії обвинуваченого не на підставі закону, а в силу договірних відносин, що склалися між обвинуваченим та страховою компанією після укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності.

Доказів на підтвердження наявності понесених судових витрат учасники процесу суду не надавали.

Речові докази підлягають вирішенню згідно ст. 100 КПК України.

При цьому суд враховує, що автомобіль ВАЗ 211540-110-20 днз. НОМЕР_2 має бути залишений законному володільцю потерпілому ОСОБА_5 .

В день ДТП ОСОБА_6 використовував транспортний засіб «Опель Вектра» днз. НОМЕР_1 в порядку, передбаченому п. 2.2. Правил дорожнього руху в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2011 року №1029 «Про внесення змін до Правил дорожнього руху», відповідно до якого власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб, оскільки він мав посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, тобто володів автомобілем «Опель Вектра» днз. НОМЕР_1 на відповідній правовій підставі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що автомобіль «Опель Вектра» днз. НОМЕР_1 підлягає поверненню ОСОБА_6 .

Керуючись ст. 374 КПК України,

З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік підлягає до реального виконання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази по справі : автомобіль ВАЗ 211540-110-20 днз. НОМЕР_2 - залишити ОСОБА_5 ; автомобіль «Опель Вектра» днз. НОМЕР_1 повернути ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1