АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа №668/1064/15-к
Номер провадження №11-кп/791/423/15 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч1 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року квітня місяця 28 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7

Захисника: ОСОБА_8

Потерпілого: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження № 0000189 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого та обвинуваченого на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 18 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Климович Могилевської області, Республіка Білорусь, білоруса, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, раніше неодноразово судимого, останній раз 06.10.2009 р. Суворовським районним судом м. Херсона за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 17.06.2013 року у зв`язку з відбуттям покарання, -
в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.187 КК України до 5 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу. Запобіжний захід залишено тримання під вартою. Строк відбування покарання рахувати з 12.01.2015 року. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави за проведення експертиз 221,40 грн.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він, 12.01.2015 року близько 12.00 години ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку №6 по вул. Дмитра Ульянова в м. Херсоні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, переслідуючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном, вчинив напад на потерпілого ОСОБА_9 , із застосуванням до останнього фізичного насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, яке виразилося у нанесенні одного удару дзеркальцем-косметичкою в область голови ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забитої рани обличчя, крововиливу обличчя, крововиливу в білкову оболонку лівого ока, які відповідно до висновку експерта, виданого ХОБ СМЕ № 39, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, продовжуючи свій злочинний умисел заліз до внутрішніх карманів куртки потерпілого, після чого одразу був затриманий гр. ОСОБА_10 на місці події.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком суду та вважає, що суд неправильно застосував норми кримінального права, оскільки повинен був застосувати ч.2 ст.125 КК України. В його діях не було умислу на заволодіння майном потерпілого, що підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 . Крім того, потерпілий в судовому засіданні пояснив, що коли він впав у нього на землю випав телефон, але обвинувачений у нього нічого не забрав. З потерпілим ОСОБА_9 вони раніше були знайомі і потерпілий перший вдарив його по обличчю, а коли замахнувся вдруге, то він відмахнувся рукою в якій була косметичка і попав потерпілому в область голови.

Вважає, що його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Просить вирок суду скасувати, а його дії з ч.1 ст.187 КК України перекваліфікувати на ч.2 ст.125 КК України.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з вироком суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження полягає в тому, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а саме: покази потерпілого та свідка ОСОБА_10 , які викладено у вироку, не співпадають з показами, які вони надавали у судовому засіданні.

Щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, то відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи.

У вироку суду зазначено, що ОСОБА_7 вчинив напад на потерпілого, однак на яке майно було спрямовано посягання, у вироку не вказано. Крім того, що суд першої інстанції не зазначив найменування предмету злочину, він ще і не визначив його вартість.

Вважає, якщо в діях ОСОБА_7 і вбачається склад кримінального правопорушення, то лише передбачене ч.2 ст.125 КК України, який визнається самим обвинуваченим та підтверджується показами та матеріалами кримінального провадження.

Просить вирок суду змінити шляхом правової кваліфікації кримінального правопорушення та застосувати статтю про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, думку прокурора та потерпілого, які вважають, що апеляції захисника та обвинуваченого необхідно залишити без задоволення, обвинуваченого та захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за яким його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 187 КК України, обґрунтовано доказами, які досліджено у судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, проте не заперечував, що саме він вдарив потерпілого косметичкою, чим спричинив йому тілесні ушкодження.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 послідовно стверджував, що обвинувачений ОСОБА_7 , якого він раніше не знав, вдарив його по голові, а потім нишпорив по кишеням його куртки. У нього обвинувачений нічого не забрав, так як був затриманий сусідом.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердив, що він бачив як ОСОБА_7 бив його сусіда ОСОБА_9 та він викликав міліцію.

Посилання в апеляціях обвинуваченого та його захисника на те, що між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт через особисті стосунки не відповідає дійсності оскільки потерпілий цей факт заперечує, а обвинувачений не надав жодного доказу на це підтвердження.

Розбій (ч.1 ст. 187 КК України) є злочином з усіченим складом це різновид злочинів з формальним складом, тому він є закінченим також з моменту вчинення самого діяння. Особливість його полягає у тому, що момент закінчення злочину переноситься законодавцем на попередню стадію, коли винний ще не виконав усіх дій для заподіяння шкоди об`єкту. Створення умов (небезпеки) заподіяння шкоди суб`єкту кваліфікується як закінчений злочин. До такої конструкції законодавець вдається щодо найнебезпечніших діянь з метою посилення боротьби з ними на ранніх стадіях. Розбій є закінченим злочином з моменту нападу з метою заволодіння чужим майном.
Колегія суддів вважає, що посилання захисника та обвинуваченого на те, що у вироку суду не вказано на яке майно було спрямовано посягання, найменування предмету злочину, не визначено його вартість, а тому невірно застосовано закон про кримінальну відповідальність, безпідставне і не ґрунтується на законі, оскільки згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 вчинив напад на потерпілого ОСОБА_9 , з метою заволодіння майном потерпілого, поєднаний із насильством (наніс удар по голові), небезпечним (тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забитої рани обличчя, крововиливу обличчя, крововиливу в білкову оболонку лівого ока, які відповідно до висновку експерта, виданого ХОБ СМЕ № 39, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я) для життя чи здоров`я потерпілого (розбій) згідно ч.1 ст. 187 КК України.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого та обвинуваченого ОСОБА_7 -залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 18 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (три підписи)