Провадження № 11-кп/792/144/15
Категорія: ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.02.2015 Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи, на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 від 19.12.2014 задоволено: засудженому за ч.3 ст.199 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року) із застосуванням ст.69 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Гусятин Тернопільської обл., жителю АДРЕСА_1 , з вищою освітою, який перебуває у фактичних шлюбних відносинах і має на утриманні малолітню дитину, до затримання працював водієм ПП «Імперія Свят»,
невідбуту частину основного покарання, призначеного ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.11.2014, замінено більш м`яким покаранням - у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць з відрахуванням в доход держави 15 (п`ятнадцяти) відсотків із суми його заробітку.
Своє рішення суд мотивував тим, що на час розгляду клопотання засуджений відбув більше двох третин призначеного покарання, за час відбування покарання зарекомендував себе з задовільної сторони, стягнень не має, став на шлях виправлення, має постійне місце проживання, на його утриманні є малолітня дитина, відповідно до гарантійного листа він буде працевлаштований в ПП „Агроновація.
В апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та неповноту судового розгляду, прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання адвоката про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини основного покарання більш м`яким. При цьому прокурор зазначає, що суд не дослідив і не дав оцінки ставленню засудженого до вчиненого ним злочину, не отримав об`єктивних та повних пояснень від органу, що відає виконанням покарань; що регіональною комісією з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, від 11.12.2014 ОСОБА_7 для відбування покарання визначено виправну колонію середнього рівня безпеки для чоловіків, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі. Наголошує на тому, що адміністрація СІЗО проти задоволення клопотання заперечувала. Уважає, що, оскільки засуджений з СІЗО до виправної колонії не направлявся, він фактично покарання не відбував. На думку прокурора, відсутність у засудженого заохочень та його посередня характеристика за час перебування в СІЗО, те, що він не допускав порушень режиму, навіть за наявності у нього на утриманні малолітньої дитини та постійного місця проживання, не давали підстав для висновку, що він став на шлях виправлення і заміни покарання на більш м`яке.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, заперечення захисника та засудженого, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, за умови відбуття певної частини строку покарання за злочин відповідної тяжкості, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Як видно з характеристики, виданої Хмельницьким СІЗО, за час утримання засудженого ОСОБА_7 в цій установі, він характеризується посередньо, але при цьому: порушень вимогу режиму не допускав; у відношенні до представників адміністрації поводить себе ввічливо, виконує їх законні вимоги; за характером спокійний, врівноважений; у відношенні до співкамерників підтримує рівні стосунки, не конфліктний; дотримується правил особистої гігієни, стежить за своїм зовнішнім виглядом.
За таких позитивних даних про поведінку та особу засудженого, навіть за відсутності заохочень, колегія суддів уважає його характеристику як посередню заниженою.
З матеріалів справи також видно, що покарання ОСОБА_7 було призначене із застосуванням ст.69 КК України, що можливе лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з врахуванням відповідних даних про особу винного, а в місця позбавлення волі для відбування покарання він не був направлений у зв`язку з тривалим неодноразовим переглядом кримінальної справи судами апеляційної та касаційної інстанцій, тобто не з вини засудженого, зокрема й не через його погану поведінку чи негативне ставлення до роботи.
Перебування ж у СІЗО з цих причин упродовж більше двох третин призначеного строку покарання позбавляли засудженого можливості брати участь у самодіяльних організаціях та в суспільно корисній праці, заробляти цим заохочення тощо і більш ефективно проявити своє становлення на шлях виправлення.
Тому не направлення засудженого у визначену комісією виправну колонію для відбування покарання та заперечення адміністрації СІЗО за вказаних позитивних даних про поведінку і особу засудженого, на думку колегії суддів, не може бути перешкодою для висновку, що він став на шлях виправлення.
Відтак, враховуючи зазначені обставини, наявність у засудженого на утриманні малолітньої дитини, постійного місця проживання та гарантії працевлаштування, а також те, що він відбув більше двох третин призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, у суду були передбачені ст.82 КК України підстави для заміни йому цього покарання на виправні роботи.
З цих же підстав колегія суддів уважає необґрунтованими й інші доводи прокурора, зокрема й з посиланням на роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»
Враховуючи ж положення ч.3 ст.18 КВК України, доводи прокурора про те, що СІЗО не є установою виконання покарань, з посиланням лише на положення ст.11 цього Кодексу також є безпідставними.
Що стосується доводів прокурора з посиланням на те, що суд не отримав об`єктивних та повних пояснень від органу, що відає виконанням покарань (за змістом представника СІЗО), то колегія суддів звертає увагу на те, що прокурору як учаснику судового розгляду ніщо не забороняє збирати і надавати суду відомості на спростування обґрунтованості клопотання про заміну покарання більш м`яким, однак, як видно з матеріалів провадження, таких відомостей суду прокурор не надав, клопотання про допит представника СІЗО з метою отримання об`єктивних та повних пояснень від цього органу в апеляційному суді не заявив. При цьому повідомлення засудженого в апеляційному суді, що він в СІЗО залучався до ремонту бані, прокурором не спростоване.
Отже колегія суддів уважає доводи прокурора необґрунтованими і підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги не убачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 12 січня 2015 року про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини основного покарання на більш м`яке - у виді 1 року 1 місяця виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 15% із суми його заробітку залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2