Ухвала

іменем україни

17 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11

суддів: ОСОБА_12, ОСОБА_13

при секретарі ОСОБА_14

розглянувши кримінальне провадження в режимі відеоконференції, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 90000008, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя АДРЕСА_1,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК України,

за касаційною скаргою засудженого на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області від 21 серпня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_15

захисника ОСОБА_2 в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо нього, через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суддя, під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, порушив порядок ведення процесу. Посилається на те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів його винуватості, а вирок суду ухвалений на припущеннях. Вказує про те, що суд першої інстанції не правильно оцінив усі фактичні обставини кримінального провадження, що призвело до неправильної кваліфікації його дій, при призначенні покарання в достатній мірі не врахував усіх даних, що пом'якшують покарання. Крім того, зазначає про невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам кримінального процесуального закону.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 серпня 2014 року, ОСОБА_1

визнано винуватим за ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 153 КК України - у виді позбавлення волі на строк 12 років,

- за ч. 1 ст. 156 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

- за ч. 2 ст. 156 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 років,

- за ч. 2 ст. 301 КК України - у виді арешту на строк 2 місяці з конфіскацією порнографічної кінопродукції та засобів її виготовлення і розповсюдження.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією порнографічної кінопродукції та засобів її виготовлення і розповсюдження.

За вироком суду ОСОБА_1 протягом 2008-2012 років, достовірно знаючи про малолітній вік ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та неповнолітнього ОСОБА_9, неодноразово запрошував їх до себе додому в м. Маріуполі Донецької області, де з метою задоволення статевої пристрасті та розпалювання у них статевого інстинкту, використовуючи їх безпорадний стан, а в деяких випадках - із застосуванням погрози насильства та із застосуванням насильства, демонстрував на наявній в будинку відеоапаратурі фільми порнографічного змісту, неодноразово вчиняв розпусні дії сексуального характеру щодо зазначених потерпілих.

Він же, в ході вчинення вищеописаних злочинів, у вищезазначений період часу та місці, з метою задоволення статевої пристрасті неприродним способом, погрожуючи застосуванням фізичного насильства або без такого, використовуючи безпорадний стан малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, неодноразово вступав у статевий зв'язок із вказаними малолітніми потерпілими орогенітальним та аногенітальним способом.

А також, ОСОБА_1 20 жовтня 2012 року, знаходячись за вищезазначеним місцем проживання, на прохання ОСОБА_10 за допомогою комп'ютерної техніки, з мережі Інтернет - невстановленого сайту, виготовив фільм порнографічного характеру - записав на DVD-диск та в подальшому безоплатно збув (передав) ОСОБА_10 через його малолітнього сина ОСОБА_8, який 26 жовтня 2012 року був вилучений працівниками міліції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання скарги засудженого, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджений ОСОБА_1, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

При цьому згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв'язку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначених у вироку злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 153, ч. 1, ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК України ґрунтується на доказах, зібраних та оцінених з дотриманням вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих злочинів належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги засудженого про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів його винуватості, а вирок суду першої інстанції ухвалений на припущеннях, колегія суддів уважає безпідставними.

Крім того, посилання засудженого в скарзі про те, що суддя, під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, порушив порядок ведення процесу, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються матеріалами провадження та аудіозаписом судового засідання.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією порнографічної кінопродукції та засобів її виготовлення і розповсюдження, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, як убачається з мотивувальної частини вироку, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, серед яких є особливо тяжкий злочин, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, а також дані про його особу, зокрема те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 покарання в межах санкцій ч. 3 ст. 153, ч. 1, ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК України, з урахуванням положення ст. 70 КК України, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України.

Призначене ОСОБА_1 судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його суворим, як про це зазначено у касаційній скарзі засудженого, колегія суддів не знаходить.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами захисників, ретельно перевірив їх доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до вимог ст. 412 КПК України були би підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області від 21 серпня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13