Рівненський міський суд Рівненської області
Справа № 1- 890/11
ВИРОК ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2011 року м. Рівне

Рівненський міський суд у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у складі: головуючого - Цвіркуна О.С.,

при секретарі- Швець A.JL,

за участю державного обвинувача - помічника прокурора міста Рівне ОСОБА_1., оперуповноваженої відділу кримінальної міліції у справах дітей MB УМВС України в Рівненській області ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_3, захисника - адвоката ОСОБА_4, представника неповнолітнього ОСОБА_5, розглянувши кримінальну справу по обвинуваченню, -

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, немаючого судимості, громадянина України, учня ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4;

в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Судовим слідством суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6, 26 березня 2010 року, о 22 год. за попередньою змовою групою осіб з невстановленими досудовим слідством особами, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, перебуваючи в дворі будинку №424, що по вул. Соборна в м. Рівне, за допомогою ножа відчинили дверці автомобіля, проникли в салон автомобіля та таємно намагались викрасти дві ауді-колонки марки «Піонер» вартістю 400 грн. однак співучасники були помічені потерпілою ОСОБА_3 яка намагались запобігти вчиненню злочину. Незважаючи на застереження з боку потерпілої, щодо припинення злочину ОСОБА_6, та двоє невстановлених досудовим слідством осіб, діючі відкрито заволоділи двома вказаними ауді- колонками та втекли з місця вчинення злочину. Своїми вищевказаними діями ОСОБА_6, заподіяв потерпілій матеріального збитку на загальну суму 400 грн.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_6, винним себе у предявленому йому обвинуваченні визнав повністю і, підтвердивши вищевикладене, пояснив, що дійсно 26 березня 2010 року, о 22 год. за попередньою змовою з мало знайомими хлопцями, діючи умисно, перебуваючи в дворі будинку №424, що по вул. Соборна в м.Рівне, незважаючи на застереження з боку потерпілої ОСОБА_3 яка намагались запобігти вчиненню злочину, викрав дві ауді-колонки марки «Піонер» вартістю 400 грн. які в подальшому реалізував а кошти витратив для власних потреб.

Суд, зясувавши думку учасників судового розгляду, щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи які ніким не оспорювались а обмежитись допитом підсудного та потерпілої та дослідити документи які характеризують підсудного.При цьому суд зясував, чи правильно розуміють учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумніву в добровільності та істинності їх позицій, а також розяснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Так, потерпіла ОСОБА_3, суду пояснила, що є власником автомобіля НОМЕР_1. 26 березня 2010 року, о 22 год. перебуваючи в дома за адресою будинок №424, що по вул. Соборна в м.Рівне, побачила через вікно квартири як невідомий їй чоловік намагався вирвати ауді-колонки з належного їй на праві власності автомобіля. ОСОБА_3, та її чоловік намагались припинити злочинні дії останнього, однак невідомий їй чоловік вийшов з автомобіля та побіг до двох невідомих, які чекали його неподалік автомобіля, серед яких був і ОСОБА_6 В результаті злочинних дій ОСОБА_6 та невстановлених досудовим слідством осіб в неї було викрадено дві ауді-колонками марки «Піонер».

Оцінивши, досліджені докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що ОСОБА_6, 26 березня 12010 року, відкрито, групою осіб скоїв викрадення чужого майна, що належить громадянці ОСОБА_3, на загальну суму 400 грн. а тому ці його дії кваліфікує за ч.2 ст. 186 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_6, суд в якості обставини, що помякшує покарання підсудного, визнає його щире каяття у скоєному, сприяння органам досудового слідства в розкритті злочину, відшкодування завданих збитків потерпілій, а також приймає до уваги, що злочин скоєний неповнолітнім, підсудний виховувається без батьків у тяжких матеріальних умовах життя, з моменту вчинення злочину пройшов вже тривалий час, за цей період він ні в чому протиправному помічений не був.

Приймаючи до уваги тяжкість скоєного злочину, дані про особу винного та наявні по справі помякшуючі обставини, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_6, без відбування призначеного покарання, а тому, застосувавши ст. ст. 75, 76 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 322, 323, 324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, на підставі якої, призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири ) роки і застосувавши ст. ст. 75, 76 КК України, звільнити останнього від відбування основного покарання з випробуванням - встановивши йому іспитовий строк терміном в 1 (один) рік з покладенням на нього обовязків періодично зявлятись в органи кримінально- виконавчої системи для реєстрації та повідомляти їх про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6, - підписку про невиїзд - після набрання вироком законної сили, відмінити.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом 15 діб з моменту оголошення вироку, а засудженим з моменту вручення копії вироку.

Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

ОСОБА_7

Суддя Рівненського міського суду