Справа № 214/2333/15-к
1-кп/214/363/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ Одеської області, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України та проходячи військову службу на посаді кулеметника 1 відділення 3 стрілецького взводу 9 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , на порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-ХІV, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення місця служби без поважних причин, будучи придатним для проходження військової служби, близько 17 год. 00 хв. 18 листопада 2014 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , однак, усвідомивши протиправність своїх дій та передбачену відповідальність, близько 19 год. 00 хв. 29 листопада 2014 року добровільно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , припинивши вчиняти зазначене кримінальне правопорушення, таким чином солдат ОСОБА_4 не з`являвся вчасно на службу без поважних причин, проводячи службовий час на власний розсуд за місцем свого проживання тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.
Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 407 КК України, за ознаками: самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.
У судовому засіданні обвинувачений повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та підтвердив усі обставини його вчинення, що викладені в обвинувальному акті, пояснив при цьому, що такі його дії були викликані важкою хворобою його матері, яка перенесла кілька інфарктів, тому побоюючись, що зможе не застати її живою, він самовільно залишив військову частину, а не спитав дозволу у своїх командирів тому, що вони перебували на службі в зоні АТО, при цьому у вчиненому щиро розкаявся, просив суд не карати його суворо, врахувати, що він добровільно повернувся до військової частини, в якій збирається служити й далі та пообіцяв, що таких дій вчиняти більше не буде.

Окрім показань обвинуваченого судом досліджені письмові документи, які позитивно характеризують його особу, підтверджують відсутність у нього судимості та відповідні медичні довідки, які свідчать про те, що обвинувачений під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває (а.с.27, 28, 38, 40).

Суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнання обвинуваченим вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому у обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин та впевнився у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Ураховуючи думку прокурора, обвинуваченого, суд у відповідності до положень ст. 349 КПК України вважає достатнім дослідження наступних доказів: показань обвинуваченого та письмових документів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, визнаються щире каяття останнього, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та його вчинення внаслідок збігу важких сімейних обставин.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, суд, ураховуючи викладені вище обставини у своїй сукупності, вважає, що обвинуваченому повинно бути призначено покарання у виді штрафу.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 1700 грн., у дохід держави.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .