Справа № 192/549/15-к
Провадження № 1-в/192/193/15
Ухвала
"19" травня 2015 р.смт.Солоне

СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника СВК-21 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (приймає участь

у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку заяву засудженого ОСОБА_5 , 1981 року народження, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 судимий Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області:

- 26.08.1997 року за ч.2 ст.141, 46-1 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки з відстрочкою виконання вироку строком на 2 роки та штрафом 1000 грн.;

- 08.12.1999 року за ч.3 ст.81, ч.2 ст.17, ч.3 ст.81, ч.1 ст.89, ч.1 ст.229-6, ч.2 ст.140, 42, 43 КК України позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Звільнений 05.02.2003 року умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 10 місяців 9 днів;

- 09.02.2005 року за ч.3 ст.185, 71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Звільнений 03.04.2009 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 3 дні;

- 11.11.2009 року за ч.3 ст.185, 71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

- 07.06.2011 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.19/86, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.
У даній справі ОСОБА_5 засуджено 23.08.2012 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 6 років.

Строк покарання закінчується 16.09.2015 року.

16.03.2014 року ОСОБА_5 відбув 3/4 частини строку покарання.

До Солонянської виправної колонії №21 для відбування покарання засуджений прибув 20 грудня 2011 року.

08 квітня 2015 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст.81 КК України, посилаючись на необґрунтованість відмови адміністрації установи у такому звільненні, оскільки він з 2012 року працює, зараз працевлаштований старшим днювальним відділення, має 2 заохочення, порушення режиму утримання за період відбування покарання допускав, але всі стягнення погашені. Виконує усі вимоги адміністрації, приймає участь у самодіяльності, входить до складу ради колективу засуджених.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав та просив її задовольнити з наведених вище підстав. Про те, що участь у програмах диференційованого виховного впливу враховуватиметься при визначенні ступеню його виправлення, він не знав і його не ознайомлювали з діючими в колонії програмами.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії №21 заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого. Вказав, що засуджений характеризується посередньо, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, не бере участі в організації виховних заходів. Під час перевірок відділення №12, де він є старшим днювальним, неодноразово були виявлені порушення: антисанітарія, відсутність бірок на ліжках та ін. Адміністративною комісією Солонянської ВК №21 від 16.03.2014 року відмовлено засудженому у направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів своє виправлення.

Прокурор не заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 , оскільки поведінка останнього свідчить про те, що він довів своє виправлення.

Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після відбуття певної частини строку, зазначеної у ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Адміністрація СВК №21 на адміністративній комісії дійшла висновку, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, до нього недоцільно застосовувати ст.81 КК України, посилаючись на те, що він участі в організації виховних заходів та у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, та є таким, що не довів свого виправлення.

В той же час із характеристики та довідки про заохочення та стягнення убачається, що засуджений ОСОБА_5 , допустив 2 порушення режиму утримання, стягнення за які погашені у встановленому законом порядку. Останнє порушення режиму мало місце 16.07.2013 року.

Суд не враховує стягнення, які накладені на ОСОБА_5 29.04.2010 року та 18.08.2011 року за порушення режиму утримання, оскільки, останній за часом вирок набрав законної сили 06.12.2012 року (а.с.23), отже, ОСОБА_5 на той час статусу засудженого не мав, знаходився під вартою у слідчому ізоляторі.

ОСОБА_5 працевлаштований днювальним відділення СПС №12, після погашення стягнень, які накладені на нього за порушення режиму утримання близько двох років тому, засудженого було двічі заохочено саме за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, що є підставою застосування умовно-дострокового звільнення та спростовує доводи представника колонії про те, що ОСОБА_5 до виконання своїх обовязків ставиться задовільно.

Згідно характеристики, ОСОБА_5 у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, утримує у чистоті та порядку своє спальне місце та тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, виконує роботи із благоустрою установи, дотримується вимог пожежної безпеки, бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, входить до складу ради колективу засуджених.

Копією наказу в.о. начальника СВК-21 за № 1207 від 31.12.2014 року підтверджується, що ОСОБА_5 входить до складу ради колективу засуджених установи виконання покарань.

Відомостей про те, що засудженому доводилася інформація про види програм диференційованого виховного впливу, наявних в установі, представником адміністрації колонії суду не надано. Крім того, реалізація цих програм є формою соціально-виховної роботи із засудженими, яка проводиться персоналом установи виконання покарань для досягнення мети виправлення засуджених і не єобовязком засуджених.

Доводи представника адміністрації про те, що засуджений не довів своє виправлення, обєктивного підтвердження доказами у судовому засіданні не знайшли.

Витяг з протоколу адміністративної комісії від 31.03.2014 року (а.с.17) про те, що засуджений не довів своє виправлення, не вмотивований будь-якими доводами та фактами.

Аргументи представника установи виконання покарань про те, що усупереч вимогам ст.124 КВК України, засуджений не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, є неспроможними, оскільки, відповідно до вказаних норм закону, на засуджених даний обовязок не покладається. Організація вказаних заходів є обовязком адміністрації виконання покарань.

Таким чином, на підставі досліджених доказів та перевірки доводів сторін суд приходить до висновку про наявність необхідних і достатніх, передбачених статтею 81 КК України, підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк покарання 3 місяці 17 днів.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий