487/8346/14-к 05.11.2014
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху.

05 листопада 2014 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі судді ОСОБА_1 , розглянувши матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_3 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 2, 3 ст. 27, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

встановив:
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 27, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та призначено остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Обвинуваченим ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить дослідити докази, що містяться в матеріалах справи, скасувати вирок в частині призначення йому покарання за ч. 2 ст. 187 КК України, та пом`якшити йому покарання, призначене за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_2 вбачається, що апелянт заперечує свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. На обґрунтування своїх вимог він посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, відсутність доказів на підтвердження його вини.

Провадження № 11кп/784/709/14 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_6

Категорія: ч.2,3 ст.27, ч.2 ст.186, Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

ч.2 ст.187 КК України

Разом з тим, з оскаржуваного вироку вбачається, що судовий розгляд в суді 1-ої інстанції здійснювався відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Судом 1-ої інстанції було з`ясовано думку обвинуваченого, який погодився з недоцільністю дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і проти розгляду провадження на підставі положень вказаної статті не заперечував. При цьому йому було роз`яснено, що у такому випадку він позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на зазначене, обвинувачений ОСОБА_2 оскаржує судове рішення з підстав, з яких воно не може бути оскаржене згідно з положеннями ст. 394 КПК України, що тягне за собою відмову у відкритті провадження на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України.

Разом з тим, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений ОСОБА_2 не погоджується з призначеним покаранням, зокрема, просить пом`якшити йому покарання, призначене за ч. 2 ст. 186 КК України. Проте, апелянтом не наведено підстав, що на його думку, свідчать про можливість пом`якшення призначеного покарання.

Відповідно до ч.2 ст.396 КПК України в апеляційній скарзі, окрім іншого, зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Вказані вимоги обвинуваченим ОСОБА_2 виконані не були, позиція апелянта є незрозумілою. Апелянт чітко не визначив, з чим саме він не згоден, в чому полягає незаконність судового рішення, не аргументував свою позицію, незрозуміло, яке саме рішення, на його думку, має прийняти суд апеляційної інстанції. Згідно кримінального процесуального закону (ст. 408 КПК України), якщо апелянтом ставиться питання про пом`якшення призначеного покарання. суд апеляційної інстанції за наявності підстав для цього може змінити оскаржуваний вирок.

Оскільки дана апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст.396 КПК України, вона підлягає залишенню без руху.

Що стосується апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_3 , апеляційний суд приходить до наступного.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва ухвалено стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь ОСОБА_3 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_3 просить вирок Заводського районного суду відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в частині вирішення його цивільного позову скасувати. При цьому апелянт посилається на норми чинного законодавства, не конкретизуючи, як вони стосуються саме його.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції змінює вирок.

Проте, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що потерпілий ОСОБА_3 , не оскаржуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченим, та вид і міру призначених їм покарань, просить вирок в частині вирішення його цивільного позову скасувати.

Чинним кримінально процесуальним законодавством передбачено вичерпний перелік підстав для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, а саме: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Жодна з зазначених підстав потерпілим ОСОБА_3 вказана не була. Не зрозуміло, з чим саме не погоджується апелянт, та яке рішення, на його думку, має прийняти апеляційний суд.

Оскільки дана апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст.396 КПК України, вона підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.399 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_3 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишити без руху.

Надати строк обвинуваченому та потерпілому для усунення вказаних в ухвалі недоліків протягом 15 днів з моменту отримання ними копії ухвали.

Суддя апеляційного суду ОСОБА_1
Миколаївської області