Дата документу Справа № 323/306/15-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єд. унікальний № 323/306/15-к
№ пров. 11-кп/778/1382/15 Головуючий в 1-й інст.- ОСОБА_1
Категорія - ст. 15-115, ч.1 КК Доповідач в 2-й інст. - ОСОБА_2

10 серпня 2015 року судова палата з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції,

на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ; зареєстрованого в АДРЕСА_2 ; раніше судимого:

- 13.05.2014 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ст.ст. 185, ч.3; 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним терміном 1 рік;

- засуджено за ч.2 ст. 125 КК України до 2 років обмеження волі;

- за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 13.05.2014 року і остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілих: ОСОБА_9 спричинену шкоду у розмірі 2200 гр.; ОСОБА_10 спричинену шкоду в розмірі 2180 гр., а також на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 737,1 грн.

Запобіжний захід щодо засудженого до набрання вироком законної сили не обирався, початок строку відбування покарання постановлено рахувати з часу його затримання.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винним у скоєнні злочинів за наступних обставин.

02 вересня 2014 року в нічний час ОСОБА_8 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , де він фактично проживає без реєстрації, спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 вживали алкогольні напої.

Під час спілкування, близько 03-00 годин, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_8 у кухні вищевказаної квартири завдав ОСОБА_9 три удари коліном правої ноги в область обличчя.

Після завданих ударів ОСОБА_9 вийшов із вищевказаної квартири, а ОСОБА_8 продовжив вживати алкогольні напої з ОСОБА_11 .

Цієї ж ночі, близько 04-00 годин, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_11 вийшовши з вищевказаного будинку, побачили ОСОБА_9 , який сидів на лавочці. ОСОБА_8 підійшов до нього і, продовжуючи свої протиправні дії, наніс один удар по грудній клітці кулаком правої руки ОСОБА_9 , від якого останній впав за лавочку на клумбу, але потім піднявся на ноги та попрямував у напрямку вхідних дверей під`їзду №1 вищевказаного будинку, біля яких знаходився ОСОБА_11 , який також завдав близько двох ударів по тулубу ОСОБА_9 , від яких той впав на асфальт. ОСОБА_8 також підійшов до ОСОБА_9 та наніс численні удари по тулубу та голові останнього.

В цей час ОСОБА_11 на асфальті біля ОСОБА_9 побачив ніж кустарного виробництва, який останній демонстрував під час спільного вживання алкогольних напоїв, підняв його з асфальту та поклав до кишені своїх штанів.

Залишивши ОСОБА_9 лежачим на асфальті, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 попрямували в напрямку будинку №16-Б по вул. Цвітна. Відійшовши на деяку відстань від ОСОБА_9 , ОСОБА_8 взяв у ОСОБА_11 вищевказаний ніж і в цей час у нього виник умисел на спричинення тілесних ушкодженень та болі ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до ОСОБА_9 , який лежав на асфальті навпроти під`їзду вищевказаного будинку та присівши навколішки біля нього, лівою рукою відвів голову ОСОБА_9 у верх та тримаючи вищевказаний ніж у правій руці, провів гострою частиною клинка ножа зліва направо по передній поверхні шиї, де розташовані життєво важливі органи, чим спричинив ОСОБА_9 дугоподібну різану рану, після чого залишив лежачого на асфальті ОСОБА_9 та попрямував до квартири АДРЕСА_4 , де сховав на горищі будинку вказаний ніж.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді рани на шиї, яка згідно висновку судово-медичної експертизи № 373 29.09.2014 року кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що спричинили потерпілому короткочасний розлад здоров`я.

Крім цього, в період часу з 28 по 29 листопада 2014 року, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, проник на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_5 та належить ОСОБА_10 , де таємно викрав 6 гусей, вагою 7 кг. кожний, загальною вартістю 40 грн. за 1 кг., на загальну суму 1680 гр., які належать ОСОБА_12 , в тому числі двох 28 листопада 2014 року та чотирьох 29 листопада 2014 року, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 1680 гр., і з викраденим зник.

В апеляції процесуальний прокурор вважає вирок суду в частині перекваліфікації дій обвинуваченого з ст. 15, ч.2 - 115, ч.1 КК України на ч.2 ст. 125 КК України і, відповідно, призначеного за ній покарання незаконним, просить в цій частині вирок суду скасувати, дослідити в судовому засіданні всі докази стосовно цього епізоду обвинувачення та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст. 115 КК України, а саме у вчиненні закінченого замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_9 , та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 15 - ч.1 ст. 115 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, а також у відповідності до ст. 71 КК України до нового покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 13.05.2014 року, і остаточно до відбуття призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, доводи прокурора, який підтримав апеляцію, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляції прокурора та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у скоєннізлочину зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні визнав винним себе частково і, не заперечуючи обставин спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, в тому числі за допомогою ножа, в той же час стверджував, що умислу на його вбивство не мав, бажав лише налякати останнього та завдати йому болю внаслідок сварки, яка між ними виникла під час сумісного вживання спиртних напоїв.

З обставин самого злочину, встановлених під час судового слідства з пояснень не тільки обвинуваченого ОСОБА_8 , але й свідка ОСОБА_11 , вбачається, що у ОСОБА_8 за наявності умислу на позбавлення потерпілого життя були для цього і можливість, і відсутність будь-яких перешкод в доведенні умислу до кінця, проте він не став цього робити і залишив місце злочину.

Більше того, сам характер спричинення ОСОБА_8 ножового поранення шиї потерпілого свідчить про відсутність умислу в нього на вбивство останнього, інакше він наніс би йому саме удар в шию ножем, а не провів його лезом по шиї потерпілого, залишивши на ній неглибоку різану рану.

З обвинувального акту щодо обвинуваченого вбачається, і на цьому наполягає прокурор в своїй апеляції, що ОСОБА_8 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, а саме тому, що потерпілому була своєчасно надана кваліфікована медична допомога.

Але це ствердження не відповідає дійсності, оскільки з вироку суду вбачається, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 були спричинені близько 4 години ранку 02.09.2014 року, до лікарні він, згідно записів в історії хвороби, був доставлений лише дві години потому ( а.с. 100, зворот), отже, протягом принаймні двох годин ніщо не заважало ОСОБА_8 довести свій умисел до кінця, якщо він у нього був. Крім того, з пояснень лікаря ОСОБА_13 в судовому засіданні вбачається, що навіть в разі ненадання потерпілому ОСОБА_9 своєчасної медичної допомоги у нього не розвинулися би ускладнення, які б могли привести до його смерті, чим в повній мірі спростовуються доводи прокурора в його апеляції щодо доведеності обвинувачення, як закінченого замаху на вбивство, який не був доведений лише з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, і також в повній мірі підтверджуються висновки суду про те, що органом досудового розслідування не доведено бажання ОСОБА_8 на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_9 .

Таким чином, враховуючи, що такий злочин, як замах на умисне вбивство, здійснюється лише з прямим умислом, як обгрунтовано зазначив суд першої інстанції в своєму вироку з посиланням на судову практику і відповідну Постанову Пленуму Верховного суду України від 07.02.2003 року № 2 "Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи", а наявності такого умислу в діях обвинуваченого не було встановлено ані органом досудового розслідування, ані судом, висновки суду першої інстанції щодо недоведеності обвинувачення ОСОБА_8 в замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_9 відповідають матеріалам кримінального провадження, дослідженим в судовому засіданні доказам, вимогам кримінального та процесуального законів і заперечень не викликають, тому дії ОСОБА_8 в цьому епізоді обвинувачення правильно кваліфіковані за фактичними їх наслідками за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого.

При цьому клопотання процесуального прокурора в його апеляційній скарзі про необхідність повторного дослідження в судовому засіданні апеляційної інстанції всіх доказів, які вже були в повному обсязі досліджені судом першої інстанції, суперечить вимогам ч.3 ст. 404 КПК України, оскільки прокурором не наведено причин, за якими судова колегія повинна дослідити їх повторно, тому судовою колегією воно залишено без задоволення.

В частині засудження ОСОБА_8 за вчинення крадіжки майна потерпілого ОСОБА_10 , як і правильность кваліфікації його дій за цим епізодом обвинувачення за ч.3 ст. 185 КК України, ніким з учасників судового процесу не оскаржується.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, обставинами, які пом`якшують його відповідальність, визнано його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, обставинами, які обтяжують покарання, судом обгрунтовано визнано рецидив злочинів та їх скоєння в стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи також, що нові умисні злочини вчинені ОСОБА_8 в період іспитового строку за попереднім вироком суду, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність обрання йому покарання у вигляді позбавлення волі, і призначив при цьому строк покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України та з додержанням положень ст. 71 КК України, який є доцільним і достатнім для виправлення засудженого.

Порушень кримінального або процесуального законодавства, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію процесуального прокурора ОСОБА_14 залишити без задоволення, а вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 травня 2015 року у відношенні ОСОБА_8 - без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -
Судді -