АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1034/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження №0000387 щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 та ч. 2 ст. 383 КК України, а також ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 та ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000387 щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 27 та ч. 2 ст. 383 КК України, а також ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27 та ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України - повернуто прокурору для усунення порушень.

Як зазначено в ухвалі суду, вказаний обвинувальний акт складений без додержання вимог ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону. Зокрема, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пред`явлене обвинувачення у тому, що вони завідомо неправдиво повідомили орган дізнання про вчинений злочин, крім того ОСОБА_8 надав органу дізнання завідомо неправдиві показання. У той же час, статті 383, 384 Кримінального кодексу України, за якими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 притягуються до кримінальної відповідальності, не передбачають відповідальності за завідоме неправдиве повідомлення про злочин та завідомо неправдиві показання, надані органу дізнання.

Крім того, у судовому рішенні зазначено і про порушення права захисника, який не отримував копії обвинувального акту, як те передбачено ст. 293 КПК України.

В апеляційні скарзі прокурор у провадженні просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000387 направити на новий судовий розгляд.

Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що твердження суду щодо відсутності в обвинувальному акті правової кваліфікації дій обвинувачених не відповідає обставинам справи, а обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст. 291 КПК України

Що стосується порушення вимог ст. 293 КПК України, то апелянт вважає доведеними ті обставини, що захисник умисно не з`являвся до прокуратури Шевченківського району м. Києва для отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, який був повідомлений за допомогою SMS-повідомлення, у зв`язку із чим ці процесуальні документи були надіслані йому поштою.

Розглянувши провадження у відсутність обвинувачених та їх захисника, які були належним чином повідомлені про день та час судового засіданні, відомостей про поважність причин своєї неявки суду не надали та будь-яких клопотань з цього приводу не заявляли, заслухавши доповідь судді; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити; перевіривши матеріали судового провадження з обвинувальним актом та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування викладені в ст. 291 КПК України. Зокрема в п. 5. ч. 1 цієї статті зазначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому правова кваліфікація дій обвинувачених осіб повинна відповідати кримінальному закону, за яким вони притягуються до кримінальної відповідальності, та відповідно диспозиції конкретної статті КК України.

Проте ці вимоги закону слідчими органами фактично не виконані.

На думку колегії суддів, з огляду на юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 27 та ч. 2 ст. 383 КК України, а також ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27 та ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, визначену органами досудового розслідування, висновки суду першої інстанції про те, що правова кваліфікація вказаних осіб не відповідає диспозиціям ст. ст. 383, 384 КК України.

Так, всупереч положенням кримінального закону, за яким обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , слідчі органи зазначили, що їх дії фактично виразились, зокрема у завідомо неправдивому повідомленні органу дізнання про вчинений злочин, а ОСОБА_8 і у завідомо неправдивих показаннях органу дізнання.
Разом з тим відповідно до диспозиції ст. 383 КК України, кримінальна відповідальність передбачена за завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину, а ст. 384 КК України передбачає відповідальність за завідомо неправдиві показання під час провадження досудового розслідування.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт фактично не містить правової кваліфікації дій обвинувачених відповідно до норм кримінального закону, що беззаперечно свідчить про порушення вимог ст. 291 КПК України, є обґрунтованим.

Також правильно зазначено в ухвалі суду першої інстанції і про порушення ст. 293 КПК України відносно вручення захиснику обвинувачених копії обвинувального акту, і сам факт направлення захиснику вказаного процесуального документу поштою, з огляду на відсутність в матеріалах кримінального провадження належних даних про отримання цієї поштової кореспонденції, будь-яким чином не спростовує виявлених порушень.

А тому, суд апеляційної інстанції, вважаючи законною та обґрунтованою ухвалу суду від 28.04.2015 року, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за ст. ст. 27 ч. 2 та 383 ч. 2, 384 ч. 2 КК України та ОСОБА_7 за ст. ст. 27 ч. 3 та 383 ч. 2 КК України повернутий прокурору для усунення недоліків без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4