А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

27.02.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів :
ОСОБА_1 / головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
Суд дійшов висновку про неможливість призначення обвинувального акту до розгляду, оскільки він містить недоліки щодо незазначення усіх процесуальних дій та рішень в реєстрі до обвинувального акту, а також відсутні відомості про вручення обвинуваченим та їх захисникам копії обвинувального акту.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу в частині повернення обвинувального акта та матеріалів до нього - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання. Вважає, що висновок суду про необхідність повернення обвинувального акту є необґрунтованим. Прокурором неодноразово вживалися заходи по врученню обвинувального акта обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Така спроба вчинялась прокурором 22.09.2014 на підготовчому судовому засіданні у Мукачівському міськрайонному суді, 31.10.2014 на судовому засіданні в апеляційному суді Закарпатської області, а також 19.11.2014 на підготовчому судовому засіданні у Мукачівському міськрайонному суді. При чому це було здійснено у присутності адвоката ОСОБА_12 , із яким обвинувачені прямо в судовому засіданні уклали угоду про захист інтересів. Також зазначає, що два рази обвинувальні акти направлені поштовим зв`язком всім пятьом захисникам обвинувачених, про що свідчать поштові документи приєднані до обвинувального акта. Вважає, що твердження сторони захисту про неможливість отримання копії обвинувального акту та додатків до нього через відсутність продовженого строку досудового розслідування, покладені також судом в основу мотивації повернення обвинувального акту, є безпідставними та не відповідають вимогам закону. Повертаючи обвинувальний акт Мукачівський міськрайонний суд ухвалою від 19.11.2014, не зобов`язував прокурора усунути недоліки реєстру, згодившись таким чином з його належним оформленням. А тому, на виконання вказаної ухвали суду прокурор вчиняв лише ті дії, які були необхідними для її виконання. Але останні ніяким чином не повинні були стосуватися додаткового оформлення реєстру. Вказує, що в ухвалі від 03.02.2015 не зазначено, якими саме даними, тобто здійсненими процесуальними діями, слід доповнити доданий до обвинувального акта реєстр, тоді як матеріали про будь-які процесуальні дії прокурора судом не досліджувалися. Більше того, прокурором не вчинялись дії, які б підлягали внесенню до реєстру.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу в частині продовження строку тримання під вартою, постановити нову ухвалу, в якій обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме заставу у розмірі 80 мінімальних заробітніх плат. Вважає ухвалу про продовження строку тримання під вартою незаконною, оскільки таке клопотання прокурор не вручив обвинуваченим і їх захисникам не пізніше ніж за три години до початку розгляду та не мав правових підстав керуватися ст.331 КПК України, якою визначено розгляд питання запобіжного заходу на стадії судового розгляду, однак суд справу до судового розгляду не призначав, а на підготовчому засіданні повернув обвинувальний акт прокурору для належного оформлення та усунення недоліків, оскільки той в черговий раз направив такий до суду з грубими порушеннями норм чинного КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вилучити з резолютивної частини ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 03 лютого 2015 року рішення про продовження строку тримання останнього під вартою.Вважає, що ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконною і необгрунтованою, у зв`язку з тим, що судовий розгляд клопотання прокуратури про продовження строку тримання під вартою взагалі не проводився; суд допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ігнорування вимог кримінально- процесуального закону. Також вважає, що висновки суду про те, що нібито існують ризики, передбачені ст.177 КПК України , є безпідставними.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_13 просить ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 03 лютого 2015 року змінити, скасувавши рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до 4 березня 2015 року. Вважає, що прийняте судом рішення в частині продовження строку тримання під вартою винесене з порушенням норм КПК, а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що суд вийшов за межі своїх повноважень, внаслідок чого суттєво погіршив становище підзахисних, продовживши їх строк перебування в ізоляції. Висновок суду, що ухвала може бути оскаржена тільки в частині повернення прокурору обвинувального акту не відповідає, а ні Конституції України, а ні вимогам Міжнародної конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод. Вказує на те, що продовження строку тримання під вартою діючим КПК на цій стадії кримінального процесу не передбачено. Цю процесуальну дію можна вчиняти тільки в стадії досудового слідства, і вирішувати це питання має право виключно тільки слідчий-суддя. Також зазначає, що суд невірно застосував положення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 19 грудня 2014 року "Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою" .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить ухвалу змінити в частині продовження строку тримання під вартою обвинувачених з підстав її незаконності, обгрунтовуючи невірним застосуванням судом положень КПК України, які торкаються вирішення питання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії повернення обвинувального акту прокурору. Одночасно вважає, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою не мотивоване.
В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_8 просять ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 скасувати, як необгрунтовану. Посилаються на недотримання судом вимог КПК України, які регламентують застосування запобіжного заходу, роз`яснень ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, практики рішень Європейського Суду з прав людини, а тому допушення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , їх захисників на підтримання своїх апеляційних скарг та заперечення проти апеляційної скарги прокурора, виступ прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, заперечивши проти апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Як видно з матеріалів судового провадження, обвинувальний акт за ухвалою місцевого суду від 19.11.2014, яка переглядался в апеляційному порядку, був повернутий прокурору для усунення недоліків в частині вручення копії обвинувального акту обвинуваченим та їх захисникам.
Прокурор повторно направив даний обвинувальний акт до суду після виконання вимог вищезазначеної ухвали.
Суд першої інстанції з підготовчого судового засідання в порядку ст. 314 КПК України повернув обвинувальний акт знову прокурору, не взявши до уваги, що прокурор в порядку ст. 293 КПК України вручав копії обвинувального акту обвинуваченим та їх захисникам. В підтвердження подав розписки про відмову в отриманні обвинуваченими копії обвинувального акту, підтверджені підписами захисників / т. 2 а.с.62 - 68 /. Таким чином обов`язок прокурора про вручення копій процесуальних документів обвинуваченим та їх захисникам, був виконаний.
Відсутність бажання з будь-яких підстав отримати копії передбачених законом процесуальних документів, судова колегія розцінює як реалізацію прав обвинувачених, передбачених ст. 42 КПК України.
Судова колегія вважає, що прокурором була дотримана процедура вручення копії обвинувального акту, а тому рішення суду першої інстанції про його повернення прокурору з цих підстав є незаконне.
Також не грунтується на законі посилання суду про відсутність у реєстрі до обвинувального акту усіх проведених процесуальних дій та рішень, що є перешкодою для призначення кримінального провадження до розгляду. Формою закінчення досудового розслідування є прийняття прокурором рішень, передбачених ч.2 та ч.3 ст. 283 КПК України, яке ним було здійснено у формі звернення до суду з обвинувальним актом.
Повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам ч. 4 ст. 291 КПК України не означає, що такий повернутий на стадію досудового розслідування. При цьому, КПК не передбачає стадію повторного, нового чи додаткового розслідування, а тому рішення суду про невнесення у реєстр відомостей, які, на думку суду першої інстанції, проводились прокурором після повернення йому обвинувального акту, є необгрунтованими.
Заслуговують на увагу апеляційні доводи обвинувачених та захисників про порушення норм КПК України, допущених судом першої інстанції при прийнятті ним рішення про продовження строку тримання під вартою.
У підготовчому судовому засіданні суд перевіряє обвинувальний акт за критеріями прийнятності, які викладені в ст. 291 КПК України.
Вирішення питання про заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу щодо обвинуваченого, можливе у порядку передбаченому ч.3 ст. 315 КПК України.
Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд встановивши підстави для повернення обвинувального акту, тобто неможливість призначення його до розгляду, вирішив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, при цьому без наявності письмового клопотання, яке мало бути подано з урахуванням вимог ст. 199, ст. 184 КПК України. Таким чином суд вирішив питання запобіжного заходу усупереч визначеного законом порядку, чим допустив істотне порушення норм КПК України, тому рішення суду в цій частині як незаконне підлягає скасуванню.
Кримінально-процесуальний закон не визначає обов`язок чи право апеляційному суду продовжувати строк тримання під вартою на вказаній стадії апеляційного розгляду, тому судова колегія немає правових підстав для продовження даного строку тримання під вартою обвинуваченим.
З урахуванням викладеного, оскільки суд першої інстанції допустив істотні порушення норм кримінального процесуального закону, оскаржувана ухвала підлягає
скасуванню на підставі ч.1 ст. 412 КПК України, а обвинувальний акт разом з матеріалами судового провадження призначенню на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги: заступника начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_12 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Ухвала оскарженню не підлягає
Судді