Справа № 373/270/15-к
В И Р О К
Іменем України
25 лютого 2015 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000854 від 17.07.2013 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Переяслав-Хмельницький Київської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, працюючого приватним підприємцем, на утриманні має дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, проживаючого: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України,-

встановив:
16 липня 2013 року, близько 22 год. 50 хв. на проїжджій частині дороги по вул. Літописній в м. Переяслав-Хмельницькому, поблизу кафе «Гостинний двір «Стара Гребля» між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 виникла сварка, причиною якої був конфлікт, що мав місце близько року тому. Після того, як ОСОБА_11 наблизився до ОСОБА_12 , останній, діючи на випередження та не маючи умислу на заподіяння смерті потерпілому, умисно наніс один удар кулаком руки в голову ОСОБА_11 , від чого той упав на асфальт, вдарився головою та втратив свідомість. На місце події було викликано карету швидкої допомоги, яка забрала ОСОБА_11 до Переяслав-Хмельницької центральної районної лікарні, однак під час транспортування останній помер.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 62/К від 16.06.2014 у ОСОБА_11 діагностовано закриту внутрішньочерепну травму: синець в шийній ділянці, забиту рану в тім`яно-потиличній області праворуч під м`які покриви голови, крововиливи під м`яку мозкову оболонку над півкулями мозку, мілкокрапчасті крововиливи в речовину півкуль мозку, мозочка, в стовбур мозку (Варолієв міст), садна на тильній поверхні правої кисті.

Згідно цього ж висновку комісійної судово-медичної експертизи при судово-гістологічному дослідженні виявлено дифузний крововилив в півкулі мозку з вогнищевою лейкоцитарною реакцією в зоні геморагій, набряк-набухання головного мозку.

Смерть ОСОБА_11 настала від закритої внутрішньочерепної травми з крововиливами під м`яку мозкову оболонку над півкулями мозку, крововиливами в речовину півкуль мозку і його стовбур, набряк-набухання головного мозку.

Ушкодження, описані у ОСОБА_11 , виникли від контактів з тупими предметами. Приймаючи до уваги характер і локалізацію ушкоджень в області голови і їх взаємно-протилежну локалізацію (крововилив під м`які мозкові оболонки, більш виражений над лобними долями мозку, а місце прикладання сили в тім`яно-потиличній ділянці голови) і дані обставини справи, комісія вважає, що внутрішньочерепна травма, з найбільшою долею вірогідності, мала характер травми прискорення і протиударом тім`яно-потиличною областю об тупий предмет і утворенням крововиливів під м`яку мозкову оболонку переважно над лобними долями і в півкулі мозку, мозочка та стовбур мозку.

Усі ушкодження в ділянці голови (синець в лобній області, закрита рана в тім`яно-потиличній ділянці праворуч і внутрішньочерепні крововиливи) в своїй сукупності формують закриту внутрішньочерепну травму, яка при житті ОСОБА_11 могла бути віднесена до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечна для життя в момент спричинення.

Синець, описаний в лобній ділянці ОСОБА_11 , виник від удару тупого предмета і міг утворитись від одного удару кулаком нападника.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст. 119 КК України, як вбивство через необережність.

В судовому засіданні обвинувачений вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, а також визнав всі фактичні обставини, встановлені досудовим слідством.

На пропозицію прокурора, яку підтримав обвинувачений та потерпіла, суд у відповідності з ч.3 ст.349 КПК України визначив недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, роз`яснивши правові наслідки такого порядку та постановив допитати обвинуваченого, потерпілу, яка заявила цивільний позов, дослідити висновок комісійної судово-медичної експертизи № 62/К від 16.06.2014 та документи, які характеризують особу обвинуваченого та додатки до цивільного позову.

Обвинувачений ОСОБА_4 показав суду, що пізно увачері 16.07.2013 він разом зі своїм приятелем ОСОБА_13 проходив повз кафе «Гостинний двір «Стара Гребля». В той час, коли він перебував на проїжджій частині асфальтованої дороги по вул. Літописній до нього з відкритого півільйону кафе вийшов ОСОБА_11 разом з кількома своїми товаришами. При цьому ОСОБА_11 згадував про конфлікт, що мав місце близько року поблизу кафе «Гостинний двір «Стара Гребля» , під час якого він ( ОСОБА_4 ) був побитий ОСОБА_11 та його друзями. В той час, коли потерпілий наблизився до нього, він аби попередити можливий, на його думку, напад умисно вдарив кулаком в голову ОСОБА_11 , від чого останній поточився та впав спиною на асфальтне покриття дороги. Після цього його голову підвели товариші, він видавав якісь звуки. Хтось викликав швидку медичну допомогу. На ранок він дізнався, що ОСОБА_11 помер. Він не ходів смерті останнього, а вдарив його, щоб той відстав. На думку обвинуваченого ОСОБА_11 був в неадекватному стані, можливо в алкогольному або наркотичному.

Потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що про конфлікт її чоловіка з обвинуваченим їй нічого не відомо. Про смерть ОСОБА_11 вона дізналася наступного дня від знайомих. Була на похоронах чоловіка, тіло якого з моргу привезли до його матері, яка проживає неподалік від неї в м. Борисполі. Їй невідоме точне місце роботи ОСОБА_11 , його доходи та коло друзів теж їй невідомі. В м. Переяслав-Хмельницький вона ніколи з чоловіком не приїздила. Інколи ОСОБА_11 по кілька день ночував у своєї матері. Вона цікавилась у свекрухи де її чоловік. В той день 16.07.2014 свекруха сказала їй, що він зранку поїхав до м. Переяслав-Хмельницький на базар. В поминальний, дев`ятий день після смерті чоловіка їх спільний син ОСОБА_14 , 2008 року народження поцікавився де батько та сильно засмутився, коли дізнався, що він помер. Наразі сину дуже не вистачає батька. Просить стягнути з обвинуваченого спричинену їй та сину внаслідок загибелі ОСОБА_11 моральну шкоду, яку вона оцінює в 140000 гривень. На запитання суду потерпіла повідомила, що шлюб між нею та ОСОБА_11 розірваний у 2011 році, однак вони підтримували близькі стосунки.

Беручи до уваги визнання своєї вини обвинуваченим, аналізуючи його показання, та обставини викладені в обвинувальному акті, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю. Його дії кваліфіковані вірно.

ОСОБА_4 , наносячи умисно удар кулаком руки в голову ОСОБА_11 не передбачав можливості настання смерті останнього від вчиненої ним дії, але повинен був і міг передбачити такі наслідки, діючи з більшою обачністю та врахувавши при цьому власну фізичну перевагу над потерпілим, силу удару, а також стан дорожнього покриття, куди той неминуче впав би та вдарився головою.

Таким чином вбивство ОСОБА_11 сталось внаслідок злочинної недбалості ОСОБА_4 , який своїми діями, які виразились в нанесенні удару кулаком в голову потерпілого, не маючи на меті спричинення тяжких тілесних ушкоджень птерпілому та не передбачаючи настання смерті останнього, вчинив вбивство через необорежність.

Своїми діями, які виразились у вбивстві через необережність ОСОБА_4 , вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 119 КК України.

При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним діяння, приймає до уваги особу винного, його ставлення до вчиненого, думку потерпілих та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як встановлено, ОСОБА_4 вчинив необережний злочин середньої тяжкості.

Обставиною, яка помякшуює покарання винного є визнання вини та сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжували б покарання винного в суді не встановлено.

Тяжкі наслідки, завдані злочином, на які послався представник потерпілої, як обтяжуючу обставину, є кваліфікаційною ознакою злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України та охоплюються диспозицією цієї норми кримінального закону.

Враховуючи вищевказане, а також відсутність обтяжуючих вину обставин, те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, є приватним підприємцем та депутатом Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, має позитивну характеристику, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, суд вважає за доцільне призначити йому покарання у виді обмеження волі.

Враховуючи те, що обвинувачений не розкаявся у вчиненному перед судом, не вибачився перед потерпілими, суд не застосовує до нього звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з цим, суд вважає за можливе задовольнити клопотання ОСОБА_4 , протии якого не заперечували прокурор, потерпіла, представник потерпілої та застосувати до нього амністію, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років, дітей інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

ОСОБА_4 на час набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VIІ від 08.04.2014 мав та має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про її народження.

Злочин, вчинений ОСОБА_4 до набрання чинності цим Законом, за своїм характером є необережним злочином середньої тяжкості, за який передбачено максимальний строк покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Раніше ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався, у зв`язку з чим амністія до нього не застосовувалась, що підтверджується відповіддю УІАЗ ГУМВС України в Київській області на вимогу надати відомості про судимості.

В суді не встановлено, будь-яких перешкод для застосування амністії до засудженого.

Враховуючи вищевикладене, суд находить за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Цивільний позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

За правилами ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

ОСОБА_11 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2007 року, який у 2011 році був розірваний рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області, що підтверджується штампом в паспорті позивача від 06.05.2011 відділу реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області.

Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_15 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Інших спільних дітей подружжя не мало.

Згідно довідки поліклінічного відділення Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває на диспансерному обліку у лікаря невролога.

Відповідно до довідки з місця проживання потерпілої ОСОБА_7 та згідно її пояснень, ОСОБА_11 був зареєстрований окремо від неї та сина ОСОБА_14 .

З огляду на вищевикладене та показання потерпілої ОСОБА_7 , суд не находить переконливими доводи останньої в тому, що між нею та загиблим ОСОБА_11 були сталі сімейні відносини та соціальні зв`язки, і що його смерть спричинила їй сильні душевні та фізичні страждання, як зазначено у позові.

Разом з цим, суд не погоджується зі стороною захисту, які просили відмовити в задоволенні цивільного позову повністю, посилаючись на те, що він заявлений ОСОБА_7 виключно в своїх інтересах.

В суді потерпіла наголосила, що позов вона заявляє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_14 , який внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 , залишився без батька і таким чином позбавлений батьківської любові та уваги, при тому, що є хворобливою дитиною.

Такі пояснення потерпілої не суперечать змісту цивільного позову, а тому суд вирішуючи його, виходить з обставин та обґрунтувань, що стосуються малолітньої дитини.

Потерпіла не надала суду жодних доказів того, що ОСОБА_11 належно виконував свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню сина ОСОБА_14 , та що загибель батька дитини стала причиною порушення звичного способу життя або певним чином вплинула на душевний та психічний стан дитини.

Разом з цим, втрата батька в будь-якому разі має негативні наслідки для дитини, які мають бути компенсовані винною особою шляхом грошового відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_7 , як законного представника малолітнього.

З огляду на вищевикладене, суд за наявності встановленого факту загибелі ОСОБА_11 внаслідок злочинної недбалості обвинуваченого, та за відсутності прямих доказів спричинення дитині та потерпілій моральної шкоди в розумінні ст. 23 ЦК України, визначає її розмір, виходячи з засад розумності та справедливості, враховуючи при цьому необережний характер вчиненого ОСОБА_4 злочину, що значно знижує ступінь його вини відносно наслідків, які настали.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення цивільного позову та стягнення з винного на користь потерпілої грошового відшкодування моральної шкоди спричиненої дитині ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 373-376 КПК України, Законом України «Про амністію у 2014 році» № 1185- VIІ, ст. 86, ч.1 ст. 119 КК України, ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання - чотири роки обмеження волі.

На підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, застосувавши до нього амністію.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 20 000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно

Суддя: ОСОБА_1