У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду
України

у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Глоса Л.Ф., Коротких О.А.,

за участю прокурора

Казнадзея В.В.

розглянула у
судовому засіданні у м. Києві 6 березня 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції,на судові рішення щодо ОСОБА_1

Вироком Дніпровського районного суду
м. Херсона від 22 серпня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, громадянина України,
уродженця та жителя м. Херсона, як зазначено у вироку, раніше
неодноразово судимого, останній раз 10.03. 2005 року Дніпровським районним
судом м. Херсона за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі з
випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та на підставі п. “е” ст. 1 Закону
України “Про амністію” від 31.05.2005 року звільненого від відбування
покарання,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 311 КК України на 1 рік обмеження волі;

- за
ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки
позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено
остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно зі ст. 76 КК України на
ОСОБА_1 покладено обов'язки не виїжджати за межі України на постійне місце
проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи.

Питання про речові докази вирішено в
порядку, визначеному ст. 81 КПК України.

Зазначеним вироком ОСОБА_1 визнаний
винним і засуджений за те, що він 11 липня 2006 року близько 10 години біля
Киндійського цвинтаря у м. Херсоні незаконно без мети збуту придбав у
невстановленої особи особливо
небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, вагою у перерахунку на суху речовину - 0, 28 г. а
також 0,7 г. ангідриду оцтової кислоти, що є прекурсором з метою його
використання для виготовлення наркотичних засобів. Наркотичний засіб та
прекурсор він незаконно зберігав за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 у м.
Херсоні до їх вилучення працівниками
міліції.

Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 14 листопада 2006 року за
апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, цей вирок в частині
призначеного за ч.1 ст. 311 КК України ОСОБА_1 покарання
скасовано і за цим законом призначено
ОСОБА_1покарання у виді штрафу у
розмірі 510 грн. Виключено із вступної
частини вироку районного суду вказівку про наявність у ОСОБА_1 попередніх
судимостей в 1976 та 1994 роках. Постановлено виконувати самостійно цей вирок
та вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 22 серпня 2006 року щодо
ОСОБА_1 в частині його засудження за ч. 1 ст. 309 КК України із випробуванням з
іспитовим строком на 1 рік . У решті вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційному поданні прокурор
просить вирок Апеляційного суду Херсонської області від 14.11.2006 року щодо
ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд у зв'язку з
істотними порушеннями кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального
закону. На обґрунтування доводів подання прокурор посилається на те, що
апеляційний суд не зазначив у вироку про мету придбання і перевезення ОСОБА_1
прекурсору - для його використання у виготовленні наркотичних засобів,
безпідставно послався на наявність у нього судимості за вироком Дніпровського
районного суду м. Херсона від 10.03.2005
року та в порушення вимог ст. 70 КК України не призначив остаточне покарання за
сукупністю злочинів.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення прокурора на
підтримку доводів касаційного подання, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи, викладені в касаційному поданні, колегія суддів вважає, що
воно підлягає задоволенню.

Як видно із судових рішень, ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за
вчинення двох злочинів,
передбачених різними статтями
Кримінального кодексу України, за якими йому призначено різне за видом покарання.

Відповідно до вимог ст. 70 КК України
при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин
окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Проте, судом зазначені вимоги закону не виконані.

Як убачається з вироку апеляційного суду, суд не призначив ОСОБА_1 остаточне покарання за сукупністю злочинів,
тобто не застосував кримінальний закон, який підлягав застосуванню. Про це
правильно зазначено в касаційному поданні прокурора.

Таке порушення закону, відповідно до вимог ст.398 КПК України, є безумовною
підставою для скасування вироку. За таких обставин судове рішення є незаконним,
а тому вирок апеляційного суду внаслідок неправильного застосування
кримінального закону підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий
апеляційний розгляд.

При новому розгляді суду належить повно, всебічно та об'єктивно дослідити
всі обставини справи, перевірити доводи касаційного подання про інші допущені
судом порушення вимог кримінального й кримінально-процесуального закону та
правильно призначити покарання.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

касаційне подання прокурора, який
брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції задовольнити, вирок
Апеляційного суду Херсонської області від 14.11.2006 року щодо
ОСОБА_1скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд у той же апеляційний суд в іншому складі суддів.

судді:

Паневін В.О.
Коротких О.А.
Глос Л.Ф.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, думку прокурора про відсутність підстав для
задоволення касаційних скарг
захисника ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у касаційних
скаргах, колегія суддів дійшла
наступного.

У
тих випадках, коли до кримінальної відповідальності притягнуто особу, яка діяла
з умислом, спрямованим на заподіяння шкоди потерпілому, належить ретельно
досліджувати характер вчинених нею діянь та поведінку, яка передувала злочину,
під час його виконання і після цього, з тим щоб всі дані, які розкривають зміст
і спрямованість його умислу, були враховані при прийнятті рішення щодо
юридичної оцінки вчиненого.

ОСОБА_4 на досудовому слідстві
давав показання про те, що внаслідок сварки між ним і потерпілим останній
намагався втекти від нього. Він його наздогнав і вдарив кулаком в обличчя. Від
цього удару потерпілий впав почав кричати, намагався встати з колін, а він
продовжував наносити йому удари ногами в голову та інші частини тіла. Наніс
близько 5-6 таких ударів. Після чого ОСОБА_5 перестав рухатись, захарчав, його
обличчя було залите кров'ю, а він,
виявши у потерпілого відсутність пульсу, з місця скоєння злочину втік. (а.с.
48-49, 52-53, 58-61).

Свідок ОСОБА_6 в судовому
засіданні підкреслювала, що з місця події чула звуки, характерні для нанесення
ударів ногами.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи смерть потерпілого
настала від перелому кісток носа та основи черепа, що супроводжувалося масивною
зовнішньою кровотечею, попаданням крові в дихальні шляхи та виникненням
механічної асфіксії. Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження утворилися
внаслідок заподіяння йому 10-15 ударів.

Те, що удари наносились з
прикладанням значної сили свідчать показання ОСОБА_4 - “бив зі всієї сили”
(а.с. 49).

Потерпіла ОСОБА_7, як під час
досудового слідства, так і в своїй апеляційній скарзі на вирок районного суду,
обґрунтовуючи спрямованість умислу засудженого на заподіяння смерті потерпілого
також посилалася на те, що за півтора місяці до вчиненого даного злочину
засуджений погрожував потерпілому фізичною розправою.

Ці доводи потерпілої судовими інстанціями не
перевірені і їм не дано належної оцінки.

З урахуванням викладеного, і
враховуючи кількість, характер,
локалізацію виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, що засуджений припинив
наносити удари в життєво важливі органи
ОСОБА_5 тільки тоді, коли останній перестав рухатись та невдовзі помер, колегія
суддів ставить під сумнів правильність висновків суду про наявність в діях
засудженого умислу тільки на заподіяння потерпілому тяжких тілесних
ушкоджень.

Крім того, згідно з пред'явленим ОСОБА_4 обвинуваченням
за ст. 115 ч.1 КК України, він ударами
ногами в голову ОСОБА_5 заподіяв йому
тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа та основи черепа, що
супроводжувалось масивною зовнішньою кровотечею, попаданням крові в дихальні
шляхи та виникненням механічної асфіксії, які мають прямий причинний
зв'язок із настанням смерті останього.

Тисменицький районний суд,
розглядаючи кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні цього
злочину, не навівши відповідних доказів, прийшов до висновку, що зазначені
тілесні ушкодження у потерпілого виникли внаслідок його падіння на бетонні
східці, кваліфікувавши його дії за ст. 119 ч.1
КК України .

Апеляційний суд, скасувавши це
рішення районного суду, не сформулював у вироку обвинувачення, визнаного судом
доведеним.

Колегія суддів також звертає
увагу на те, що апеляційний суд, погоджуючись з рішенням районного суду про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 щомісячно по 211 грн. 87 коп. на
утримання неповнолітніх дітей потерпілого, не врахував, що матір'ю цих дітей є
ОСОБА_8 і не з'ясував чи не порушуються
таким чином її права.

З огляду на викладене, судова
колегія вважає, що вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_4 підлягає скасуванню, а
справа направленню на новий апеляційний
розгляд. Якщо при новому розгляді судом буде встановлена винуватість ОСОБА_4 у
вчиненні умисного вбивства ОСОБА_5, чи у заподіянні йому тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть
потерпілого, то призначене йому покарання через м'якість слід визнати недостатнім.

Постановлені у касаційній
скарзі захисника ОСОБА_2 питання про необхідність кваліфікації дій засудженого
за ст. 119 ч.1 КК України , повинні бути
вирішені при новому розгляді справи згідно з вимогами закону.

На підставі наведеного та
керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України , колегія суддів

у
х в а л и л а:

касаційні скарги захисника
ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_3
задовольнити частково.

Вирок
апеляційного суду Івано - Франківської
області від14 вересня 2005 року щодо ОСОБА_4скасувати, а справу направити на
новий апеляційний розгляд у іншому складі суддів.

Судді:

Глос
Л.Ф. Короткевич М.Є. Кліменко
М.Р.

Так, з показань потерпілих ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11вбачається, засуджена, обіцяючи їм допомогти влаштуватися на
роботу домогосподинями в Туреччині,
особисто відвозила їх в цю країну до своєї знайомої ОСОБА_12та її чоловіка
ОСОБА_13, а сама поверталася в Україну. Після чого, ці особи ставили їх перед фактом , що ОСОБА_14 продала їх їм, а тепер вони зобов'язані
працювати на них, займаючись проституцією. Щоб змусити їх займатися проституцією
вони були позбавлені особистих документів, до них застосовували фізичне та
психічне насильство. Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_11згодом були перепродані
іншим особам для їх подальшої сексуальної експлуатації.

Дані протоколів огляду закордонних
паспортів потерпілих свідчать, про те, що вони в зазначений у вироку час,
дійсно перебували в республіці Туреччина.

Дослідженими в судовому засіданні
показаннями свідка ОСОБА_15 підтверджується, що її дочка ОСОБА_12із своїм
чоловіком ОСОБА_13 живуть в Туреччині.

Засуджена, під час досудового слідства, давала покази
про те, що вона, прийнявши пропозицію
своєї знайомої ОСОБА_12., організовувала виїзд

жінок з м. Херсона в Туреччину для заняття
проституцією. За це вона отримувала гроші як безпосередньо від ОСОБА_12 в Туреччині, так і через її матір, якій гроші надходили із
Туреччини в м. Херсон через систему “Вестерн
Юніон”.

Ці покази засудженої узгоджуються з
даними, які містяться в довідці В.О. президента Товариства “Українська
фінансова група”, що з жовтня 2002 року ОСОБА_15 отримувала грошові перекази в
доларах США із Туреччини через систему “Вестерн
Юніон”.

Відповідно до встановлених у справі фактичних
обставин суд правильно застосував кримінальний закон і вірно кваліфікував дії
ОСОБА_14 за ч.2 ст. 149 КК України .

Доводи в скарзі захисника ОСОБА_15
про те, що апеляційний суд призначив їй занадто суворе покарання, і про
пом'якшення його до меж, встановлених
районним судом, є безпідставними.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що
скоєний ОСОБА_14 злочин є особливо
тяжким, обставин, які б свідчили про можливість її виправлення без відбування покарання
немає, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що визначене їй
покарання із застосуванням ст. 75 КК
України не відповідає тяжкості злочину
та особі засудженої внаслідок м'якості , і призначив їй покарання 5 років позбавлення волі реально.

Ті обставини, на які посилається
захисник ОСОБА_15 у касаційній скарзі, зокрема на те, що засуджена має двох
неповнолітніх дітей, що на її утриманні перебуває мати, а сама вона є інвалідом дитинства не є
достатніми підставами для зміни вироку у цій частині.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК
України , колегія суддів

У х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_15 залишити без задоволення, а вирок
апеляційного суду Херсонської області від 1 листопада 2005 року щодо ОСОБА_14- без зміни.

Судді:

Драга В.П. Глос Л.Ф. Федченко О.С.

.

З показань свідка ОСОБА_16 видно, що
він прийняв від ОСОБА_17 явку з повиною,
в якій засуджений власноруч написав, що 4.07.2005р. в місті Ковелі він убив
жінку. Це підтверджується дослідженою в судовому засіданні явкою з повиною.
(а.с. 54).

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 пояснили, що 4.07.2005р. ОСОБА_20
прийшла додому разом з ОСОБА_17, а наступного дня вона повідомила їм, що цей
хлопець вбив жінку. На стадії досудового слідства ОСОБА_17 під час його допиту
4. 07. 2005р., при відтворенні обстановки та обставин події 5. 07.
2005р.,проведених з участю захисника, також давав показання про те, що він
наносив удари ножем в живіт та груди
потерпілої (а.с. 113,130)

Тому посилання засудженого на те, що
він вбивства ОСОБА_21 не вчиняв, колегією суддів розцінюється, як
необґрунтоване.

Суд ретельно перевірив в
судовому засіданні і доводи ОСОБА_17 про його непричетність до викрадення майна
потерпілої. Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними
колегія суддів розцінює аргументованими, такими, що відповідають матеріалам
справи.

Так, як видно з протоколу відтворення обстановки та обставин події,
ОСОБА_17 чітко вказував, звідки саме були викрадені гроші та дезодорант
потерпілої (а.с. 128-132).

З послідовних пояснень засудженої
ОСОБА_20 вбачається, що вони спільно з
ОСОБА_17 скоїли крадіжку 400 грн. та дезодоранта з помешкання потерпілої.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що вона
4.07.2005р. бачила, як засуджені разом рахували гроші.

ОСОБА_17 в судовому засіданні підтвердив, що викрадені гроші якими в подальшому він
розпоряджався разом з ОСОБА_20, знаходились
у нього.

На підставі цього суд дійшов правильного висновку про наявність спільного
умислу у засуджених на заволодіння майном
ОСОБА_21.

Виходячи з доказів, які були
перевірені в судовому засіданні, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_17 за ч.1
ст. 115 та ч. 2 ст. 185 КК України.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну вироку, по
справі не встановлено.

Покарання засудженому
призначено відповідно до вимог ст. 65
КК України в межах санкції статей КК України, за якими його засуджено, з врахуванням
тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого, і покарання є
справедливим.

Підстав для пом'якшення покарання
колегія суддів не знаходить.

Враховуючи викладене, керуючись ст..
ст.. 394-396 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_17 залишити без
задоволення, а вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Волинської області від 23 листопада 2005 року щодо ОСОБА_17-
без зміни.

Судді:

Глос Л.Ф. Короткевич М.Є. Стрекалов Є.Ф.