Ухвала

іменем україни

03 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_15,

суддів: ОСОБА_13, ОСОБА_14,

за участю прокурора ОСОБА_16,

адвоката ОСОБА_17,

потерпілого ОСОБА_2,

розглянула у судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_3 на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року.

Вироком Городенківського районного суду від 08 травня 2014 року,

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за:

- ч. 1 ст. 129 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

- ч. 4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_3 звільнений від відбування покарання за ч. 1 ст. 129 КК у зв'язку із закінченням строків давності.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання за ч. 4 ст. 296 КК з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.

Постановлено стягнути із ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 20 049, 61 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Також вироком суду вирішені питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальній справі.

Вказаним вироком ОСОБА_3 засуджено за те, що він 6 липня 2010 року близько 10.30 год., в кабінеті адміністративного приміщення СВК «Ясени» у с. Ясенів-Пільний Городенківського району Івано-Франківської області, де знаходились головний бухгалтер СВК «Ясени» ОСОБА_4 та керівник ОСОБА_2, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпричинно вчинив конфлікт з останнім, під час якого завдав йому рукою удар в голову та удари у різні частини тіла руками і дерев'яним стільцем, спричинивши потерпілому легких тілесних ушкоджень.

Також у ході конфлікту ОСОБА_3 направляв у бік ОСОБА_2 заздалегідь заготовлений пістолет «ТТ-Т» непридатний до стрільби, за допомогою якого створив реальну загрозу для життя та здоров'я останнього.

У подальшому ОСОБА_3, вийшовши з приміщення на вулицю, завдав металевою вішалкою ударів по автомобілю потерпілого ОСОБА_2 «Мерседес Бенц», пошкодивши його.

Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року вирок районного суду, в частині призначення покарання скасовано та постановлено новий вирок, яким ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 296 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Постановлено стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн та 16 850 грн витрат за надання правової допомоги. В решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись з вироками судів першої та апеляційної інстанції, просить їх змінити, а саме: в частині його засудження за ч. 1 ст. 129 КК провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу злочину, а в частині засудження за ч. 4 ст. 296 КК його дії перекваліфікувати на ч. 2 ст. 125 КК та звільнити його від кримінальної відповідальності за цією статтею КК у зв'язку з закінчення строків давності. Вважає свою вину в інкримінованих злочинах не доведеною, а висновки суду першої та апеляційної інстанції з цього приводу помилковими. Заперечує відсутність у нього хуліганського мотиву та стверджує, що подія злочину була викликана особистими неприязними стосунками між ним і потерпілим. Також зазначає, що вирок апеляційного суду винесено незаконним складом суду, а розмір відшкодування моральної шкоди є безпідставно завищеним.

Потерпілий ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому із наведенням аргументів на спростування заявлених касаційних вимог стверджує про їх необґрунтованість та просить вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та пояснення потерпілого, які заперечували проти задоволення касаційної скарги, пояснення адвоката ОСОБА_17 на підтримку касаційної скарги засудженого ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Доводи засудженого у касаційній скарзі про недоведеність його вини у вчиненні хуліганства за допомогою заздалегідь заготовленого предмету спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, є безпідставним і спростовується зібраними по справі доказами, які відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності. Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 щодо характеру і динаміки розвитку подій, які мали місце 06 липня 2010 року та свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11; довідкою Городенківської ЦРЛ, даними протоколів огляду місця події, огляду адміністративного приміщення СВК «Ясени», відтворення обстановки та обставин події; висновками імунологічної та товарознавчої експертиз, висновком експерта та протоколом огляду автомобіля, а також протоколами очних ставок між ОСОБА_4 та ОСОБА_12 і ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Показання зазначених осіб з урахуванням суб'єктивного сприйняття ними подій, суттєвих суперечностей не мають та узгоджуються як між собою так із іншими доказами, а тому суд обґрунтовано визнав їх такими, що відповідають дійсності.

Крім того, як правильно встановлено судом, а також не заперечувалося самим засудженим, пістолет призначений для відстрілу патронів споряджених гумовими кулями, того дня він взяв з собою з метою самозахисту. Тобто засуджений знав, що вказаний пістолет хоча і був фактично не придатний для стрільби, однак є предметом спеціально пристосованим для спричинення тілесних ушкоджень. Використаний ОСОБА_3 вказаний спеціальний засіб з метою залякування, потерпілими був сприйнятий, як реальна погроза своєму життю та здоров'ю.

Покликання засудженого на встановлені рішенням суду в іншій кримінальній справі мети і характеру його дій, що були обумовлені особистими неприязними стосунками між ним і потерпілим не спростовують правильності кваліфікації скоєного, яке має всі ознаки такого складу злочину, як хуліганство.

Враховуючи наведене, дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 129 та ч. 4 ст. 296 КК кваліфіковані правильно.

Що стосується міри покарання, визначеної вироком апеляційного суду без застосування ст. 75 КК, то колегія суддів з нею погодитись не може.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, апеляційний суд, скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного засудженому покарання послався тільки на те, що суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпечність вчинених злочинів, дані про особу винного та його ставлення до скоєного. При цьому, залишилось без належної уваги те, що ОСОБА_3 не має судимості, позитивно характеризується, утримує неповнолітню дитину і в повному обсязі відшкодував спричинену матеріальну шкоду.

Наведені дані в їх сукупності, дають підстави вважати, що виправлення засудженого та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК з покладенням обов'язків, передбачених ст. 76 КК.

Отже, апеляційний суд неправильно застосував кримінальний закон, що відповідно до ст. 398 КПК 1960 року є підставою для зміни ухваленого цим судом рішення.

Рішення суду про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу з засудженого підтверджується матеріалами кримінальної справи та відповідає вимогам закону, характеру і обсягу моральних страждань потерпілого, узгоджується з принципом розумності та справедливості.

Що стосується посилань засудженого про те, що апеляційним судом при перегляді справи було порушено вимоги ст. 54 КПК 1960 року, то вони є безпідставними, оскільки ухвала колегії суддів апеляційної інстанції за участю судді ОСОБА_18 постановлювалася у іншій кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_2, і будь-якого сумніву в об'єктивності цього судді під час розгляду справи щодо ОСОБА_3 цей факт не викликає.

Будь-яких інших обставин, передбачених статтями 54, 55 КПК 1960 року, що виключають можливість зазначеним суддею брати участь у розгляді справи щодо ОСОБА_3 у касаційній сказі не наведено.

На підставі викладеного та керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року щодо ОСОБА_3 змінити.

Застосувати ст. 75 КК та вважати ОСОБА_3 засудженим за ч. 4 ст. 296 КК до 3 років позбавлення волі з звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

На підставі пунктів 2, 3 ст. 76 КК покласти на ОСОБА_3 обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

С у д д і:

ОСОБА_15 ОСОБА_13 ОСОБА_14