АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/182/15 Справа № 175/2683/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2015 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого- ОСОБА_6
захисника- адвоката ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Колпни Орловської області Російської Федерації, мешканця м.Дніпропетровська,-
В С Т А Н О В И Л А:
В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник- адвокат ОСОБА_7 підтримали апеляцію у повному обсязі, прохали її задовольнити.
Прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції прохав апеляцію обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції- без змін, як законний та обґрунтований.
При організації й здійсненні фінансово-господарської діяльності ТОВ «Дніпроторгкомцентр» ОСОБА_6 , як директор, зобов`язаний був керуватися:
ст.ст.9,11 Закону України «Про систему оподатковування» № 1251-XII від 25.06.1991 року зі змінами й доповненнями;
2) ч.2,3 ст.8, ч.5,8 ст.9 розділу 3, ч.1 ст.11 розділу 4 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» № 996-ХІУ від 16.07.1999 року;
підпунктами 2.12, 2.14, 2.16, 2.17 пункту 2 «Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» № 88 від 24.05.1995 року, зареєстроване в Мін`юсті України 05.06.1995 року за №168/704;
2) ст.67 Конституції України, відповідно до якої: «Кожний зобов`язаний платити податки й збори в порядку й розмірах, встановлених законом».
Отже, ОСОБА_6 достовірно було відомо, що він, відповідно до вищевказаних норм чинного законодавства України й статуту підприємства повинен та зобов`язаний знати про достовірність даних, вказаних у документах фінансово-господарської діяльності, достовірно та вчасно визначати суми податків, а також у повному обсязі й у встановлений законом термін сплачувати їх у бюджет держави.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до висновку, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, в тому числі ухваленим з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.2) ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини та мотиву скоєння кримінального правопорушення, а також докази на підтвердження встановлених судом обставин та мотив неврахування окремих доказів. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути викладені в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви в їх достовірності.
Так, всупереч вимогам наведених вище статей кримінального процесуального закону суд, при викладенні у мотивувальній частині вироку обвинувачення ОСОБА_6 /а.с.43-48 т.10/, визнаного доведеним, виклавши формулювання про вчинення засудженим ухилення від сплати податків у великих розмірах та в підробці, складанні й використанні підроблених офіційних документів, при цьому не зазначив в чому саме знайшла своє відображення суб`єктивна сторона ухилення від сплати податків в діях ОСОБА_6 , не навів належних мотивів, з яких доводи ОСОБА_6 про відсутність у останнього умислу на скоєння саме вказаного кримінального правопорушення було відкинуто, не обґрунтував у вироку, чому надав перевагу одним доказам у справі і відкинув інші, обмежившись лише загальними фразами.
Не проаналізував та не дав належної оцінки у своєму вироку суд першої інстанції і акту перевірки № 556 /231/20201835 від 10 вересня 2010 року по періоду підприємницької діяльності ТОВ «Дніпроторгкомцентр» з 01 липня 2007 року по 30 червня 2010 року, згідно якого податковими органами була зазначена правомірність характеру діяльності товариства.
Також, як витікає з положень ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Однак в порушення положень вказаної вище статті кримінального процесуального закону, не дивлячись на висновки та мотиви, викладені в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2014 року /а.с.172-181 т.9/, безпідставно відхиливши клопотання обвинуваченого та його захисника про встановлення та витребування первинних документів підприємств, з якими здійснювало свою підприємницьку діяльність ТОВ «Дніпроторгкомцентр» по реалізації придбаних в ТОВ «Агро-Інвест», ТОВ ТД «Альянс 3», «Техпром М» товарів та допиті посадових осіб цих підприємств, а також в клопотанні /а.с.1-2 т.10/ про призначення судово-економічної експертизи з урахуванням первинної документації всіх зазначених підприємств /а.с.40 т.10/, необхідність проведення якої витікає з висновків вказаної вище ухвали суду апеляційної інстанції, які необхідні для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, відповідно до вимог ст.365 КПК України після оголошення судових дебатів закінченими суд надає обвинуваченому останнє слово.
Вказані вище вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції були порушені.
Так згідно технічного запису процесу в судовому засіданні 27 жовтня 2014 року, оголосивши судові дебати закінченими, суд видалився до нарадчої кімнати не надавши при цьому останнє слово обвинуваченому, а саме право обвинуваченого на захист, позбавивши останнього можливості повідомити про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, тобто захищатися всіма встановленими законом засобами від пред`явленого обвинувачення, тим самим істотно порушивши вимоги кримінального процесуального закону, які, в сукупності з наведеними вище, відповідно до вимог п.1), п.3) ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.
Також, відповідно до загальних засад кримінального провадження, тобто ст.7 КПК України, а також вимог ст.42 КПК України має право бути присутнім у судовому засіданні і розгляд кримінального провадження за його відсутністю, крім випадків, передбачених ст.381 КПК України, на підставі вимог п.3) ч.2 ст.412 КПК України, тягне за собою безумовне скасування судового рішення.
Однак в порушення вимог вказаних статей кримінального процесуального закону суд першої інстанції в судовому засіданні 27 жовтня 2014 року, не надавши останнє слово обвинуваченому видалився в нарадчу кімнату, не оголосивши останньому дату наступного судового засідання для проголошення судового рішення і після виходу з якої оголосив вирок за відсутністю обвинуваченого, допустивши тим самим істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та прав обвинуваченого ОСОБА_6 .
Таким чином при ухваленні вироку суд першої інстанції допустив таку невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, в тому числі права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , які в своїй сукупності завадили суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення по справі.
Враховуючи наведене вище, а також те, що суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження та докази, які не досліджувалися судом першої інстанції лише за клопотанням учасників судового провадження, жодна зі сторін в суді апеляційної інстанції клопотання про дослідження обставин та доказів не заявила, не ставив питання про це у своїй апеляційній скарзі і сам обвинувачений, відповідно ж до п.19) ч.1 ст.7 КПК України, ч.2, ч.3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, колегія суддів в даному випадку позбавлена можливості винесення кінцевого рішення по справі.
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.
Інші доводи, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, суду слід перевірити при новому розгляді справи, а також вжити всіх передбачених законом заходів до повного, всебічного і об`єктивного розгляду обставин справи, докази дослідити відповідно до вимог кримінального процесуального закону, дати доказам належну оцінку, ухваливши справедливе, законне та обґрунтоване рішення.
Виходячи з наведеного вище доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі в тій частині, де йдеться про закриття справи судом апеляційної інстанції підставі вимог ст.284 КПК України колегія вважає їх передчасними.
При новому розгляді суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону слід детально перевірити доводи обвинуваченого, заявлені останнім під час розгляду справи, в тому числі в апеляційній скарзі, встановити шляхом надання доручень, на підставі ст.333 КПК України, підприємства, з якими здійснювало свою підприємницьку діяльність ТОВ «Дніпроторгкомцентр» по реалізації придбаних в ТОВ «Агро-Інвест», ТОВ ТД «Альянс 3», «Техпром М» товарів, допитавши відповідальних осіб цих підприємств з приводу здійснення підприємницької діяльності з товариством, керівником якого був ОСОБА_6 , при встановленні таких вилучити первинну бухгалтерську та податкову документацію, з урахуванням якої та інших первинних документів, які маються в матеріалах кримінального провадження призначити по справі судово-економічну експертизу, ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.
На підставі вище викладеного, керуючись ч.6 ст.9 КПК України, п.13) ч.1 ст.7 КПК України, ст.20 КПК України, ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, п.6) ч.1 ст.407 КПК України, ст.409 КПК України-ст.412 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_6 - скасувати, призначивши новий судовий розгляд в тому ж суді першої інстанції, в іншому складі.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4