У Х В А Л А

ІМНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.

суддів

Глоса Л.Ф., Паневіна В.О.

за участю прокурора та
засудженого

Сухарєва О.М. ОСОБА_1

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 10 липня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Київського районного суду м.
Харкова від 31 липня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області
від 17 жовтня 2006 року.

Вироком Київського районного суду м.
Харкова від 31 липня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено:
- за ч. 2 ст. 364 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та
організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки;

- за ч.
2 ст. 366 КК України на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права займати
посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та
організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю цих злочинів ОСОБА_1 призначено остаточне покарання у виді 5 років
позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій строком на 2
роки.

На підставі статей 75 і 76 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
2 роки з покладенням на нього відповідних обов'язків.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської
області від 17 жовтня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено, за ч. 2 ст. 366 КК
України зменшено строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати
певні посади до 1 року 6 місяців і за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК
України йому остаточно визначено додаткове покарання у виді позбавлення права
обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та
організаційно-розпорядчих функцій строком 2 роки.

ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за
те, що працюючи ІНФОРМАЦІЯ_2, будучи
службовою особою, використовуючи своє службове становище в інтересах ЗАТ “МВК
Гортрансрезерв” та АК “Контакт”, він 22 жовтня 2003 року в м.Харкові склав із
ЗАТ “МВК Гортрансрезерв” завідомо неправдивий договір купівлі-продажу насіння
соняшнику в кількості 500 тон, яких не було в наявності, про що йому було
достовірно відомо, зловживаючи своїм службовим становищем доручив ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_2 скласти завідомо неправдиві товарну та податкову накладні № 245 від
22.10.2003 року про поставку та продаж АК “Контакт” ЗАТ “МВК Гортрансрезерв”
насіння соняшнику в кількості 350 тон на загальну суму 436800 грн., які
підписав та завірив круглою печаткою АК “Контакт”, проте в бухгалтерському
обліку їх не відобразив.

Вказані вище завідомо підроблені
документи ОСОБА_1 видав голові правління ЗАТ “МВК Гортрансрезерв” та його
заступнику, які відобразили ці документи в бухгалтерському обліку свого
підприємства та відповідно отримали можливість зменшити податкові зобов'язання
свого підприємства перед бюджетом по податку на додану вартість у сумі 72800
грн., що потягло тяжкі наслідки.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1,
за її змістом, просить судові рішення щодо засудження за ч. 2 ст. 364 КК
України скасувати, а справу закрити за відсутністю в його діях складу злочину.
Також просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 на ч. 1 ст. 366 КК України і
звільнити від призначеного за цим законом покарання на підставі акту амністії,
оскільки від його дій тяжких наслідків не настало, а на момент вчинення злочину
він досяг 60-річного віку.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який
підтримав свою касаційну скаргу, думку прокурора про залишення касаційної
скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не надавав податкового
кредиту ЗАТ “МВК Гортрансрезерв” судами першої та апеляційної інстанцій у
вироку та ухвалі не спростовані, а та обставина, що він усвідомлював можливість
отримання вказаним товариством податкового кредиту, не свідчить про те, що саме
шляхом укладення зазначеного у вироку договору купівлі-продажу насіння
соняшнику він зловживав своїм службовим становищем в інтересах ЗАТ “МВК Гортрансрезерв”.

З приводу надання ОСОБА_1 податкового кредиту ЗАТ “МВК
Гортрансрезерв” не наведено належних доказів ні у вироку суду першої інстанції,
ні в ухвалі апеляційного суду.

Відсутні в матеріалах справи також показання свідків
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про те, що саме шляхом укладення фіктивного договору
купівлі-продажу насіння соняшнику ОСОБА_1 умисно надав податковий кредит
очолюваному ними товариству.

Крім того, матеріали справи щодо ОСОБА_3 і ОСОБА_4, як
посадових осіб ЗАТ “МВК Гортрансрезерв”, стосовно інкримінованих ОСОБА_1
злочинів виділені для додаткової перевірки в окреме провадження і на день
розгляду справи щодо ОСОБА_1судами першої та апеляційної інстанції свого
остаточного вирішення не знайшли. Разом із тим питання належного з'ясування
обставин укладення цими особами з ОСОБА_1 фіктивного договору купівлі-продажу
насіння соняшнику та використання ними фіктивних документів для отримання
податкового кредиту ЗАТ “МВК Гортрансрезерв” має важливе значення для
визначення відповідальності самого ОСОБА_1за ці ж самі дії.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про безумовну винність
ОСОБА_1у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а також
апеляційного суду про те, що при вчиненні цього злочину він діяв з прямим
умислом на зловживання службовим становищем в інтересах ЗАТ “МВК
Гортрансрезерв”, колегія суддів вважає передчасними.

Враховуючи, що зловживання ОСОБА_1 своїм службовим становищем в інтересах
ЗАТ “МВК Гортрансрезерв” по наданню цьому товариству податкового кредиту в вироку
не підтверджено відповідними доказами, що фактично залишилося поза увагою
апеляційного суду, то сумнівним є також висновок суду першої інстанції про
правильність визнання його винним за ч. 2 ст. 366 КК України, законність
засудження за якою, всупереч ч. 2 ст.
377 КПК України, в ухвалі апеляційного суду взагалі не мотивована.

Тому ухвала апеляційного суду як така, що не містить
відповідно обгрунтованих підстав для залишення апеляції ОСОБА_1без задоволення,
підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК України через істотне
порушення вимог кримінально-процесуального закону, а справа щодо нього -
направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого цьому суду слід
ретельно розглянути доводи апеляції і у разі залишення апеляції без
задоволення, навести підстави такого рішення в ухвалі.

Оскільки ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню
через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, скарга
засудженого підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 жовтня 2006 року щодо
ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С У Д Д І :

Міщенко С.М. Глос Л.Ф. Паневін В.О.