Справа № 627/120/15-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2015 рокусмт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мурафа, Краснокутського району, Харківської області, проживаючої АДРЕСА_1 , зареєстрованої АДРЕСА_2 , не працюючої, не заміжньої, маючої середню освіту, українці, громадянці України, раніше судимій: 24.09.2014 року Краснокутським районним судом Харківської області за ст.185 ч. 1 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , згідно вироку Краснокутського районного суду Харківської області 24.09.2014 року була засуджена за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

03.11.2014 року даний вирок надійшов на виконання до Краснокутського районного підрозділу кримінально виконавчої інспекції УДПтСУ в Харківській області.

13.11.2014 року засуджена ОСОБА_4 прибула до кримінально виконавчої інспекції для постановки на облік, де була письмово ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт та отримала направлення до Мурафської сільської ради для відбування безоплатних громадських робіт та повинна була приступити до відбування покарання з 14.11.2014 року.

Але ОСОБА_4 , порушуючи порядок та умови відбування покарання призначеного їй Краснокутським районним судом, так і не приступила до виконання покарання у вигляді 200 годин громадських робіт у вказаний термін без поважних причин.

02.12.2014 року з Мурафської сільської ради до кримінально виконавчої інспекції надійшов табель виходу підоблікової ОСОБА_4 на роботу в листопаді 2014 року, відповідно до якого остання відпрацювала лише 16 годин з 44 годин, які були передбачені графіком. 09.12.2014 року до кримінально виконавчої інспекції для реєстрації була викликана ОСОБА_4 , але незважаючи на отриманий виклик, остання так і не з`явилася до кримінально виконавчої інспекції без поважних причин, тому 22.12.2014 року засуджену ОСОБА_4 було доставлено приводом до кримінально виконавчої інспекції, де остання письмово повідомила, що не в повній мірі приступила до відбування покарання у вигляді громадських робіт без поважних причин, після чого їй було винесено застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт.

Однак підоблікова ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробила, так як у листопаді 2014 року відпрацювала лише 16 годин із встановлених 44 годин за графіком, тобто 28 годин ОСОБА_4 не відпрацювала без поважних причин. У грудні 2014 року із встановлених 92 годин за графіком, не відпрацьовано 64 години без поважних причин.

Згідно розділу 2 п.8.2 Наказу №270/1560 Державного департаменту України з питань виконання покарань «Про затвердження Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких видів покарань», ухиленням від відбування покарання вважається невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважної причини, допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнала повністю та надала аналогічні пояснення.

Пояснення ОСОБА_4 , є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин злочину, добровільності її позиції.

Прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження.

Судом встановлено, що учасники судового процесу, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції.

Їм роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують її особу, дійшов висновку, в рамках пред`явленого обвинувачення, щодо доведеності провини ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого їй злочину , передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, тобто:

· ухилення від відбування громадських робіт, особою засудженою до цього покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Одночасно, вирішуючи питання призначення покарання , суд особливу увагу приділяє наступному.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбування покарання , скоїв новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком , повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Тобто за змістом цієї норми кримінального закону однією із обов`язкових умов її застосування при призначенні покарання за новим вироком є приєднання (повне або часткове) саме невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

ОСОБА_4 , відповідно до довідки , виданої Краснокутським МРВ КВІ УДПтСУ в Харківській області № 22/16/13 182 від 05 березня 2015 року повністю відбула покарання за вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 24 вересня 2014 року у вигляді 200 годин громадських робіт в період з 24 листопада 2014 року по 02 березня 2015 року.

Таким чином вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 24 вересня 2014 року набув законної сили , а покарання повністю виконане.

Згідно ч. 1 ст. 19 Кримінального Процесуального Кодексу України в редакції 2012 року, за правилами якого розглянуто кримінальне провадження, ніхто не може бути двічі обвинуваченим або покараним за кримінальне правопорушення , за яким він був виправданий або засуджений на підставі вироку суду, що набрав законної сили.

З огляду на цю норму кримінального процесуального закону, а також , додержуючись принципів верховенства права та законності при відправленні правосуддя, суд вважає, що застосування правил складання покарань (ст. 72 КК України) , приєднання покарання (ст. 71 КК України) за вироком Краснокутського районного суду від 24 вересня 2014 року до покарання за цим вироком неможливим.

В ході вивчення особистості обвинуваченого встановлено, що вона не працює, за місцем мешкання компрометуючих матеріалів що до неї не має. Не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра Краснокутської ЦРЛ, раніше судима - 24.09.2014 року Краснокутським районним судом Харківської області за ст.185 ч. 1 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. Згідно довідки Краснокутського МРВ КВІ УДПтСУ в Харківській області покарання відбула повністю.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

На підставі викладеного, а також з урахуванням того, що ОСОБА_4 за додатковим графіком повністю відбула покарання за вироком Краснокутського районного суду від 24 вересня 2014 року , суд вважає за можливе призначити обвинуваченій покарання не пов`язане з позбавленням волі. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів.

Процесуальні витрати не понесені.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази по провадженню відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України та призначити їй покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання звільнити , встановивши іспитовий термін 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

В силу пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки не виїжати за межі України на постійне місце мешкання без дозволу кримінально виконавчої інспекції. Повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця мешкання, роботи або навчання. Періодично з`являться для реєстрації до кримінально виконавчої інспекції.

Контроль за виконанням вироку покласти на Краснокутський МРВ КВІ УДПтСУ в Харківській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Краснокутський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1