Справа № 509/20/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

09.01.2015 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинення злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України.

Згідно з обвинувальним актом органом досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 16.07.2014 року він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-21051, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі с.Малодолинське-с.Великодолинське у Овідіопольському районі Одеської області, порушив вимоги пунктів 2.3, 2.9, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з іншим автомобілем, що спричинило смерть ОСОБА_9 , яка під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди знаходилась на передньому пасажирському сидінні автомобіля, яким керував обвинувачений ОСОБА_8 .

Захисником ОСОБА_6 у судовому засіданні заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України та складений з грубим порушенням прав обвинуваченого.

Так, стороні захисту не було належним чином відкрито матеріали кримінального провадження, слідчий відмовився письмово підтвердити стороні захисту факт відкриття нею доказів, які будуть використані в суді на підтвердження невинуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. В обвинувальному акті неправильно зазначено місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не зазначені відомості про водія транспортного засобу, з яким зіткнувся автомобіль обвинуваченого, не у повному обсязі зазначено адресу проживання обвинуваченого та невірно вказано місце його роботи, невірно вказаний розмір процесуальних витрат на залучення експертів, не наведено даних щодо стану сп`яніння обвинуваченого, доданий до обвинувального акту реєстр досудового розслідування не містить відомостей про всі проведені процесуальні дії, прийняті процесуальні рішення та всі вжиті заходи забезпечення кримінального провадження.

Таке клопотання захисника ОСОБА_6 підтримано захисником ОСОБА_7 та обвинуваченим.

Потерпіла та її представник проти задоволення цього клопотання заперечували, при цьому представник потерпілої ОСОБА_5 підтвердила, що їй були відкриті всі докази сторони захисту, з якими вона була ознайомлена належним чином.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що обвинувальний акт складений з дотриманням вимог КПК України. Під час відкриття сторонами матеріалів він знаходився на лікарняному та обвинувальний акт був затверджений іншим процесуальним керівником прокурором ОСОБА_10 .

Не вбачаючи підстав для повернення обвинувального акту прокурор ОСОБА_3 , потерпіла та її представник просили призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Заслухавши пояснення та думки учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд вважає, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості щодо найменування кримінального провадження та його реєстраційного номеру, дату та місце його складення та затвердження. До обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.

В силу ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом та повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування (зокрема, про внесення відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань і початок досудового розслідування, про ознайомлення сторони захисту, потерпілого з матеріалами досудового розслідування до його завершення, дані про відкриття матеріалів та письмового підтвердження надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів); 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Згідно з ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в разі його не відповідності вимогам кримінального процесуального законодавства.

З доданого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що в ньому відсутні відомості передбачені п.п. 1, 3 ч.5 ст.214 КПК України, а саме: відомості про дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення та відомості стосовно того, коли і від кого прийнято повідомлення про заяву або виявлення іншого джерела, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У порушення ст.ст. 109, 214 КПК України у реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначено про внесення відомостей щодо вчиненого кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з розділом ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування першим процесуальним рішенням слідчого ОСОБА_11 у цьому кримінальному провадженні було відкриття кримінального провадження №0000759. Але діючим КПК України не передбачено повноважень слідчого щодо відкриття кримінального провадження та присвоєння йому відповідного номеру.

Більш того, згідно з ч.3 ст.214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У порушення ч.4 ст.278 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про повідомлення про підозру обвинуваченому.

Але згідно з ч.4 ст.278 КПК України дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також у реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначено про прийняття слідчим рішення про залучення до кримінального провадження у якості потерпілої ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ч.1 та ч.9 ст.290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, про завершення досудового розслідування та надати доступ до матеріалів досудового розслідування, а сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий - прокурору факт надання доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

В силу ч.7 ст.290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням має повідомити потерпілого про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування дані вимоги закону слідчим також не виконані, оскільки фактично відсутня така обов`язкова процесуальна дія, як завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування.

У розділі І реєстру матеріалів під №35 зазначено про оголошення 08.12.2014 року підозрюваному та його захисникам про відкриття матеріалів іншій стороні, а під № 32 про оголошення 08.12.2014 року потерпілій та її представнику про відкриття матеріалів іншій стороні.

Тобто згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування слідчий 08.12.2014 року тільки повідомив підозрюваного та його захисників про відкриття матеріалів потерпілій та її представнику, а також навпаки повідомив потерпілу та її представника про відкриття матеріалів підозрюваному та його захисникам, що не відповідає вимогам ч. 1 ст.290 КПК України.

Суд також бере до уваги посилання захисників на відмову слідчого надати письмове підтвердження факту надання ними доступу до матеріалів сторони захисту із зазначенням найменування таких матеріалів. З врахуванням пояснень представника потерпілої щодо відриття їй та її довірителю всіх доказів сторони захисту, з якими вона була ознайомлена слідчим, суд вважає, що слідчим дійсно не було виконано передбаченого ч.9 ст.290 КПК України обов`язку щодо надання письмового підтвердження факту надання стороною захисту стороні обвинувачення доступу до матеріалів захисту із зазначенням найменування таких матеріалів.

Відповідно до вимог ч.12 ст.290 КПК України у разі, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як доказ, та це є підставою для визнання недопустимими усіх інших доказів, не зазначених у реєстрі.

З огляду на такі приписи ч.12 ст.290 КПК України суд вважає, що невиконання слідчим обов`язку, передбаченого ч.9 ст.290 КПК України, породжує ситуацію невизначеності щодо дійсного відкриття та переліку відкритих стороною захисту доказів, а це може у подальшому обмежити свободу сторони захисту в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також призвести до порушення права обвинуваченого на захист, хоча це передбачено ст.129 Конституції України як необхідні засадами правосуддя.

За таких обставин суд вважає, що є достатні підстави та необхідність у поверненні даного обвинувального акту прокурору.

Вирішуючи клопотання представника потерпілої про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на тримання під вартою, яке підтримано потерпілою та прокурором, та клопотання захисника ОСОБА_6 щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на тримання під вартою, яке підтримано обвинуваченим та захисником ОСОБА_7 , суд виходить з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч.2 ст.286 КК України, санкція якої передбачає максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Суд вважає необґрунтованими посилання сторони захисту на відсутність обґрунтованої підозри, оскільки навіть з пояснень обвинуваченого та його захисників у підготовчому судовому засіданні вбачається, що сторона захисту не заперечує факт дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_8 , внаслідок якого загибла ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_9 знаходилась в салоні автомобіля, яким у стані алкогольного сп`яніння керував саме обвинувачений.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 24.10.2014 року відносно обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді застави, яка до нинішнього часу обвинуваченим не внесена. Раніше відносно обвинуваченого обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був скасований ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17.10.2014 року.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Докази того, що обвинувачений не виконував обов`язки щодо явки на виклики до слідчого або суду, відсутні.

Поряд з цим суд вважає, що обвинувачений не має достатньо міцних соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, оскільки він народився у м.Керч тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим, не одружений, не має на утриманні мололітніх дітей, працює у ТОВ Агура Чародій та проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належит директору зазначеного підприємства.

З огляду на відсутність необхідних міцних соціальних зв`язків обвинуваченого у місці його проживання, та з врахуванням суворості можливого судового рішення у цьому кримінальному провадженні, суд вважає, що дійсно існує ризик спроби обвинуваченого переховуватися від суду, а тому відносно нього необхідно обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який відповідно до положень ст.181 КПК України може полягати в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби

Обвинувачений офіційно працевлаштований та самостійно матеріально забезпечує своє існування та щоденні потреби, тому суд вважає за необхідне заборонити обвинуваченому залишати постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 21.00 год. до 07.00 години; зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до слідчого, слідчого судді або суду, носити електронний засіб контролю в разі його застосування органом внутрішніх справ, на якого покладено контроль за поведінкою обвинуваченого.

Такий запобіжний захід на думку суду не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу судом не вбачається.

У підготовчому судовому засіданні потерпіла пред`явила цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди, а захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про залучення Страхової компанії Приватне акціонерне товариство Українська пожежно-страхова компанія до розгляду даного кримінального провадження у якості цивільного відповідача. Через відсутність у реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про прийняття слідчим рішення про залучення до кримінального провадеження у якості потерпілої ОСОБА_4 та повернення обвинувального акту прокурору, суд залишає клопотання захисника ОСОБА_7 без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 109, 177, 178, 181, 290, 291, 314, 315 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, повернути старшому прокурору відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , яка затвердила обвинувальний акт, для усунення вказаних в ухвалі виявлених судом недоліків.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з застави на домашній арешт строком до 9.00 19 квітня 2015 року з покладенням на нього обов`язків: заборонити залишати постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 21.00 до 07.00наступного дня, зобов`язати прибувати за кожною вимогою до слідчого, слідчого судді або суду, носити електронний засіб контролю в разі його застосування органом внутрішніх справ, на який покладено контроль за поведінкою обвинуваченого.

Виконання ухвали в частині контролю за поведінкою обвинуваченого та виконанням ним обмежень домашнього арешту покласти на Іллічівський МВ ГУМВС України в Одеській області.

Ухвалу може бути оскаржено в частині повернення обвинувального акту прокурору до Апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1