УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/9726/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст.190 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №296/9726/14-к за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2014 року якою обвинувальний акт відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, повернуто до прокуратури Житомирської області,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 11.12.2014 р., як незаконну в зв`язку з істотними порушеннями судом вимог ст.ст.314, 291 КПК України, при її постановленні, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Згідно ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2014 року, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч.4 ст.190 КК України разом з додатками, - повернуто до прокуратури Житомирської області внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України. В обґрунтування свого рішення суд вказав на невідповідність обвинувального акту вимогам КПК. В обвинувальному акті не зазначено повну правову кваліфікацію кримінального правопорушення, відсутня об`єктивна сторона злочину, щодо ОСОБА_7 не вказано де та коли укладались угоди, тобто не визначено час та місце скоєння злочину, що в свою чергу позбавляє суд визначитись з підсудністю кримінального правопорушення. Крім того, в обвинувальному акті відсутнє чітке формулювання обвинувачення, не вказано в якій формі було укладено угоди купівлі-продажу, та на підставі яких документів встановлено належність даних об`єктів нерухомості. В обвинувальному акті не вказано яким чином визначена сума завданої шкоди.
Згідно до обвинувального акту, на початку березня місяця 2008 року, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, під виглядом укладання реальної угоди по продажу об`єкту нерухомості, а саме об`єкту незавершеного будівництва-приватного будинку (готовність на 95%) та земельної ділянки площею 904 кв. м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 уклав угоду з ОСОБА_9 , відповідно до якої повинен був продати останньому зазначені об`єкти нерухомості за кошти в сумі 500000 доларів США.
У подальшому, протягом періоду з 09.03.2008 року по 21.05.2010 року п`ятьма платежами ОСОБА_9 , виконуючи поставлені перед ним ОСОБА_7 умови, довіряючи тому та вважаючи його дії законними, передав останньому, а той прийняв та надав ОСОБА_9 відповідні розписки про отримання коштів на загальну суму 465 000 доларів США. а саме:
- 08.05.2008 на суму 300000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного Банку України складає 1515000 грн.,
В ході вчинення зазначеного злочину ОСОБА_7 його злочинні дії були виявлені потерпілим ОСОБА_9 та пред`явлено тому претензію про негайне виконання взятих на себе зобов`язань, або повернення отриманих від нього коштів у повному обсязі. При цьому ОСОБА_7 , з метою введення в оману потерпілого ОСОБА_9 , з метою приховання своїх злочинних дій та надання їм начебто цивільно-правового характеру, запропонував тимчасово переоформити на ОСОБА_9 чи будь-кого з його знайомих інше нерухоме майно, а саме об`єкт незавершеного будівництва - приватний будинок (готовність на 55%) та земельну ділянку площею 0,05 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , які по своїй вартості - 374018 гривень та якостям значно поступаються тому майну, яке він мав надати потерпілому за сплачені ним кошти, запевнивши при цьому, що переоформлення права власності на вказане майно буде гарантією виконання ним взятих перед потерпілим зобов`язань.
ОСОБА_9 в свою чергу повірив у правдивість та дійсність намірів ОСОБА_7 та відповідно до усної домовленості між ними, 28.04.2009 року ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу із ОСОБА_12 , відповідно до якого остання начебто придбала об`єкт незавершеного будівництва - приватний будинок (готовність на 55%) та земельну ділянку площею 0,05га, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 .
Однак у подальшому, ОСОБА_7 так свої зобов`язання до даного часу перед ОСОБА_9 не виконав, нерухоме майно, а саме об`єкт незавершеного будівництва - приватний будинок (готовність на 95%) та земельну ділянку площею 904 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , на потерпілого не переоформив, кошти в сумі 465 000 доларів США останньому не повернув.
Натомість ОСОБА_7 отримавши від ОСОБА_9 грошові кошти у сумі, достатній для погашення кредиту та відсотків по ньому, разом із ОСОБА_10 звернулись до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до ВАТ КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору №09/08/2007/840-1/365 від 09.08.2007, договору іпотеки від 10.08.2007 року, а також визнання недійсним договору поруки 09/08/2007/840-1/365/1 від 09.08.2007 року, що свідчать про те, що ОСОБА_7 не мав наміру виконувати взяті на себе перед ОСОБА_13 зобов`язання.
За результатами розгляду позовної заяви 14.05.2010 року судом було прийнято рішення про задоволення позову ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , яке в подальшому було скасовано 14.07.2011 року Апеляційним судом Житомирської області за апеляційною скаргою ВАТ КБ «Надра» та в задоволенні їх позову відмовлено.
Таким чином, ОСОБА_7 , з 09.03.2008 року по 21.05.2010 року, отримавши від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 465 000 доларів США в якості оплати останнім придбання об`єкту незавершеного будівництва - приватного будинку (готовність на 95%) та земельної ділянки площею 904 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 . зазначене майно на нього не переоформив та не виконав будь-яких дій, направлених на виконання взятих на себе перед ОСОБА_9 зобов`язань, тобто шляхом обману та зловживання довірою, заволодів його майном на загальну суму 465000 доларів США, що, відповідно до офіційно встановлених курсів гривні України до долару США Національного банку України, становить 2581396 гривень, що є особливо великим розміром.
Крім цього, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, в особливо великих розмірах, в середині листопада 2009 року, достовірно знаючи, що з 28.04.2009 року об`єкт незавершеного будівництва - приватний будинок (готовність на 55%) та земельна ділянка площею 0,05 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані на ОСОБА_12 , та до повного виконання взятих ним перед ОСОБА_9 зобов`язань, він не має будь - якого права власності чи права розпорядження на вказане нерухоме майно, а також достовірно знаючи, що він не має будь-якого права власності чи права розпорядження на земельну ділянку по АДРЕСА_3 , заздалегідь маючи намір на подальше невиконання взятих на себе зобов`язань та повторне заволодіння шляхом обману та зловживання довірою чужим майном - грошовими коштами в особливо-великому розмірі, видаючи зазначене нерухоме майно за свою приватну власність, уклав усний договір з громадянином ОСОБА_14 про продаж нерухомого майна, а саме об`єкта незавершеного будівництва - приватного будинку (готовність на 55 %) та земельної ділянки площею 0,05 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , а також земельної ділянки площею 0,05 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
26.11.2009 року, вважаючи дії ОСОБА_7 дійсними та законними, маючи дійсний намір на придбання об`єкту незавершеного будівництва - приватного будинку (готовність на 55%) та земельних ділянок площею по 0,05 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , ОСОБА_14 передав в якості авансу, а ОСОБА_7 прийняв та надав ОСОБА_14 відповідну розписку про отримання грошових коштів в сумі 160000 доларів США, а також зобов`язався продати ОСОБА_14 вказане нерухоме майно до 01.02.2010 року, про що також зазначив у розписці.
В подальшому, незважаючи на неодноразові звернення ОСОБА_14 про повернення йому грошових коштів, які він надав ОСОБА_7 26.11.2009 року в якості авансу за придбання нерухомого майна, ОСОБА_7 в свою чергу, решту грошових коштів останньому так і не повернув, в результаті чого ОСОБА_14 звернувся з позовом до Корольовського районного суду м. Житомира щодо примусового стягнення з ОСОБА_7 отриманих останнім грошових коштів в якості авансу за придбання нерухомого майна.
25.11.2010 року Корольовським районним судом м. Житомира було винесено рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 грошових коштів на загальну суму 1502569 гривень.
- 20.07.2011 на суму 500 гривень;
- 17.01.2013 на суму 3500 гривень;
- 31.01.2013 на суму 200 доларів США;
- 09.02.2013 на суму 200 доларів США;
- 23.03.2013 на суму 300 доларів США;
- 11.04.2013 на суму 200 доларів США;
- 09.07.2013 на суму 1000 доларів США.
Таким чином, ОСОБА_7 , отримавши 26.11.2009 року від ОСОБА_16 грошові кошти в сумі 160000 доларів США в якості сплати останнім авансу за придбання нерухомого майна, а саме: об`єкту незавершеного будівництва - приватного будинку (готовність на 55%) та земельної ділянки площею 0,05 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 та земельної ділянки площею 0,05 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , зазначене майно на нього не переоформив, будь-яких дій, направлених на виконання взятих на себе перед ОСОБА_14 зобов`язань, не виконав, тобто шляхом обману та зловживання довірою, повторно заволодів його майном на загальну суму 160000 доларів США, що відповідно до офіційно встановлених курсів гривні України до долару США Національного банку України станом на 26.11.2009 року становить 1277600 гривень, що є особливо великим розміром.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, пояснення обвинуваченого та його захисника про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до змісту зазначеного п.3 ч.3 ст.291 КПК України повернення обвинувального акта прокурору допускається при наявності в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Вимоги до обвинувального акта визначені виключно ст.291 КПК України.
Для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акта положенням ст.291 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог ст.ст.314, 291 КПК України.
Посилання суду першої інстанції в ухвалі про відсутність в обвинувальному акті чіткого формулювання обвинувачення та повної правової кваліфікації правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, є безпідставним. При вирішенні питання про повернення обвинувального акту прокурору суд першої інстанції вийшов за межі дослідження обставин, які мають бути вирішені у ході підготовчого судового засідання та фактично вдався в оцінку обвинувального акта на предмет правильності формулювання обвинувачення та кваліфікації правопорушення, що є неприпустимим.
Згідно з вимогами п.7 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити лише відомості щодо розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а належна юридична оцінка відповідності або невідповідності вказаного розміру шкоди дійсним обставинам справи, судом надається за наслідками судового розгляду провадження, з урахуванням та після дослідження усіх обставин по кримінальному провадженні. Як вбачається зі змісту обвинувального акта в ньому містяться відповідні відомості щодо розміру шкоди спричиненої потерпілим, висновку суду першої інстанції з цього приводу є необґрунтованими.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що згідно п.3 ч. ст.409 КПК України, є підставою для її скасування.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 задовольнити. Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2014 року, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 повернуто прокурору скасувати, а матеріали судового провадження направити до Корольовського районного суду м.Житомира на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :