Справа № 1-23/2010
Провадження № 1/369/39/15
В И Р О К

іменем України

12.03.2010 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бурбели Ю.С.,

за участю секретаря Берник М.І., Євтушок Ю.О.,

прокурора Юркової Ю.В., Онищенка Р.А., Федоренка В.В.,

потерпілого ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який має середню освіту, одруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2008 року, ОСОБА_2, уклав договір оренди автомобіля НОМЕР_1, з його власником ОСОБА_1, після чого, приблизно в листопаді 2008 року у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, направлений на незаконну реалізацію вказаного транспортного засобу на запчастини. Після цього, ОСОБА_2, діючи з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_1, якому повідомляв, що автомобіль знаходиться у нього, підшукав оголошення про купівлю автомобіля на запчастини і без відома та згоди ОСОБА_1, на автомобілі останнього, прослідував по вказаній в оголошенні адресі: вул. Набережна, 25 в с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області. Знаходячись за вказаною адресою, ОСОБА_2, діючи без згоди власника ОСОБА_1, розпорядився автомобілем НОМЕР_1, який на праві власності належить останньому, продав його на запасні частини за що отримав 1500 доларів США, якими розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_1 значної матеріальної шкоди у сумі 65400 гривень.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, та показав, що дійсно у січні 2008 року по оголошенню познайомився з ОСОБА_1, який здавав в оренду автомобілі, і уклав з останнім договір оренди автомобіля НОМЕР_2, від 13.01.2008 року № 00014, на підставі якого став користуватись даним автомобілем, за що сплачував грошові кошти в сумі 150 грн. щоденно. Через деякий час, вони з ОСОБА_1, домовились в усній формі, що він буде сплачувати тому за оренду протягом двох років гроші в сумі 100 гривень щоденно, а по закінченні двох років цей автомобіль, буде належати йому. До листопада 2008 року включно, він регулярно виплачував грошові кошти ОСОБА_1 і сплатив суму близько 30 тис. гривень, після чого у нього виникли фінансові проблеми, повязані з необхідністю повернути банку гроші, які він раніше брав у кредит для придбання іншого автомобіля. Однак, грошей у його не було, і він вирішив продати автомобіль, який належав ОСОБА_1 та знаходився у нього в користуванні на праві орендатора. Після цього, він по оголошенню в газеті знайшов майстерню, яка приймала автомобіль на розборку, за адресою: Київська область, Києво-Святошиський район, с. Хотів, вул. Набережна, 25, та відвіз туди вказаний автомобіль «СНЕVROLET АVЕО», який віддав за грошову винагороду в сумі 1500 доларів США. Разом з автомобілем, він віддав технічний паспорт на автомобіль та довіреність по якій керував даним автомобілем. Крім того, коли він передав автомобіль, то написав розписку, що зобов'язується виплатити власникові автомобіля гроші за нього. Після цього, ще деякий час він їздив до Києва і з зустрічався з ОСОБА_1 та сплачував тому гроші за автомобіль, хоча на той час, він його уже продав. Він платив гроші потерпілому ще приблизно протягом місяця, однак згодом у звязку із своєю заборгованістю банку, не зміг більше виплачувати гроші за автомобіль ОСОБА_1, але обіцяв їх виплатити як тільки вони в його з'являться. У вчиненому кається. Цивільний позов, заявлений до нього потерпілим визнає частково на суму 50 тис. гривень.

Винність ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_1 показав суду, що 19.05.2006 року, він придбав для себе в кредит автомобіль НОМЕР_2, за 12 900 доларів США, відповідно до курсу обміну валют, на той час, становило 65 400 грн. З 2007 року він займається наданням послуг з приводу оренди автомобілів. 13.01.2008 року, до нього звернувся ОСОБА_2, який попросив надати йому в оренду автомобіль. Після цього, він з ОСОБА_2 уклав договір оренди вказаного автомобіля «СНЕVROLET АVЕО», і передав ОСОБА_2 технічний паспорт на автомобіль та підписав довіреність на право керування даним автомобілем. Згідно договору оренди, ОСОБА_2В повинен був щоденно сплачувати йому 150 грн. Після цього, він з ОСОБА_2 домовився в усній формі, що той буде сплачувати йому за оренду автомобіля не по 150 грн., як зазначено в договорі, а по 100 грн. Також, вони домовились, що ОСОБА_2 бере в нього автомобіль в оренду терміном на два роки, протягом яких повинен буде щоденно платити йому гроші в сумі 100 грн. По закінченню терміну дії договору оренди, він його з ОСОБА_2 не продовжив, але за усною домовленістю, ОСОБА_2 продовжував користуватись автомобілем відповідно до довіреності і продовжував виплачувати гроші за оренду, всього сплатив йому близько 30 тис. гривень. Через деякий час, а саме, в березні 2009 року, ОСОБА_2 перестав відповідати на його дзвінки з мобільного телефону. Після цього, він попросив свого знайомого викликати із стаціонарного номеру телефону ОСОБА_2 як таксі, для того, щоб той приїхав до нього на даному автомобілі. Проте, коли того викликали і ОСОБА_2 приїхав, то повідомив, що автомобіль, він продав на розборку, ще в січні 2009 року. Заявив до підсудного цивільний позов на суму 71 474,85 грн.

Свідок ОСОБА_3, показав суду, що протягом шести років займається продажем запчастин від автомобілів, які купує у людей та розбирає на своєму підприємстві ЧП «Зайцев», яке розміщене за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів, вул. Набережна, 25. У 2008 році, йому на його мобільний телефон, зателефонував підсудний, та запропонував йому, викупити в його автомобіль марки «СНЕVROLET АVЕО». Через декілька годин той приїхав до підприємства. Після цього він оглянув даний автомобіль, і запропонував за його автомобіль 1500 доларів США. ОСОБА_2 повідомив йому, що автомобіль знаходиться в кредиті, і він керує по довіреності, кредит буде і далі продовжувати виплачувати, а автомобіль продає тому, що потрібні гроші. Після цього, він погодився на пропозицію ОСОБА_2 і повідомив йому щоб він писав розписку, в якій зазначив, що він продав йому даний автомобіль, віддав ключі від автомобіля та документи на автомобіль за 1500 доларів США. Через три тижні він почав розбирати даний автомобіль, і продавати його по запчастинам, і через деякий час, він продав майже всі запчастини від цього автомобіля «СНЕVROLET АVЕО».

Винність підсудного у вчиненні злочину також підтверджується іншими доказами дослідженими в процесі судового слідства, а саме:

- протоколом заяви ОСОБА_1 від 25.04.2009 року про те, що ОСОБА_2 01.12.2008 року взяв у нього в оренду автомобіль марки «СНЕVROLET АVЕО» і не повернув ні автомобіля, ні коштів за нього. (а. с. 8);

-договором купівлі-продажу автомобіля від 29.04.2006 р., згідно якого ОСОБА_1 придбав автомобіль марки «Шевроле Авео» вартістю 65400,00 грн. (а.с. 27);

-довіреність від 03.03.2008 року, згідно якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 експлуатувати вказаний автомобіль: представляти його інтереси в органах ДАІ та виконувати інші дії повязані з довіреністю, яка скасована 19.03.2009 року. (а.с. 12, 13, 14);

-договором оренди автомобіля від 13.01.2008 року № 00014 та актом прийому-передачі автомобіля, згідно якого ОСОБА_1 передав вказаний автомобіль ОСОБА_2 (а.с. 9-11);

- протоколом обшуку від 05.05.2009 року, згідно якого, на території підприємства ЧП «Зайцев», яке розміщене за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів, вул. Набережна, 25, було виявлено ліву та праву передню дверку, та блок СР5, чорного кольору, від автомобіля «СНЕVROLET АVЕО», оранжевого кольору.( а.с.35).

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд визнає, що показання, які підсудний, потерпілий та свідок давали суду, підтверджуються іншими дослідженими доказами по справі та свідчать про скоєння ОСОБА_2 розтрати майна, яке перебувало в його віданні, оскільки ним в листопаді 2008 року в с. Хотів Києво-Святошииського району Київської області по вул. Набережна, 25, був незаконно реалізований автомобіль НОМЕР_3, який на підставі доручення знаходився у його володінні, чим завдав потерпілому ОСОБА_1 значної матеріальної шкоди у сумі 65400 гривень

Суд вважає, що прокурором, який змінив обвинувачення в суді, дії підсудного ОСОБА_2 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 191 КК України, як розтрата майна, яке перебувало в його віданні.

Призначаючи покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що помякшують і обтяжують покарання, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, що помякшують чи обтяжують покарання підсудного, судом не встановлено.

Враховуючи, що вчинений злочин, згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості; враховуючи особу підсудного ОСОБА_2, який за місцем проживання характеризується позитивно, вчинив злочин уперше, офіційно не працює, є інвалідом другої групи, суд, призначаючи покарання підсудному, приходить до висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, оскільки відсутність постійного місця роботи виключає застосування покарання у виді виправних робіт, а інвалідність другої групи виключає можливість призначення йому покарання у виді обмеження волі.

Враховуючи, що підсудний вчинив злочин уперше, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває,одружений, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства і вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дослідивши матеріальний стан підсудного, суд прийшов до наступного висновку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином в сумі 71474,85 грн., у відповідності до ст. 28 КПК України, підлягає до задоволення частково в сумі 50 тис. гривень, зважаючи на спричинення цієї шкоди внаслідок неправомірних дій підсудного, а також приймаючи до уваги свідчення потерпілого про сплату йому підсудним 30 тис. гривень за оренду цього автомобіля з подальшим викупом та визнання підсудним позовних вимог в цій частині. Інші вимоги потерпілого, суд вважає завищеними та необґрунтованими.

Судові витрати по справі відсутні.

Доля речових доказів вирішується у відповідності до ст. 81 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323-324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_2 обовязки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично зявлятись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_2, до вступу вироку в законну силу залишити підписку про невиїзд.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50000,00 (пятдесят тисяч) грн. у відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином.

Речові докази по справі: ліва та права передні дверки, та блок ОРЗ, чорного кольору, від автомобіля «СНЕVROLET АVЕО», оранжевого кольору, які передані ОСОБА_3, під розписку, залишити у користуванні останнього ( а. с. 36-37).

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом пятнадцяти діб з дня його проголошення.

Суддя Ю.С. Бурбела