АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2008 року
апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Романова О.В.,

суддів: Зав'язуна С. М. та Слісарчука Я.А.,

з участю: прокурора Руденка В.І.,

потерпілого ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 та
прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, на
вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 3 жовтня 2007
року, яким

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, раніше не судимого,

засуджено за ч.1
ст. 122 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі п.п. «ж»,
«г» ст. 1, ст. 6 Закону України "Про
амністію" від 09.06.2007 року ОСОБА_23вільнено від призначеного покарання.

Запобіжний захід відносно засудженого до вступу вироку в
законну силу залишено без зміни - підписку про невиїзд.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. 750 грн. моральної шкоди.

Речовий доказ по справі -
штахетину вирішено знищити.

Відповідно до постанови суду першої інстанції ОСОБА_2
вчинив злочин при наступних обставинах.

Справа №11-11/2008

Головуючий у суді 1 -ї
інстанції Невмержицький С. С.

Доповідач у суді 2-ї
інстанції Зав'язуй С. М

Категорія ч.1 ст. 122 КК України .

2

21 квітня 2006 року біля 16 години в с Дівошин Овруцького
району, поблизу господарства
ОСОБА_3 ОСОБА_2 під час сварки, що виникла на ґрунті особистих неприязних
стосунків, з метою заподіяння тілесних
ушкоджень умисно наніс один удар штахетиною по лівій руці ОСОБА_1 в результаті чого заподіяв йому середнього
ступеня тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому ліктьової
кістки передпліччя лівої руки, що
потягло за собою тривалий розлад здоров'я потерпілого.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_2 посилаючись на
неповноту й однобічність судового слідства,
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить вирок щодо нього скасувати, а справу закрити. Свої дії пояснює як
необхідну оборону від неправомірних дій потерпілого. Вважає, що суд не врахував показання свідків
ОСОБА_3., ОСОБА_4 та необгрунтовано
взяв до уваги показання потерпілого,
свідківОСОБА_5ОСОБА_1. Докази
спричинення ОСОБА_1
середньої тяжкості тілесних ушкоджень є сумнівними, стягнення на користь потерпілого моральної
шкоди є безпідставним.

В апеляції прокурор ставить питання про скасування вироку
в частині стягнення моральної* шкоди та постановления нового, яким стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1.
5000 грн. моральної шкоди, в решті вирок залишити без змін.

ПотерпілийОСОБА_1. в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції не оскаржив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_2 який просив
його апеляцію задовольнити, а в
задоволенні апеляції прокурора відмовити,
пояснення потерпілого ОСОБА_1 який із
розміром моральної шкоди визначеної судом в сумі 750 грн. погодився, вирок суду просив залишити без зміни, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції
засудженого, апеляцію прокурора просив
задовольнити частково - вирок суду змінити стягнувши із засудженого на користь
потерпілого 2500 гривень моральної шкоди,
обговоривши доводи апеляції,
перевіривши матеріали кримінальної справи та вирок суду першої інстанції
в межах, передбачених ст. 365 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляції засудженого та прокурора
задоволенню не підлягають з таких підстав.

Як убачається із матеріалів
кримінальної справи, досудове та
судове слідство у ній проведено з додержанням вимог кримінально-процесуального
закону, порушень закону, що тягли б скасування чи зміну
постановленого вироку, не
встановлено, а висновки суду про
винність ОСОБА_2 у вчиненні ним злочину,
передбаченого ч.1 ст. 122 КК
України, відповідають

3

фактичним обставинам справи
і підтверджені перевіреними у ній та викладеними у вироку доказами.

З урахуваннями вимог
ст. 36 КК України, роз'яснень
постанови ПВСУ „Про судову практику у справах про необхідну оборону" від
26.12.2002 року, дії засудженого
ОСОБА_2 не можуть визнаватись необхідною обороною.

Так, як
вбачається з матеріалів справиОСОБА_1. вирішив підійти до ОСОБА_2 щоб поговорити з ним з приводу своєї матері.
Коли потерпілий ще тільки підходив до засудженого, то той піднявши із землі штахетину наніс
йому удар.

Суспільно небезпечне посягання, яке є обов'язковою ознакою необхідної
оборони, може полягати лише в активній
поведінці особи, яка посягає.
ПотерпілийОСОБА_1. щодо засудженого ОСОБА_2 фізичне насильство, а так само будь-які інші дії, які б заподіювали шкоду або створювали
реальну і безпосередню загрозу заподіяння шкоди фактично не вчиняв.

За таких обставин,
апеляційний суд вважає, що дії
потерпілого ОСОБА_1. не мали ознак суспільно небезпечного посягання, а дії ОСОБА_2 носили характер „передчасної
оборони", тобто такі, що вчинені до настання часу існування стану
необхідної оборони.

Доводи засудженого викладені в апеляції про сумнівність
доказів про заподіяння потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних
ушкоджень є необгрунтованими.

Так, факт
заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості підтверджується
висновком судово-медичної експертизи НОМЕР_1 від 19.06.2007 року. Протиріччя та
будь-які інші дані, які б викликали
сумніви в його правильності відсутні.

Час вчинення злочину,
який встановлений судом першої інстанції, це 21.04.2006 року близько 16 години
підтверджений показаннями потерпілого та ряду свідків ОСОБА_5 ОСОБА_1.
При цьому судом проаналізовано та обгрунтовано дано
критичну оцінку показанням свідків ОСОБА_6 ОСОБА_2. та засудженого, які вказували на інший час події.

При вирішенні питання про
відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_1 суд дотримався вимог
ст. ст. 64, 323,
328 КПК України та ст. ст. 23,
1167 ЦК
України.

4

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілого в частині

відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та
стражданнях, якихОСОБА_1. зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я та протиправної
поведінки ОСОБА_2 суд врахувавши характер діяння засудженого, обставини вчинення злочину, тяжкість отриманого потерпілим тілесного
ушкодження, яке є середньої
тяжкості, обсяг душевних страждань
потерпілого, правильно визначив розмір
грошового відшкодування моральної шкоди - 750 гривень, який відповідає вимогам розумності та
справедливості.

При розгляді апеляції прокурора суд бере до уваги думку
потерпілого ОСОБА_1
який в судовому засіданні апеляційного суду заявив, що погоджується з розміром моральної шкоди
- 750 гривень, який визначений судом
першої інстанції у вироку.

Таким чином,
апеляційний суд вважає, що
підстави для скасування вироку за мотивами,
викладеними в апеляціях прокурора та засудженого -відсутні.

На підставі
викладеного, керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляції засудженого
ОСОБА_2 та прокурора, який брав участь
у розгляді справи судом першої інстанції,
залишити без задоволення, а
вирок Овруцького районного суду Житомирської області суду від 3 жовтня 2007
року - без зміни.