УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№11- 1245 / 2007 року. Головуючий
в 1-й інстанції: Гальченко О.О.
ч.1 ст. 121 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року грудня
місяця 19 дня. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого -
судді Копитько Л.І.

суддів:
Тараненка Ю.П., Голубенко Н.В.

з участю
прокурора Гриня Н.Г.

захисника -
адвоката ОСОБА_1

засудженого
ОСОБА_2 потерпілого ОСОБА_3

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією з
внесеними змінами старшого помічника прокурора Полтавського району Полтавської
області, засудженого ОСОБА_2та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_1.
на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 2 жовтня 2007
року. Цим вироком

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець і мешканець АДРЕСА_1, працюючий бетонником
у ТОВ «Проінжиніринг» в м. Полтаві, раніше судимий 17 липня 2007 року
Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 382, ч.1 ст. 366.
ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 190, 353, ч.1 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі
з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими
функціями, строком на 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільненого від
відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
-засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3
роки 3 місяці позбавлення волі.

На
підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів в строк покарання
повністю зараховано основне покарання, призначене за вироком Полтавського
районного суду від 17 липня 2007 року та остаточно призначене покарання у
вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Вказано,
що додаткове покарання по вироку Полтавського районного суду Полтавської
області від 17 липня 2007 року у вигляді позбавлення права обіймати посади,
пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями, строком на 2 роки -
виконувати окремо. Постановлено позов прокурора задовольнити та стягнути з
засудженого ОСОБА_2на користь Полтавського міського фінансового управління
витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 580, 02 грн.

За
вироком суду ОСОБА_2. визнаний винним в тому, що він 28 жовтня 2001 року
близько 14 годин, перебуваючи поблизу водопровідної башти в с Судіївка
Полтавського

2

району Полтавської області, на грунті раптово виниклих
неприязних відносин в ході сварки наніс удар обрізком металевої труби із
фланцем на її кінці по голові ОСОБА_4.,
внаслідок чого умисно спричинив потерпілому фізичний біль та тяжке тілесне
ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з
послідуючим розвитком хронічної субдуральної гематоми правої лобно-скроневої
ділянки, забитої рани м'яких тканин ділянки чола справа, рани м'яких тканин
правої вушної раковини. В апеляціях:

· з
внесеними змінами старший помічник прокурора просить вирок змінити, посилаючись
на неправильне застосування судом кримінального закону - ч. 4 ст. 70 КК
України;

· засуджений
ОСОБА_2. також просить вирок змінити, обравши йому покарання, не пов'язане із
позбавленням волі, врахувавши його щире каяття та дані про особу;

· захисник
- адвокат ОСОБА_1. в інтересах засудженого просить теж вирок суду змінити:
перекваліфікувати дії ОСОБА_2. 3 ч.1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України,
оскільки ОСОБА_2. вчинив не умисне, а необережне тяжке тілесне ушкодження
потерпілому, і обрати йому покарання, застосувавши до нього ст. 75 КК України.

Інші учасники
судового розгляду вирок не оскаржили.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора про зміну вироку: виключення
з вироку застосування при призначенні покарання правил ч.4 ст. 70 КК України і
вказати, що вироки даний і попередній щодо ОСОБА_2необхідно виконувати самостійно,
а апеляції засудженого та в його інтересах адвоката - залишити без задоволення;
пояснення засудженого ОСОБА_2., який підтримав свою апеляцію і просив вирок
змінити, звільнивши його від відбування покарання умовно; обґрунтування
апеляції захисником - адвокатом ОСОБА_1., яка підтримала свою апеляцію і
апеляцію свого підзахисного, і просила вирок суду змінити: перекваліфікувати
дії ОСОБА_2.3 ч.1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України, оскільки останній
необережно спричинив потерпілому тілесні ушкодження, і застосувати до нього ст.
75 КК України, пояснення потерпілого ОСОБА_3.,
який не заперечує проти задоволення апеляцій прокурора та засудженого,
заперечує проти задоволення апеляції адвоката, вважає, що суд правильно засудив
ОСОБА_2 3а умисний злочин, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені
в апеляціях доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція старшого
помічника прокурора з внесеними змінами підлягає задоволенню, а апеляції
засудженого та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_1. задоволенню не
підлягають з таких підстав.

Як
убачається з матеріалів справи, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2у
заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження за вказаних у вироку обставин
відповідає фактичним обставинам події злочину, підтверджений сукупністю
розглянутих в судовому засіданні доказів в їх сукупності, які судом досліджені
всебічно, повно і об'єктивно, достовірність яких сумніву не викликає, і є
обґрунтованим.

Зокрема,
вони ґрунтуються на показаннях потерпілого ОСОБА_3. про те, що ОСОБА_2. умисно наніс йому поранення
обрізком металевої труби по голові, внаслідок чого він отримав тяжке тілесне
ушкодження, на показаннях самого засудженого ОСОБА_2.., котрий під час
досудового слідства і в суді не заперечував, що саме він наніс поранення
потерпілому ОСОБА_3 куском
металевої труби.

Показання
ОСОБА_2в цій частині послідовні і підтверджуються даними висновків
судово-медичних експертиз, даними протоколів огляду місця події злочину,
відтворення обстановки і обставин події злочину.

Суд
першої інстанції ретельно перевірив доводи ОСОБА_2про те, що він заподіяв
тілесне ушкодження ОСОБА_3,
захищаючись від посягання на нього з боку потерпілого, та з необережності, і
обґрунтовано визнав їх хибними і такими, що не відповідають фактичним
обставинам справи.

Викладені
в апеляції адвоката доводи про невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи та безпідставність засудження ОСОБА_2.3а умисне тяжке тілесне
ушкодження є необгрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

3

Необгрунтоване
твердження в апеляції адвоката про те, що ОСОБА_2. наніс удар потерпілому,
захищаючись від нападу останнього, та з необережності заподіяв потерпілому
тілесне ушкодження.

Ці твердження не
ґрунтуються на об'єктивних доказах.

Так, з матеріалів
справи вбачається, що будь-яких ушкоджень при освідуванні після подій 28 жовтня
2001року у ОСОБА_2не виявлено (т.1, а.с. 60, 155).

Органами
досудового слідства заява ОСОБА_2про хуліганські дії потерпілого та побої його
28 жовтня 2001 року потерпілим перевірялася і в порушенні кримінальної справи
щодо ОСОБА_3 за
ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 126 КК України, відмовлено
за відсутністю в його діях складу вказаних злочинів (т.1, а.с. 167, 169).

Як
свідчать фактичні обставини справи, ОСОБА_2. у своїх показаннях намагався
перенести тягар відповідальності на потерпілого і зменшити свою участь у
скоєному.

Але з
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2.3авдав потерпілому удари в той час,
коли з боку останнього було відсутнє будь-яке суспільно-небезпечне посягання.

Показання
потерпілого ОСОБА_3. про
умисне заподіяння йому ОСОБА_2. тяжкого тілесного ушкодження 28 жовтня 2001
року об'єктивно стверджуються даними актів судово-медичного освідування № 2726
від 6.11.2001 року, з якого вбачається, що 28 жовтня 2001 року ОСОБА_4. отримав
тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного
мозку, рани м'яких тканин чола та правої вушної раковини (т.1, а.с. 5-6);
додаткового судово-медичного дослідження № 1516 від 11.07.2002 року, відповідно
до якого в ході додаткового судово-медичного обстеження у ОСОБА_3. встановлені
тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного
мозку з розвитком хронічної субдуральної гематоми правої лобно-скроневої ділянки,
рани м'яких тканин голови та правої вушної раковини, ступінь тяжкості з
«легких» в акті № 2726 змінено на «тяжкі» з огляду на додатково отримані
об'єктивні судово-медичні дані (т.1, а.с. 15-17); випискою із історії хвороби №
19236 на ім'я ОСОБА_3. (т.1, а.с. 66).

Згідно
даних висновку комісійної судово-медичної експертизи № 63 від 20.06.2003 року у
ОСОБА_3. встановлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової
травми, забою головного мозку з розвитком хронічної субдуральної гематоми правої
лобно-скроневої ділянки, забитої рани м'яких тканин ділянки чола справа та рани
м'яких тканин правої вушної раковини. Дані тілесні ушкодження утворилися від
дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути
металева труба. Направлення дії травмуючого фактору справа наліво та спереду
назад. Морфологічна характеристика субдуральної гематоми, описана в медичній
документації ОСОБА_3., може
відповідати даті подій від 28 жовтня 2001 року. Будь-яких об'єктивних
судово-медичних даних, які б свідчили про те, що у ОСОБА_3. мала місце
повторна черепно-мозкова травма в розпорядженні комісії немає. Утворення даних
тілесних ушкоджень при падінні на площину виключається. За ступенем тяжкості
вищевказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких за ознакою небезпеки для
життя в своєму перебігу (т.1, а.с. 126-138).

Як
вбачається з даних висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи ,
виходячи з особливостей черепно-мозкової травми ОСОБА_3. комісія вважає, що формування хронічної субдуральної
гематоми проходило на протязі одного місяця після отриманої 28 жовтня 2001 року
черепно-мозкової травми до маніфестації ( появи) її клінічних ознак(т.1, а.с.
214-218).

Цим же
висновком також спростовується твердження захисника про можливість отримання ОСОБА_4
черепно-мозкової травми в інший час (на початку весни 2002 року ) при падінні в
автобусі

Допитаний
в судовому засіданні експерт ОСОБА_5. підтвердила дані висновків
судово-медичних експертиз і пояснила, що ніяких суперечностей висновки
експертиз не містять. Тілесні ушкодження, заподіяні ОСОБА_3 28 жовтня 2001
року, обумовили своєрідний перебіг черепно-мозкової травми, стан його здоров'я
погіршувався та проявлявся вираженими об'єктивними клінічними симптомами, які
притаманні для вказаного вище виду травмування речовини головного мозку, що
переконливо стверджується даними всієї медичної документації на ім'я ОСОБА_4.,
наданої експертам.

4

В результаті докладного дослідження і
належної оцінки сукупності здобутих у справі доказів суд дійшов правильного висновку
про те, що ОСОБА_2. умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_4. тяжке тілесне ушкодження.

Наведеними
у вироку доказами спростовані доводи адвоката про те, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи.

У вироку
з посиланням на конкретні докази доведено, що ОСОБА_2. умисно заподіяв ОСОБА_3 тяжке тілесне
ушкодження.

З
матеріалів справи видно, що органами досудового слідства та судом досліджено
всі обставини, з'ясування яких могло мати істотне значення для справи, тому
доводи апеляції адвоката щодо неповноти і однобічності судового слідства та
невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

У справі
відсутні дані, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2. інкримінованих йому дій в
стані необхідної оборони чи з необережності.

Доводи
апеляції про те, що умислу завдавати тілесні ушкодження потерпілому у ОСОБА_2не
було, необгрунтовані і не заслуговують на увагу.

Судом
першої інстанції такі доводи ретельно перевірялися і спростовані наведеними у
вироку доказами, яким суд дав належну оцінку.

Згідно
зі ст. 24 КК України злочин визнається вчиненим умисно, якщо особа
усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його
суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, або хоча не бажала, але
свідомо припускала їх настання.

Виходячи
з цього, дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України, як
умисне тяжке тілесне ушкодження. При цьому суд правильно взяв до уваги
конкретні обставини справи, знаряддя вчинення злочину (кусок металевої труби із
фланцем на її кінці), конкретні дії засудженого - нанесення удару потерпілому у
життєво важливий орган - голову, результатом яких стали тяжкі тілесні
ушкодження.

Даних
про те, що у справі допущені порушення кримінально-процесуального чи
матеріального закону, які б могли бути підставою для скасування вироку, не
встановлено.

Колегія
суддів вважає, що суд дав належну оцінку дослідженим у судовому засіданні
доказам і дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненні
зазначених у вироку дій і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 121 КК
України.

Безпідставне
твердження в апеляціях засудженого та захисника про надмірну суворість обраного
ОСОБА_2покарання і необхідність звільнення його від відбування покарання..

При
вивченні справи встановлено, що при обранні ОСОБА_2 покарання суд відповідно до
вимог ст. 65 КК України правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Разом з
тим, суд з врахуванням декількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (щирого каяття, поведінки не місці
вчинення злочину, стану здоров'я підсудного та думки потерпілого і його
небажання суворо карати винного), з урахуванням особи винного, обґрунтовано
прийшов до висновку про можливість застосування положення ст. 69 КК України.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що міра покарання, призначена ОСОБА_2 3а
вчинений злочин із застосуванням ст. 69 К
України, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження
нових злочинів.

Підстав для
застосування ст. 75 К України
до нього колегія суддів не знаходить.

З огляду
наведеного колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляції
засудженого та в його інтересах апеляції захисника.

Разом з
тим, доводи апеляції старшого помічника прокурора з внесеними змінами про
неправильне застосування судом кримінального закону є слушними.

Вирішуючи
питання про призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд
порушив вимоги ч.4 ст. 70 КК України та не врахував роз'яснення, що містяться у
п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «
Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких,
якщо особа, яку

5

звільнено від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, вчинила до постановления вироку у першій
справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить
відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного
складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок
виконується самостійно.

Із
матеріалів справи вбачається, що вироком від 17 липня 2007 року ОСОБА_2 було
засуджено на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями, строком на 2 роки, і на
підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком 2 роки (т.2, а.с. 205-206).

Передбачений
ч.1 ст. 121 КК України злочин, за вчинення якого ОСОБА_2 3асуджено вироком від
2 жовтня 2007 року до покарання, яке належить відбувати реально, він вчинив 28
жовтня 2001 року, тобто до засудження його за попереднім вироком.

Неврахування
наведених обставин потягло неправильне застосування судом ч.4 ст. 70 КК України
при призначенні ОСОБА_2покарання. У зв'язку з цим колегія суддів апеляційного
суду вважає за необхідне вирок суду змінити: виключити з нього рішення про
призначення ОСОБА_2 остаточного покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України.
Вказати у вироку, що необхідно вважати ОСОБА_2 3асудженим за даним вироком та
попереднім вироком, які належить виконувати самостійно.

З огляду
наведеного апеляція старшого помічника прокурора підлягає задоволенню.

Також у
зв'язку із прийнятим рішення клопотання Судіївської сільської ради Полтавського
району Полтавської області та колективу ТОВ «Промінжиніринг» про передачу їм
засудженого на поруки задоволенню не підлягає.

На
підставі викладеного та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів
апеляційного суду

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
з внесеними змінами старшого помічника прокурора Полтавського району
Полтавської області задовольнити, апеляцію засудженого ОСОБА_2та в його
інтересах захисника - адвоката ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок
суду змінити. Виключити з вироку посилання на застосування правил ч.4 ст. 70 КК
України в частині основного покарання та окреме виконання додаткового покарання
за попереднім вироком.

Вважати
ОСОБА_2 засудженим за ч.1 ст. 121 КК України з застосуванням ст. 69 КК України
до міри покарання, обраної судом, тобто на 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

Вирок
Полтавського районного суду Полтавської області від 17 липня 2007 року щодо
ОСОБА_2 виконувати самостійно.

В іншій
частині вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 2 жовтня 2007
року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни.

Клопотання
Судіївської сільської ради Полтавського району Полтавської області та колективу
ТОВ «Промінжиніринг» про передачу їм засудженого на поруки залишити без
задоволення.