справа № 1007/8323/2012
В И Р О К

Іменем України

10 серпня 2012 року Броварський міськрайонний суд Київської області

в складі: головуючого Батюка В.В.

при секретарях Юхимович О.В.

з участю прокурора Неділько С.А.

потерпілого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу

про обвинувачення : ОСОБА_2, 27.02.1993 року

народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, із середньою овітою, не працюючого, неодруженого, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судимого

в злочині, передбаченому ст. 122 ч.1 КК України,

встановив:

10 травня 2012 року близько 03-ої години у с. Гоголів по вул. Київській, Броварського району, Київської області, поблизу кафе «У Гоголя». ОСОБА_2 під час сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, зненацька наніс удар по ОСОБА_1 и результаті чого він не утримався на ногах та впав на задню частину свого тіла.

Після цього ОСОБА_2, діючи умисно,на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, почав наносити удари узутою ногою по потерпілому ОСОБА_1, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 8-го ребра з права по задньо-підпахвовій лінії, крововилив і внутрішньо шкіряні крововиливи на задній поверхні грудної клітини з права, які згідно висновку експерта № 64/101 від 09.07.12 відносяться до середнього ступеню тяжкості, як такий, що потягнув тривалий розлад здоров'я, а також тілесне ушкодження у вигляді забійної рани на обличчі, травматична екстракція коронок 5-6 зубів на нижній челюсті справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягнули короткочасний розлад здоров'я; підшкірна гематома, синці, зсадни і внутрішньо-шкіряні крововиливи на обличчі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В предявленому обвинуваченні за ч.1 ст.122 КК України ОСОБА_2 винним себе визнав повністю. Показав, що 10 травня 2012 року він відпочивав у кафе «У Гоголя». В нічний час він вийшов на вулицю, де в нього виник конфлікт з потерпілим ОСОБА_1. Під час цього конфлікту він декілька раз ударив кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_1 від чого той не утримався на ногах та впав на спину. Після цього він почав наносити удари узутою ногою по потерпілому ОСОБА_1 по тулубу і наніс близько трьох ударів. Потім він пішов до кафе, а потерпілий встав і пішов додому.У вчиненому він щиро розкаюється.

Від дослідження письмових та інших доказів по справі підсудний відмовився, визнавши свою вину повністю в предявленому обвинуваченні. Тому суд визнав недоцільним дослідження тих доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, зясувавши правильне розуміння підсудним та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом підсудного, та матеріалів справи, які його характеризують. З цього приводу підсудному та учасниками судового розгляду судом розяснено вимоги ст. 299 КПК України, про те, що вони позбавлені права посилання на докази, які судом не досліджувалися, в апеляційній інстанції.

Таким чином, оцінючи в сукупності, зібрані в результаті їх дослідження в судовому засіданні докази, суд вважає, що вина ОСОБА_2 в умисному заподіянні ОСОБА_1 тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ст. 122 ч.1 КК України

Обираючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу підсудного, який злочин вчинив вперше, посередньо характеризується по місцю проживання, на обліку лікарів нарколога , психіатра не перебуває.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2, судом не виявлено.

До обставин, що помякшують покарання суд відносить те, що підсудний щиро розкаявся у вчиненому. Тому, враховуючи всі вищевикладені обставини , суд вважає, що виправлення і перевиховання підсудного можливе без ізоляції від суспільства. Оскільки підсудний не має постійної роботи , то виправні роботи, як міра покарання будуть недостатніми для виправлення особи та попередженню вчинення ним нових злочинів, тому міра покарання підсудному повинна бути обрана у виді обмеження волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 65 КК України , ст. ст. 323-324, 330,331,332 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України і призначити по ній покарання у виді обмеження волі в кримінально-виконавчій установі на строк 2 (два) роки.

У відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з строком випробовування в 2 роки і покладенням на нього обовязків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання роботи та навчання; періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_2 залишити у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.

На вирок протягом 15 діб може бути подана апеляція до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд з моменту проголошення, а засудженим з моменту отримання копії вироку.

Суддя