В И Р О К

І МЯ М У К Р А Ї Н И

Справа № 1424/985/2012

Провадження № 1/1424/76/2012

20 серпня 2012 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого -судді Франчук О. Д.

при секретарі - Коршак О.В.

з участю прокурора - Свінтковської В.В.

адвоката ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Южноукраїнська кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, українки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, заміжньої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючої, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Южноукраїнську Миколаївської області, раніше не судимої

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2011 року в м. Южноукраїнську Миколаївської області ОСОБА_2 розповіла своїй подрузі ОСОБА_3 про те, що вона підозрює їхню спільну подругу ОСОБА_4 в тому, що остання влітку 2008 року у м. Миколаєві, шляхом обману, без відому, зняла з її кредитної картки «Родовід-Банк» кошти в сумі 15000 грн., які не повернула. ОСОБА_3 порадила їй звернутись до суду з позовною заявою про примусове стягнення з ОСОБА_4 вказаної суми, запропонувавши їй допомогти в оформленні необхідних документів, оскільки у неї є знайомий юрист з юридичної фірми, який зможе зайнятись вирішенням цього питання, а також брати участь у суді від її імені, за що ОСОБА_2 повинна буде періодично сплачувати кошти за дану роботу. Але насправді у ОСОБА_3 не було мети реалізувати дану пропозицію, оскільки вона, використовуючи необізнаність ОСОБА_2 у цивільно-правових питаннях, вирішила на протязі деякого періоду, заволодіти її коштами шляхом зловживання довірою. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 у період часу з березня 2011 року по березень 2012 року, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_2, періодично отримувала від останньої як готівкою, так і шляхом перерахування через «Приват-Банк» на карткові рахунки знайомих осіб, грошові кошти, які переводила в готівку та використовувала на власні потреби. Крім цього, вона надавала ОСОБА_2 карткові рахунки працівників Інтернет-магазинів, на які остання, за замовлений ОСОБА_3 товар (одяг та інше), перераховувала кошти в сумі, які вказувала ОСОБА_3 при зустрічі з нею або при розмові по мобільному телефону. При цьому, ОСОБА_3 при черговій розмові з ОСОБА_2, запевняла останню, що кошти направляються на рахунки представників юридичної фірми за надання юридичних послуг по цивільній справі відносно відповідача ОСОБА_4, завіряючи, що до суду подані необхідні документи, і що вона невдовзі отримає стягнені з ОСОБА_4, згідно рішення суду, кошти в сумі 100000 грн., на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, і таким чином, будуть погашені її витрати на послуги представників юридичної фірми. В березні 2012 року ОСОБА_2, так і не отримавши обіцяної суми, здогадалась, що ОСОБА_3 її обманює, так як жодного разу їй не було надано ніяких документів для ознайомлення та підписання, а також, за вищевказаний період, їй ніякі кошти не надійшли, у звязку з чим, вона звернулась по даному факту до правоохоронних органів. Своїми неправомірними діями ОСОБА_3 за вказаний період часу спричинила ОСОБА_2 матеріальний збиток на загальну суму (з врахуванням банківських комісійних стягнень) 39559,95 грн..

В судовому засіданні підсудна повністю визнала свою вину в інкримінованому їй злочині та показала суду, що ОСОБА_2 вона знайома ще з 1995 року. Їй було відомо, що ОСОБА_2 отримує державну матеріальну допомогу на своїх трьох малолітніх дітей на загальну суму близько 5000 грн. на місяць. Приблизно в лютому 2011 року від ОСОБА_2 вона дізналася, що остання має проблеми з їхньою спільною подругою ОСОБА_4, яка зі слів останньої, у 2008 році викрала у неї грошові кошти, знявши з кредитної картки кошти в сумі 15000 грн., але при яких саме обставинах, вона не повідомила. Скориставшись нагодою, вона сказала ОСОБА_2 що має знайомого юриста з юридичної фірми, який може допомогти їй в оформленні необхідних документів для звернення до суду з позовом щодо повернення ОСОБА_4 грошей, які вона взяла з банківської картки ОСОБА_2. Після цього ОСОБА_2 попросила домовитись з її знайомим юристом щодо оформлення необхідних документів. В дійсності, вона не мала ніяких знайомих юристів, і нікуди не мала звертатися, вона лише хотіла таким чином отримати від останньої на протязі певного періоду часу гроші, оскільки має складне матеріальне становище. Приблизно в березні 2011 року вона зателефонувала ОСОБА_2 і повідомила, що для оформлення необхідних документів, потрібних їй для вирішення питання у суді, юристу, якого сама і видумала, необхідно заплатити кошти. Остання, довіряючи їй, особисто передала гроші в сумі 2000 грн., яку вона їй назвала, а потім, приблизно у липні 2011 року, вона сказала їй, що справа по цивільному позову розглянута судом і вирішується питання щодо накладення арешту на майно ОСОБА_4. У звязку з цим, необхідно ще оплатити послуги юридичної фірми в сумі 1800 грн.. Вони зустрілись на вулиці, і батько ОСОБА_2 від імені доньки, у її присутності передав їй 1800 грн.. Вказані кошти вона витратила на свої потреби. Приблизно у вересні 2011 року вона повідомила ОСОБА_2, що рішення по справі за її цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів судом прийнято на її користь, і з врахуванням завданої їй матеріальної та моральної шкоди, ОСОБА_4 виплатить їй 100000 грн.. Для того, щоб ОСОБА_2 їй вірила, вона попросила у неї дані її карткових рахунків для перерахування їй коштів, примусово стягнутих судом з ОСОБА_4.

Приблизно в грудні 2011 року вона, перебуваючи у себе вдома, через Інтернет-магазин вибрала собі одяг (сукні 5-6 штук) на загальну суму 695 грн.. Так як оплата за замовлений товар в Інтернет-магазинах проводиться на карткові рахунки продавців, вона зателефонувала ОСОБА_2 і повідомила, що бухгалтеру юридичної фірми необхідно перерахувати за її роботу 695 грн. на картковий рахунок. В дійсності, вона дала ОСОБА_2 картковий рахунок продавця, у якого замовила в Інтернет-магазині сукні. Остання оплатила вказану суму, і вона у відділенні «Нова Пошта» м. Южноукраїнська отримала замовлені нею сукні. Через тиждень, 21.12.2011 року вона знову замовила в Інтернет-магазині собі одяг (сукні) на загальну суму 1190 грн.. Як і в перший раз, вона зателефонувала ОСОБА_2, та знову повідомила її про якісь витрати, повязані з юридичним оформленням її документів, і дала їй картковий рахунок Інтернет-магазину, на який у подальшому ОСОБА_2 перерахувала 1190 грн.. Таким же чином, вона обманним шляхом, за рахунок ОСОБА_2 замовляла в Інтернет-магазинах собі одяг з грудня 2012 року по лютий 2012 року включно. Крім цього 07.02.2012 року ОСОБА_2, на її вимогу, перераховувала кошти в сумі 8000 грн. на картковий рахунок її знайомого ОСОБА_5, якого вона заздалегідь попередила про перерахування на його рахунок вказаної суми. Про походження перерахованих на його картковий рахунок грошей, ОСОБА_5 нічого у неї не запитував, і вона нічого йому не пояснювала. Він просто зняв за два рази дану суму грошей зі свого карткового рахунку та передав їй гроші. З вказаної суми, приблизно 4000 грн. вона віддала у ломбард «Капітал», розташований у м. Южноукраїнську по пр. Комуністичному, щоб забрати раніше закладені золоті вироби. Також, за 1868 грн. вона придбала у магазині «Фокстрот» м. Южноукраїнська фотокамеру, а решту грошей потратила на продукти харчування та ліки для своєї матері. Таким же чином ОСОБА_2, на її вимогу, перераховувала на карткові рахунки кошти, а саме, 15.02.2012 року знайомій ОСОБА_6 4800 грн.; 24.02.2012 року знайомому ОСОБА_7 6000 грн.. Останні не знали про походження перерахованих на їх карткові рахунки кошти, вони просто за її проханням знімали гроші зі своїх рахунків та віддавали їй. Передані ОСОБА_6 гроші в сумі 4800 грн., вона витратила на власні потреби: продукти харчування, комунальні послуги, ліки та інше. Передані ОСОБА_7 їй гроші в сумі 6000 грн., вона потратила на святкування власного дня народження 08.03.2012 року, який святкувала у готелі «УкрТатНафта», розташованому у м. Южноукраїнську. Таким чином, вона шляхом обману заволоділа коштами ОСОБА_2, отримуючи їх як готівкою, так і шляхом оплати за заказані нею речі (різний одяг та взуття), на загальну суму приблизно 39 тисяч гривень. Вказані шахрайські дії вона скоювала сама і нікому про це не говорила. Оригінали банківських чеків вона забирала у ОСОБА_2, але вона не знала, що остання зробила їхні копії. Оригінали вона викинула, і їх у неї не має. В скоєному розкаюється.

Потерпіла в судовому засіданні пояснила, що з 1998 року вона особисто знайома з мешканками м. Южноукраїнська ОСОБА_3 та ОСОБА_4. За час знайомства у неї з даними жінками склались дружні відносини. В червні-липні 2008 року в установі «Родовід-Банк» в м. Миколаєві нею було оформлено картковий кредит на загальну суму 15000 грн.. Коли вона разом з ОСОБА_4 знаходились в місті Миколаєві, то біля автовокзалу їх зустріла жінка-циганка на імя ОСОБА_7. Вона запропонувала допомогти їм отримати кредитну картку на 15000 грн. Потім, вона у банківській установі «Родовід-Банк» отримала кредитну картку, а також отримала в кредит два мобільних телефони, які у неї викупила ОСОБА_7 за 200 грн., коли вони автобусом повертались додому. ОСОБА_8 вийшла із автобуса біля села Ракове Вознесенського району. Ще тоді, коли тільки вона отримала кредитну картку, то на вулиці, ОСОБА_4 або жінка на імя ОСОБА_8, (яка була з ними поруч), точно вона уже не уже памятає, взяла у неї картку та конверт з пін-кодом, щоб через банкомат перевірити, чи надійшли на рахунок кошти. Невдовзі хтось із них повідомив, що кошти на рахунок картки по якійсь причині не надійшли. Вона на той час не надала цьому великого значення, тому довготривалий час не перевіряла, чи є на рахунку якісь кошти. Приблизно в серпні 2009 року в м. Южноукраїнську, проходячи біля банкомату вона вирішила впевнитись в тому, що на кредитному рахунку відсутні грошові кошти і вставивши картку в банкомат побачила повідомлення про те, що всі грошові кошти з її рахунку знято. Аналізуючи події минулого, вона дійшла висновку про те, що грошові кошти в розмірі 15000 грн. з її банківського рахунку були зняті. На той час вона була впевнена, що саме ОСОБА_4 зняла з її кредитної картки грошові кошти в сумі 15000 грн..

В лютому 2011 року, при зустрічі з ОСОБА_3, вона розповіла останній про даний випадок, пояснивши, що ОСОБА_4 у м. Миколаєві влітку 2008 року шляхом обману, зняла з отриманої в той день кредитної картки кошти в сумі 15000 грн.. На що ОСОБА_3 порадила їй звернутись до суду з позовною заявою про примусове стягнення з ОСОБА_4 знятих нею з кредитного рахунку 15000 грн.. ОСОБА_3 також сказала, що у неї є знайомий юрист, який зможе допомоги в оформленні необхідних документів і зможе приймати участь в судових процедурах від її імені. Вона погодилась на пропозицію ОСОБА_3 і попросила, щоб вона домовилась від її імені з юристом. Однак, ніяких письмових угод, цивільних позовів та інших документів з даного приводу вона не підписувала. Через декілька тижнів, приблизно в березні 2011 року ОСОБА_3 їй повідомила про те, що її знайомий юрист з юридичної фірми підготував всі необхідні документи і направив їх до суду. Тоді ж ОСОБА_3 почала вимагати від неї оплатити за роботу юриста в розмірі 2000 грн.. В той же день вона передала особисто ОСОБА_3 вказану суму. В липні 2011 року до неї знову звернулась ОСОБА_3 і повідомила про те, що справа за її цивільним позовом вже розглянута судом, і вирішується питання щодо накладення арешту на майно ОСОБА_4 для його подальшої реалізації і відшкодування завданого збитку. Тоді ж ОСОБА_3 розповіла, що для накладення арешту на квартиру батьків ОСОБА_4 необхідно оплатити послуги юриста в розмірі 1800 грн.. Наступного дня вона позичила дану суму у свого батька ОСОБА_9, який особисто передавав 1800 грн. ОСОБА_3. У вересні 2011 року ОСОБА_3 повідомила про те, що рішення по справі за її цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів прийнято на її користь, та на відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_4 буде стягнуто 100000 грн.. В жовтні 2011 року ОСОБА_3 попросила у неї дані карткових рахунків для перерахування на них грошових коштів, примусового стягнутих судом з ОСОБА_4. В грудні 2011 року ОСОБА_3 їй повідомила що для вирішення питання щодо перерахування грошових коштів стягнутих з відповідача ОСОБА_4, необхідно заплатити бухгалтеру юридичної контори кошти в сумі 695 грн.. Для цього, ОСОБА_3 передала їй реквізити банківського рахунку установи «Приват-Банк», на які вона перерахувала вказану суму. Так із грудня 2011 року по лютий 2012 року остання неодноразово передала їй реквізити банківського рахунку установи «Приват-Банк», на які вона перераховувала грошові кошти, та реквізити банківських карток фізичних осіб, на які вона також перераховувала грошові кошти. Після цього, ОСОБА_3 неодноразово зверталась до неї з проханнями продовжувати оплачувати юридичні послуги представників юридичної фірми, однак вона запідозривши неладне відмовилась це робити, доки не перерахують стягнуті з ОСОБА_4 грошові кошти по цивільному позову.

Після цього, аналізуючи всі обставини подій вона здогадалась, що ніяких документів для подання цивільного позову та ніяких довіреностей на представництво її інтересів в суді вона не підписувала, тому ніякого судового процесу для примусового стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів розпочато не могло бути. До того ж, вона не укладала договорів на представництво її інтересів з юридичними фірмами. Таким чином, вона дійшла висновку про те, що ОСОБА_3, користуючись дружніми довірливими відносинами, заволоділа належними їй грошовими коштами, тобто вона, спекулюючи її необізнаністю в юридичних питаннях і довірою до неї як до подруги, на протязі тривалого часу змушувала виплачувати грошові кошти за начебто надані їй юридичні послуги, тому 30.03.2012 року вона звернулась із заявою до Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області. В результаті шахрайських дій ОСОБА_3 їй спричинено матеріальний збиток на загальну суму, з врахуванням банківських комісійних стягнень 39559,95 грн.. Цивільний позов підтримала, просила суворо не карати підсудну.

Вислухавши покази підсудної та потерпілої, дослідивши матеріали кримінальної справи, суд приходить до висновку про те, що вина підсудної у вчиненні інкримінованого їй злочині, повністю знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, а її дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).

При призначенні виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу підсудної та її характеризуючі дані.

Обставин, які б обтяжували покарання підсудній, судом не встановлено.

Обставиною, помякшуючою покарання, суд визнає щире каяття.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що за скоєний злочин, достатнім для виправлення ОСОБА_3 буде призначення покарання у вигляді громадських робіт, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до правил ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, тому цивільний позов ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди, підлягає задоволенню на суму 39559 грн. 95 коп. /а.с. 42/.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 323-324 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у вигляді громадських робіт на строк 200 годин.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріального збитку 39559 (тридцять девять тисяч пятсот пятдесят девять) грн. 95 коп..

Документи, які є джерелом доказів (а.с. 9, 53-54) копії чеків «ПриватБанку» - зберігати в матеріалах справи.

На вирок можуть бути подані апеляції до Судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_10