АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/1/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/358/14 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст.152, ст.166, ч.3 ст.185, ч.2 ст.383 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах

апеляційного суду Тернопільської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілої - ОСОБА_11 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_12

потерпілої - ОСОБА_13 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, з середньою спеціальною освітою, інваліда 2 групи, одружену, на утриманні має одну неповнолітню дитину, не працюючу, раніше судиму: 1) 27 вересня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільсої області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту; 2) 14 лютого 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 5 місяців арешту

визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.152, ст.166, ч.3 ст.185, ч.2 ст.383 КК України, призначено її покарання:

- за ч.4 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років;

- за ст.166 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч.2 ст.383 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2014 року за яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 5 місяців арешту, більш суворим покаранням, що призначено за даним вироком, ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді 11 років позбавлення волі.

У строк покарання, призначеного засудженій ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, вирішено зарахувати відбутий нею строк за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2014 року і строк відбуття покарання вирішено рахувати ОСОБА_7 з 20 вересня 2013 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 залишено без зміни у виді тримання під вартою на строк 60 днів, визначено кінцевий термін його дії - 16 грудня 2014 року о 13 годині 00 хвилин.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави 1114,58 грн. судових витрат за проведення експертиз.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Заліщики Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого не одруженого, раніше судимого: 1) 18 червня 2003 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді 2 роки позбавлення волі. Згідно ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та визначенням іспитового строку 1 рік та покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України; 2) 30 вересня 2004 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч.1 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. 05.07.2006року звільнений умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 16 днів; 3) 10 січня 2007 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі; 4)20 листопада 2012 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.300 КК України до покарання у виді 54 доби арешту, зарахувавши в строк відбуття покарання 54 дні тримання під вартою;

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з дня його затримання, тобто з 20 вересня 2013 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 залишено без змін у виді тримання під вартою на строк 60 днів, визначено кінцевий термін його дії - 16 грудня 2014 року о 13 годині 00 хвилин.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь держави 772,28 грн. судових витрат за проведення експертизи.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно вироку суду, 29 травня 2013 року приблизно 21 години, ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , розпивав спиртні напої із обвинуваченою ОСОБА_7 та її чоловіком ОСОБА_12 .

Під час розпиття спиртного, приблизно 22 години, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на вступ у статеві зносини із малолітньою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проти її волі.

З метою реалізації свого умислу, ОСОБА_8 вступив у злочинну змову із матір`ю малолітньої, ОСОБА_7 , яка повинна була примусити малолітню ОСОБА_11 до вступу у статеві зносини із ОСОБА_8 , а саме, ОСОБА_8 зайде у кімнату будинку, а ОСОБА_7 змусить свою малолітню доньку ОСОБА_11 зайти у ту ж кімнату та вступити з ним у статеві зносини.

З метою реалізації свого злочинного умислу, 29 травня 2013 року, приблизно 22 години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, покликала з кімнати у загальний коридор будинку, свою малолітню доньку ОСОБА_11 , та в наказовому порядку наказала їй йти в кімнату до ОСОБА_8 з метою вступу з ним у статеві зносини.

Не бажаючи виконувати наказ матері, малолітня ОСОБА_11 відмовилась вступати у статеві зносини із ОСОБА_8 .. Будучи незадоволеною поведінкою доньки та непідкоренням до виконання її наказу, ОСОБА_7 нанесла удар долонею по обличчі потерпілої, після чого взяла в руки палицю, якою неодноразово карала доньку, та психологічно впливаючи на дитину з метою її підкорення до виконання вказівки, почала погрожувати фізичною розправою, а саме, побиттям палицею з метою виконання її вказівки.

Перебуваючи під психологічним впливом, боячись фізичної розправи зі сторони матері, ОСОБА_11 прийшла в кімнату до ОСОБА_8 , який лежав на дивані, почала говорити, що не бажає вступати з ним у статеві зносини, та просила його не робити цього.

Однак, ОСОБА_8 , знаходячись у спальній кімнаті житлового будинку за вище вказаною адресою, почув, як ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства до малолітньої доньки ОСОБА_11 , та нанесення долонею руки удару по обличчі потерпілої, примушує її зайти у кімнату де знаходився він, з метою вступу з ним у статеві зносини і розуміючи та усвідомлюючи те, що малолітня ОСОБА_11 за своїм психічним та фізичним станом в силу малолітнього віку, не може розуміти характер і значення вчинюваних з нею дій, а також внаслідок психологічного впливу матері ОСОБА_7 , який виразився у застосуванні фізичного насильства, а саме, нанесення долонею руки удару по обличчі потерпілої, та подальшої погрози застосування фізичного насильства, перебуває у безпорадному стані, почав виконувати усі дії, спрямовані на доведення злочинного умислу до кінця.

Реалізовуючи свій злочинний задум, скерований на зґвалтування малолітньої ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , діючи узгоджено із ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проте даючи звіт своїм діям та керуючи ними, з бажанням вступу у статеві зносини, використовуючи безпорадний стан малолітньої, а також знаючи, що до ОСОБА_11 застосоване фізичне насильство та погроза його подальшого застосування її матір`ю, наказав потерпілій лягти біля нього і самостійно роздягнувши її, вступив у статеві зносини проти її волі, тобто зґвалтував.

Крім того, 31 травня 2013 року, приблизно 21 години ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , повторно вступив у злочинну змову із матір`ю малолітньої, ОСОБА_7 , яка повинна була примусити малолітню ОСОБА_11 до вступу у статеві зносини із ОСОБА_8 , а саме, ОСОБА_8 зайде у кімнату будинку, а ОСОБА_7 змусить свою малолітню доньку ОСОБА_11 зайти у ту ж кімнату та вступити з ним у статеві зносини.

З метою реалізації свого злочинного умислу, 31 травня 2013 року, приблизно 21 години ОСОБА_7 , покликала з кімнати у загальний коридор будинку, свою малолітню доньку ОСОБА_11 , та в наказовому порядку наказала їй йти в кімнату до ОСОБА_8 з метою вступу з ним у статеві зносини.

Не бажаючи виконувати наказ матері, малолітня ОСОБА_11 відмовилась вступати у статеві зносини із ОСОБА_8 .. Будучи незадоволеною поведінкою доньки та непідкоренням до виконання її наказу, ОСОБА_7 взяла в руки палицю, якою неодноразово карала доньку, та психологічно впливаючи на дитину з метою її підкорення до виконання вказівки, почала погрожувати фізичною розправою, а саме, побиттям палицею з метою виконання її вказівки.

Перебуваючи під психологічним впливом, боячись фізичної розправи зі сторони матері, ОСОБА_11 прийшла в кімнату до ОСОБА_8 , який лежав на дивані, почала говорити, що не бажає вступати з ним у статеві зносини, та просила його не робити цього.

Однак, ОСОБА_8 , знаходячись у спальній кімнаті житлового будинку за вище вказаною адресою, почув, як ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства до малолітньої доньки ОСОБА_11 , примушує її зайти у кімнату де знаходився він, з метою вступу з ним у статеві зносини і розуміючи та усвідомлюючи те, що малолітня ОСОБА_11 за своїм психічним та фізичним станом в силу малолітнього віку, не може розуміти характер і значення вчинюваних з нею дій, а також внаслідок психологічного впливу матері ОСОБА_7 , який виразився у погрозах застосування фізичного насильства, перебуває у безпорадному стані, почав виконувати усі дії, спрямовані на доведення злочинного умислу до кінця.

Реалізовуючи свій злочинний задум, скерований на зґвалтування малолітньої ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , діючи узгоджено із ОСОБА_7 , даючи звіт своїм діям та керуючи ними, бажаючи вступити у статеві зносини, використовуючи безпорадний стан малолітньої, а також знаючи, що до ОСОБА_11 застосовані погрози фізичною розправою її матір`ю, наказав потерпілій лягти біля нього і самостійно роздягнувши її, повторно вступив у статеві зносини проти її волі, тобто зґвалтував.

Надалі в середині липня 2013 року, у післяобідню пору, ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , повторно вступив у злочинну змову із матір`ю малолітньої, ОСОБА_7 , яка повинна була примусити малолітню ОСОБА_11 до вступу у статеві зносини із ОСОБА_8 , а саме, ОСОБА_8 зайде у кімнату будинку, а ОСОБА_7 змусить свою малолітню доньку ОСОБА_11 зайти у ту ж кімнату та вступити з ним у статеві зносини.

З метою реалізації свого злочинного умислу, в середині липня 2013 року, у післяобідню пору, ОСОБА_7 , покликала з кімнати у загальний коридор будинку, свою малолітню доньку ОСОБА_11 , та в наказовому порядку наказала їй йти в кімнату до ОСОБА_8 з метою вступу з ним у статеві зносини.

Не бажаючи виконувати наказ матері, малолітня ОСОБА_11 відмовилась вступати у статеві зносини із ОСОБА_8 . Будучи незадоволеною поведінкою доньки та непідкоренням до виконання її наказу, ОСОБА_7 взяла в руки палицю, якою неодноразово карала доньку, та психологічно впливаючи на дитину з метою її підкорення до виконання вказівки, почала погрожувати фізичною розправою, а саме, побиттям палицею з метою виконання її вказівки.

Перебуваючи під психологічним впливом, боячись фізичної розправи зі сторони матері, ОСОБА_11 прийшла в кімнату до ОСОБА_8 , який лежав на дивані, почала говорити, що не бажає вступати з ним у статеві зносини, та просила його не робити цього.

Однак, ОСОБА_8 , знаходячись у спальній кімнаті житлового будинку за вище вказаною адресою, почув, як ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства до малолітньої доньки ОСОБА_11 , примушує її зайти у кімнату де знаходився він, з метою вступу з ним у статеві зносини і розуміючи та усвідомлюючи те, що малолітня ОСОБА_11 за своїм психічним та фізичним станом в силу малолітнього віку, не може розуміти характер і значення вчинюваних з нею дій, а також внаслідок психологічного впливу матері ОСОБА_7 , який виразився у погрозах застосування фізичного насильства, перебуває у безпорадному стані, почав виконувати усі дії, спрямовані на доведення злочинного умислу до кінця.

Реалізовуючи свій злочинний задум, скерований на зґвалтування малолітньої ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , діючи узгоджено із ОСОБА_7 , даючи звіт своїм діям та керуючи ними, бажаючи вступити у статеві зносини, використовуючи безпорадний стан малолітньої, а також знаючи, що до ОСОБА_11 застосована погроза фізичною розправою її матір`ю, наказав потерпілій лягти біля нього і самостійно роздягнувши її, повторно вступив у статеві зносини проти її волі, тобто зґвалтував.

Також 16 вересня 2013 року у післяобідню пору, ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , повторно вступив у злочинну змову із матір`ю малолітньої, ОСОБА_7 , яка повинна була примусити малолітню ОСОБА_11 до вступу у статеві зносини із ОСОБА_8 , а саме: ОСОБА_8 зайде у кімнату будинку, а ОСОБА_7 змусить свою малолітню доньку ОСОБА_11 зайти у ту ж кімнату та вступити з ним у статеві зносини.

З метою реалізації свого злочинного умислу, 16 вересня 2013 року у післяобідню пору, ОСОБА_7 , покликала з кімнати у загальний коридор будинку, свою малолітню доньку ОСОБА_11 , та в наказовому порядку наказала їй йти в кімнату до ОСОБА_8 з метою вступу з ним у статеві зносини.

Не бажаючи виконувати наказ матері, малолітня ОСОБА_11 відмовилась вступати у статеві зносини із ОСОБА_8 .. Будучи незадоволеною поведінкою доньки та непідкоренням до виконання її наказу, ОСОБА_7 взяла в руки палицю, якою неодноразово карала доньку, та психологічно впливаючи на дитину з метою її підкорення до виконання вказівки, почала погрожувати фізичною розправою, а саме, побиттям палицею з метою виконання її вказівки.

Перебуваючи під психологічним впливом, боячись фізичної розправи зі сторони матері, ОСОБА_11 прийшла в кімнату до ОСОБА_8 , який лежав на дивані, почала говорити, що не бажає вступати з ним у статеві зносини, та просила його не робити цього.

Однак, ОСОБА_8 , знаходячись у спальній кімнаті житлового будинку за вище вказаною адресою, почув, як ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства до малолітньої доньки ОСОБА_11 , примушує її зайти у кімнату де знаходився він, з метою вступу з ним у статеві зносини і розуміючи та усвідомлюючи те, що малолітня ОСОБА_11 за своїм психічним та фізичним станом в силу малолітнього віку, не може розуміти характер і значення вчинюваних з нею дій, а також внаслідок психологічного впливу матері ОСОБА_7 , який виразився у погрозах застосування фізичного насильства, перебуває у безпорадному стані, почав виконувати усі дії, спрямовані на доведення злочинного умислу до кінця.

Реалізовуючи свій злочинний задум, скерований на зґвалтування малолітньої ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , діючи узгоджено із ОСОБА_7 , даючи звіт своїм діям та керуючи ними, бажаючи вступити у статеві зносини, використовуючи безпорадний стан малолітньої, а також знаючи, що до ОСОБА_11 застосована погроза фізичною розправою її матір`ю, наказав потерпілій лягти біля нього і самостійно роздягнувши її, повторно вступив у статеві зносини проти її волі, тобто зґвалтував.

Крім того, 18 вересня 2013 року у ОСОБА_7 , яка дізналась про те, що її чоловік ОСОБА_12 звернувся до правоохоронних органів із заявою про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за зґвалтування їхньої малолітньої доньки ОСОБА_11 , що було вчинене з її примусу, виник злочинний умисел, направлений на завідомо неправдиве повідомлення про вчинення ОСОБА_12 тяжкого злочину, а саме: зґвалтування своєї малолітньої доньки ОСОБА_11 ..

З метою реалізації свого злочинного умислу, та штучного створення доказів для обвинувачення свого чоловіка, ОСОБА_7 18 вересня 2013 року, знаходячись за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 , під час розмови почала схиляти потерпілу ОСОБА_11 до дачі неправдивих показань, примушувала її піти з дому, і коли її знайдуть сказати працівникам міліції про те, що втекла з дому, оскільки її зґвалтував батько ОСОБА_12 ..

Частково підкорившись вимозі матері, ОСОБА_11 вийшла з дому. Однак, не переховуючись від рідних та в подальшому не підтверджуючи неправдивого повідомлення ОСОБА_7 про злочин, тобто про її зґвалтування батьком ОСОБА_12 , малолітня не виконала наказу матері.

Не знаючи про те, що ОСОБА_11 відмовилась від виконання вказівки спрямованої на звинувачення ОСОБА_12 у вчиненні щодо малолітньої насильницьких дій, ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, а також уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжких умисних злочинів, передбачених ч.4 ст.152 КК України, 20 жовтня 2013 року написала письмову заяву, із завідомо неправдивим обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні тяжкого злочину та проханням притягнути його до кримінальної відповідальності, що надійшло у слідче управління УМВС України в Тернопільській області.

У відповідності до висновку судової генетично-молекулярної експертизи, встановлено, що на тампоні із вмістом піхви ОСОБА_11 виявлено сліди сперми та клітин, які є змішаними і походять більше ніж від одної особи, серед яких присутні генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_11 та ОСОБА_8 та не присутні генетичні ознаки крові ОСОБА_12 .

Походження сперми на тампоні з вмістом піхви ОСОБА_11 від ОСОБА_12 виключаються.

Також ОСОБА_7 маючи на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, які покладаються на неї, в порушення ст.ст.150, 151, 154, 155 Сімейного кодексу України, та ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до яких батьки або особи, які їх заміняють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці», протягом тривалого часу ухилялась від виховання дитини, що виразилось у незабезпеченні відвідування нею школи, незабезпеченні малолітній безпечних умов перебування за місцем проживання.

З середини грудня 2012 року, поведінка малолітньої ОСОБА_11 різко погіршилась, вона почала пропускати заняття у школі, у спілкуванні почала переважати ненормативна лексика, що було відмічено адміністрацією Синявської загальноосвітній школі І-ІІ ступенів, де навчається дитина у 7-му класі. У продовж першого семестру навчання, ОСОБА_11 була відсутня в школі з 18 січня по 31 січня 2013 року, без поважних причин, однак на неодноразові зауваження та рекомендації вчителів з цього приводу, мати реагувала неадекватно і в порушення покладених на неї обов`язків по догляду за дитиною, створення належних умов для її соціальної адаптації, злісно ухилялася від їх виховання.

Після неодноразових співбесід зі сторони органів місцевого самоврядування, та адміністрації школи, ОСОБА_7 систематично та тривалий час, злісно ухиляючись від виконання покладених на неї обов`язків, створювала тривожну, емоційно-нестійку, психічно напружену атмосферу в сім`ї, що як наслідок призвело до тяжких наслідків, а саме: розладу психічного розвитку з соціально-педагогічною занедбаністю, а також до невідповідності рівня загального розумового і особистісного розвитку хронологічному віку, тобто нижче її вікової групи.

Не бажаючи створювати належні умови по догляду та вихованню малолітньої ОСОБА_11 , ігноруючи систематичні звернення представників влади, освітнього закладу з приводу неналежного виховання матір`ю покладених на неї батьківських обов`язків, 29 травня 2013 року ОСОБА_7 , знаходячись по місцю проживання, а саме, в будинку АДРЕСА_1 , застосовуючи фізичне насилля у вигляді удару по обличчі малолітній ОСОБА_11 , тим самим принижуючи людську гідність дитини та в подальшому, погрожуючи застосуванням фізичного насилля, а саме, побиття палицею, якою неодноразово наносила удари дитині, примусила її вступити у статеві зносини із ОСОБА_8 , який з січня 2013 року проживав без реєстрації у будинку сім`ї ОСОБА_14 , спричинивши дитині істотну фізичну та моральну шкоду.

Злісно ухиляючись, не бажаючи створити умови та забезпечити рівень життя малолітній ОСОБА_11 , достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, маючи на меті спричиняти моральну шкоду дитині, ОСОБА_7 , впродовж 29, 31 травня 2013 року, середини липня 2013 року, 16 вересня 2013 року із погрозою застосувати фізичне насилля до дитини, використовуючи її безпорадний стан та розуміючи, що потерпіла перебуває під психологічним тиском та страхом фізичної розправи, примушувала до вступу у статеві зносини із ОСОБА_8 , що спричинило тяжкі наслідки дитині, у вигляді погіршення психічного здоров`я, суттєвому відставанні загального рівня розумового і особистісного розвитку та ухилення дитини від навчання.

Крім того, 09 вересня 2013 року, ОСОБА_7 , збираючи разом з ОСОБА_13 картоплю поблизу домогосподарства, яке належить ОСОБА_15 і знаходиться в с.Синява Збаразького району Тернопільської області, приблизно 11 години побачила, що на території домоґосподарства нікого немає. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з приміщення літньої кухні.

Зайшовши на подвір`я ОСОБА_7 побачила, що літня кухня, не замкнута на ключ, відчинила вхідні двері та проникла у житлове приміщення літньої кухні, яка належить ОСОБА_15 , звідки з поверхні столу, який розташований у дальньому лівому куті приміщення таємно викрала належний ОСОБА_13 мобільний телефон торгової марки «SAMSUNG GT-E1195 (VHS)» вартістю 216 грн., із стартовим пакетом мобільного оператора зв`язку «КиївСтар» вартістю 10 грн., чим завдала шкоди потерпілій на загальну суму 226 гривень.

В апеляціях:

- обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок скасувати і справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду було допущено багато порушень. Також, заперечує всі свої покази дані під час її допиту слідчим та стверджує, що вони давались під тиском працівників міліції;

- обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок скасувати і справу направити на новий розгляд, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості. Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги його письмові звернення, в яких він повністю заперечував свою винність у інкримінованому злочині, якого він не вчиняв. Також заявляє, що працівниками міліції до нього застосовувався моральний та фізичний тиск з метою змушення його до дачі неправдивих показань на досудовому слідсві. Вказує, що відносини між ним та потерпілою були добровільні і судово-медична експертиза не підтвердила застосування ним насильства відносно потерпілої;

- захисник обвинуваченої ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ст.166, ч.2 ст.383, ч.4 ст.152 КК України у зв`язку з недоведеністю вини та змінити вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, шляхом призначення більш м`якого покарання. Вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, оскільки судом допущено неповноту судового розгляду, а також через невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, яка виявилась в тому, що: суд безпідставно відмовив у повторному допиті малолітньої потерпілої, а тому її необхідно допитати повторно під час апеляційного розгляду; стосовно злочину, передбаченого ст.166 КК України, суд помилково дійшов висновку про вчинення його ОСОБА_7 , оскільки не вказав у вироку у чому конкретно проявилась тяжкість наслідків невиконання обов`язків по догляду за дитиною, а також не врахував показань свідка ОСОБА_16 про те, що ОСОБА_7 цікавилась навчанням та успішністю дочки у школі і забезпечувала побутові умови дитині; стосовно злочину, передбаченого ч.2 ст.383 КК України вважає, що за час судового розгляду не було здобуто доказів того, що ОСОБА_7 достовірно знала, що її чоловік ОСОБА_12 не міг вчинити зґвалтування їхньої дочки, оскільки це підтвердилось лише після проведення відповідної експертизи; стосовно злочину передбаченого ч.4 ст.152 КК України вважає вказівки суду та слідства на конкретні дні, в які вчинено даний злочин припущеннями, які не підтверджені конкретними доказами під час судового розгляду, не знайдено та не вилучено палицю, якою начебто залякувала обвинувачена свою доньку, а твердження обвинувачення про фізичний та психологічний тиск на потерпілу зі сторони ОСОБА_7 , який у всіх випадках проявлявся в однаковій формі носить формальний характер. Стверджує, що застосування насильства до потерпілої з боку обвинуваченої спростовується показами ОСОБА_12 , а сама потерпіла не змогла конкретно вказати чи залякувала її обвинувачена і чи примушувала до вступу в статеві відносини. При допиті її в режимі відеоконференції потерпіла давала покази під тиском особи яка знаходилась поруч. Вважає, що покази психолога ОСОБА_17 та психіатра-експерта ОСОБА_18 мають бути визнані недопустимими доказами. Одночасно наголошує на тому, що судом першої інстанції залишено поза увагою відсутність додаткової кваліфікації злочину обвинувачених як групою осіб за ч.1 або ч.2 ст.28 КК України.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що судом неповно досліджені усі обставини кримінального провадження, звужено процесуальні права потерпілої ОСОБА_11 , а також допущено неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, в результаті чого не застосовано той закон, який підлягає застосуванню та як наслідок, призначено покарання, яке не відповідає тяжкості скоєного правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що потерпіла ОСОБА_11 не перебувала у безпорадному стані. Вказує, що доказами в справі і показами потерпілої та її сестри ОСОБА_19 , які вони давали під час досудового розслідування, доводиться факт неодноразового добровільного вступу потерпілою в статеві зносини з обвинуваченим ОСОБА_8 та наявність у них особистих стосунків, у зв`язку з чим дії ОСОБА_8 мають бути кваліфіковані за ч.1 ст.155 КК України. Також вказує, що суд безпідставно відмовив у допиті свідків, які могли засвідчити існування між обвинуваченим та потерпілою особистих близьких стосунків, а саме ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, обвинувачених і захисника ОСОБА_9 , які підтримали подані ними апеляційні скарги з наведених у них підстав і просили призначити новий розгляд у суді першої інстанції, захисника ОСОБА_10 , який також підтримав свою апеляційну скаргу і просив скасувати вирок та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.4 ст.152, ст.166, ч.2 ст.383 КК України, а за ч.3 ст.185 КК України призначити більш м`яке покарання, прокурора, який заперечив проти поданих апеляційних скарг і просив залишити вирок без змін, потерпілих і законного представника малолітньої потерпілої, які просили змінити обвинуваченим покарання на більш м`яке, не пов`язане з позбавленням волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до переконання, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 за ч.4 ст.152 КК України і ОСОБА_7 за ч.4 ст.152, ст.166, ч.3 ст.185, ч.2 ст.383 КК України та кваліфікація їх дій є вірними, зробленими на підставі детально досліджених в судовому засіданні та викладених у вироку доказів.

Так, з психолого-педагогічної характеристики рівня розвитку пізнавальних процесів та особистих якостей потерпілої ОСОБА_11 вбачається, що у неї існує соціальна дезадаптація, недостатній рівень розвитку образної та словесно-логічної пам`яті, мислення дещо сповільнене, встановлення причинно-наслідкових зв`язків перебуває на недостатньому рівні (т.2 а.с.31).

З дослідженого судом першої інстанції висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №526 також слідує, що ОСОБА_11 виявляє ознаки розладу психологічного розвитку з соціально-педагогічною занедбаністю, рівень її загального розумового і особистісного розвитку не відповідає хронологічному віку, тобто нижчий її вікової групи (т.2 а.с.30).

Встановлено, що вказані розлади психологічного розвитку суд першої інстанції обґрунтовано визнав тяжкими наслідками систематичного і тривалого злісного ухилення ОСОБА_7 від виконання встановлених законом обов`язків по вихованню дочки.

Так, з матеріалів справи слідує, що малолітня проживала в АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_7 , відвідувала Синявську загальноосвітню школу І-ІІ ступенів і часто пропускала заняття (т.2 а.с.33,36-38, 40,43).

Вказане підтверджується також шкільною характеристикою, згідно якої починаючи з середини грудня 2012 року поведінка ОСОБА_11 різко погіршилася, вона стала часто без поважних причин пропускати заняття. За весь навчальний 2012/2013 навчальний рік пропущено 53 навчальних дні без поважних причин, через що її поставлено на шкільний облік дітей схильних до порушень. До середини грудня 2012 року батьки епізодично цікавилися успішністю і поведінкою дочки, однак з того часу уникають контактів із школою, не створюють умов для правильного розвитку дитини, протидіють шкільному вихованню. У зв`язку з наведеним з ОСОБА_11 та її батьками неодноразово проводилися співбесіди щодо пропуску занять без поважних причин і погіршення успішності, що стверджується витягом із журналу ведення таких співбесід у школі (т.2 а.с.34-35,41-42,46).

З показань свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , вчителів Синявської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Збаразького району, вбачається, що до 5 класу ОСОБА_11 навчалась добре, потім почала погано навчатись. Починаючи з січня 2013 року систематично пропускала навчання.

В судовому засіданні також встановлено, що в сім`ї за місцем проживання малолітньої ОСОБА_11 були створені незадовільні умови для виховання та розвитку дитини, стосунки в сім`ї напружені, часто виникали сімейні скандали, виклики міліції, що стверджується актом обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_7 від 08 жовтня 2013 року виданого комісією Синявської сільської ради (т.2 а.с.45).

Вказане також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_24 , сільського голови с.Синява Збаразького району, який також повідомив, що у зв`язку з частими сварками і сімейними скандалами ОСОБА_7 сільською радою неодноразово попереджалась про необхідність займатись вихованням дитини.

Також, з постанови Збаразького районного суду від 16 травня 2013 року вбачається, що ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, тобто за невиконання обов`язків, щодо виховання дитини (т.2 а.с.59).

В той же час, допитана в судовому засіданні в якості потерпілої малолітня ОСОБА_11 ствердила, що одного дня її мати, ОСОБА_7 , і старша сестра після перебування в лікарні привели додому раніше незнайомого їй ОСОБА_8 , який з того часу почав з ними проживати. Десь наприкінці травня 2013 року, ввечері, мати наказала їй піти до ОСОБА_8 , який у той час перебував в одній з кімнат їх будинку, лягти з ним у ліжко, щоб вступити у статевий контакт. Вона цього робити не хотіла, однак ОСОБА_7 заставила її піти, погрожуючи побиттям. Вона злякалась і зайшла в кімнату до ОСОБА_8 , який сказав лягти біля нього, після чого здійснив з нею статевий акт, незважаючи на її повідомлення про те, що їй боляче і вона не хоче цього робити. В подальшому ОСОБА_7 в середині липня 2013 року та пізніше ще кілька разів, погрожуючи фізичною розправою, примушувала її вступати у статеві зносини з ОСОБА_8 .

Наведені в апеляційних скаргах твердження про те, що допит малолітньої потерпілої здійснено з порушенням вимог кримінального процесуального закону спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що вказана процесуальна дія проведена в судовому засіданні у режимі відеоконференції з дотриманням положень ст.ст.336,353,354 КПК України в присутності законного представника малолітньої та психолога (т.1 а.с.97).

Також, повідомлені потерпілою обставини її зґвалтування об`єктивно підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та проаналізованими у вироку висновками судово-медичних експертиз, згідно яких ОСОБА_11 статевої зрілості не досягла, а при її обстеженні в мазках з вмістом її піхви були виявлені сперматозоїди, походження яких від ОСОБА_8 не виключається (т.2 а.с.93-111).

Крім того, показаннями потерпілої підтверджується вчинення ОСОБА_7 завідомо неправдивого повідомлення слідчому про вчинення ОСОБА_14 тяжкого злочину.

Так, під час допиту потерпіла повідомила, що звинувачення батька ОСОБА_12 у її зґвалтуванні мати вигадала після того, як батькові стало відомо про примушування її до вступу у статеві зносини з ОСОБА_8 . При цьому, потерпіла підтвердила також, що мати наполягала, щоб вона також обмовила батька.

Наведені показання потерпілої узгоджуються з висновками експертизи №10/502 від 28 листопада 2013 року, згідно якого походження сперми на тампоні з вмістом піхви ОСОБА_11 від її батька ОСОБА_12 виключається (т.2 а.с.104-111).

Разом з тим, із заяви ОСОБА_7 від 20 жовтня 2013 року слідує, що вона, дізнавшись про повідомлення ОСОБА_12 з приводу зґвалтування їх дочки ОСОБА_8 , звернулася до прокурора Тернопільської області із заявою про обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні даного злочину та проханням притягнути його до кримінальної відповідальності (т.2 а.с.64-66).

Наведені обставини в сукупності зі встановленими в судовому засіданні відомостями про примушування обвинуваченою своєї дочки до статевих стосунків з ОСОБА_8 свідчать про наявність у неї умислу на завідомо неправдиве повідомлення про вчинення зґвалтування малолітньої нібито іншою особою ОСОБА_14 , а тому колегія суддів наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 доводи про те, що вказане повідомлення ОСОБА_7 не було неправдивим завідомо вважає безпідставними, оскільки їй було достеменно відомо усі обставини вчинення злочину відносно дочки.

Зі змісту апеляційних скарг обвинувачених і їх захисників слідує, що факту здійснення ОСОБА_8 статевих актів з малолітньою ОСОБА_11 ними не заперечується.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він вступив у статеві зносини з малолітньою потерпілою за її добровільної згоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки така версія спростовується наведеними показаннями потерпілої, а також показаннями її законного представника ОСОБА_12 , батька потерпілої, який в судовому засіданні підтвердив, що дочка повідомила про її зґвалтування ОСОБА_8 та примушування ОСОБА_7 до статевого зв`язку з останнім і з цього приводу він звернувся в міліцію (т.2 а.с.1-2).

Крім того, з показань психолога ОСОБА_17 , в присутності якої судом проведено допит потерпілої, слідує, що малолітня ОСОБА_11 дійсно розповіла про події, що відбувалися в її сім`ї, і внаслідок того, що мати примушувала малолітню до вступу в статеві стосунки, останній нанесена важка психологічна травма.

Наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 доводи про невизначеність процесуального статусу психолога і недопустимість врахування її висновків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з журналу судового засідання та інших матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_17 була залучена до участі в допиті малолітньої потерпілої як психолог відповідно до вимог ст.354 КПК України і мала процесуальні права та обов`язки, визначені вказаною нормою закону.

Доводи апеляційних скарг захисників про те, що малолітня в судовому засіданні давала показання за вказівкою і під тиском психолога не підтверджуються наявними в матеріалах провадження технічними записами цієї процесуальної дії, перевіркою яких не встановлено надання потерпілій конкретних вказівок щодо обставин вчинення відносно неї злочину, а прохання психолога не хвилюватися і розповісти правду, на думку колегії суддів, не можна вважати порушенням порядку допиту потерпілої (т.1 а.с.97).

Наведені в апеляційних скаргах захисників твердження про надуманість і неправдивість показань малолітньої потерпілої, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються висновками комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи №526, відповідно до яких ОСОБА_11 до підвищеного фантазування не схильна і може правильно сприймати, запам`ятовувати і відтворювати обставини, що мають значення у справі (т.2 а.с.30).

Вказані обставини в судовому засіданні також підтвердила експерт ОСОБА_18 , з пояснень якої слідує, що ОСОБА_11 правильно сприймала дії, які з нею вчинили, пам`ятає їх і підтверджувала покази, які давала у справі.

Наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 твердження про недопустимість показань ОСОБА_18 у зв`язку з тим, що вона не має повноважень експерта, є надуманими і спростовуються оформленим у встановленому порядку та скріпленим печаткою експертної установи висновком експертизи №526, згідно якого ОСОБА_18 є судовим психіатром-експертом, завідувачем 5 психіатричним відділенням зі стажем роботи по спеціальності 12 років, а її особу було встановлено в судовому засіданні (т.2 а.с.28).

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що малолітня ОСОБА_11 не перебувала у безпорадному стані колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, у зв`язку з наступним.

Так, в судовому засіданні потерпіла пояснила, що вона не бажала вступати в інтимні стосунки з ОСОБА_8 , однак злякалась погроз матері і на її вимогу все ж пішла до нього в кімнату де він здійснив з нею статевий акт. При цьому, потерпіла ствердила, що і матері, і ОСОБА_8 повідомляла, що не бажає цього робити.

З дослідної частини висновку експертизи №526 вбачається, що по своїм віковим та індивідуально-психологічним особливостям потерпіла здатна правильно сприймати обставини, які мають значення для справи, розуміти характер скоюваних з нею дій, але не могла розуміти їх значення в соціально-психологічному та юридичному аспекті (т.2 а.с.29).

З наведеного слідує, що потерпіла перебувала під психологічним впливом обвинуваченої, яка погрожувала їй фізичною розправою, та за своїм фізичним та психічним станом внаслідок малолітнього віку не могла чинити опір протиправним діям відносно неї, тобто була у безпорадному стані, а тому проти своєї волі вступала в статеві стосунки з ОСОБА_8 , який усвідомлював, що потерпіла перебуває саме у такому стані.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про необхідність врахування показань потерпілої і свідка ОСОБА_19 , які вони давали на досудовому слідстві, а також адресованих суду письмових пояснень малолітньої потерпілої, які сам же надав суду, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

З тих же мотивів колегія суддів вважає такими, що не є підставою для скасування вироку, доводи апеляційних скарг обвинувачених про те, що вони під впливом недозволених методів слідства з боку працівників міліції обмовили себе під час досудового розслідування, оскільки зі змісту вироку та матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції дав оцінку лише тим показанням обвинувачених, які вони давали безпосередньо в судовому засіданні, а протоколи їх допиту слідчим не досліджувались в судовому засіданні, вони до матеріалів справи не долучені і не вказані у вироку як докази, що доводять вину у вчиненні інкримінованих правопорушень.

Крім того, з матеріалів провадження слідує, що вказані повідомлення обвинувачених були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань і по них прокуратурою Тернопільської області у встановленому порядку проведено перевірку, за результатами якої кримінальні провадження за ст.365 КК України закриті у зв`язку з відсутністю складу даного кримінального правопорушення. При цьому, постанови про закриття кримінальних проваджень обвинуваченими та їх захисниками не оскаржувались.

Аналізуючи наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 твердження про те, що ОСОБА_8 разом з потерпілою відвідував своїх родичів та проводив вільний час, інколи цікавився її успішністю в навчанні та давав кошти на дрібні витрати, колегія суддів приходить до переконання, що вони не спростовують встановлених в судовому засіданні фактів вступу ОСОБА_8 у статеві зносини з малолітньою ОСОБА_11 , яка внаслідок свого малолітнього віку та погроз фізичною розправою з боку своєї матері - ОСОБА_7 , не могла чинити їм опір, тобто перебувала у безпорадному стані, про що ОСОБА_8 було відомо.

Наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 твердження про неповноту судового слідства, а саме щодо з`ясування вини батька малолітньої потерпілої ОСОБА_12 у злісному невиконанні обов`язків по догляду за дочкою, колегія суддів вважає таким, що не заслуговують на увагу, оскільки вони виходять за межі пред`явленого у даному кримінальному провадженні обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 крім ст.152 КК України, додатково за відповідною статтею Загальної частини Кримінального кодексу України, якою визначено поняття співучасті, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №5 Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності особи дії особи, яка не вчинила і не мала наміру вчинити статевий акт, але погрожувала його застосуванням з метою зґвалтування її іншою особою, повинні розглядатися як співвиконавство у цьому злочині. Дії таких співвиконавців визнаються вчиненими групою осіб і кваліфікуються без посилання на ст.27 КК України.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 погрожувала застосуванням фізичного насильства потерпілій з метою її зґвалтування обвинуваченим ОСОБА_8 , а тому суд першої інстанції при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.152 КК України обґрунтовано врахував наявність кваліфікуючої ознаки зґвалтування, передбаченої ч.3 ст.152 КК України, як вчиненого групою осіб, про що вказав у вироку.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, проаналізувавши вищенаведені та інші вказані у вироку докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дав належну оцінку встановленим в судовому засіданні обставинам і вірно кваліфікував дії обвинувачених.

Викладені в апеляційних скаргах вимоги про призначення нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів вважає надуманими і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки в апеляційних скаргах не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено жодних істотних порушень кримінального процесуального закону, які згідно ст. 415 КПК України є підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду.

Покарання обвинуваченим обрано відповідно до вимог закону з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, обсягу їх протиправних дій, відомостей про їх особу і ставлення до вчиненого, наявності обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин. Це покарання за своїм видом та строком, на думку колегії суддів, є достатнім та необхідним для виправлення обвинувачених та запобігання вчинення ними нових злочинів.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду є обґрунтованим, законним і вмотивованим. Будь-яких передбачених ст.409 КПК України підстав для його зміни чи скасування під час апеляційного розгляду не виявлено, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , та захисників обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

підпис підпис підпис

з оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2