Справа № 541/3427/14-к
Провадження № 1-кп/541/21/2015
У Х В А Л А
04 лютого 2015 року. Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючого - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні, в м. Миргороді, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 жовтня 2014 року за № 0000063 за обвинуваченням ОСОБА_5 по ст. 409 ч. 2 КК України,-
в с т а н о в и в :
Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 по ст. 409 ч. 2 КК України переданий до суду 16 грудня 2014 року та після проведення підготовчого судового засідання це кримінальне провадження призначене до судового розгляду на 22 січня 2015 року, а в послідуючому на 04 лютого 2015 року / а.п. 11, 24 /.

При виконанні судом вимог ст. 350 КПК України прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про затвердження угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості від 16.01.2015 року, текст якої оголошено в судовому засіданні та долучено до матеріалів кримінального провадження / а.п. 38 46 /.

Угодою про визнання винуватості від 16.01.2015 року, сформульовано обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням відповідної статті закону України про кримінальну відповідальність, узгоджене покарання та відповідні наслідки, укладення, затвердження і невиконання такої угоди.

Заслухавши сторін кримінального провадження, які наполягали на затвердженні угоди про примирення, вивчивши її зміст, та умови, перевіривши на відповідність вимогам КПК України, слід дійти висновку про наявність підстав для відмови у її затвердженні у зв`язку з тим, що така угода вочевидь суперечить вимогам закону зі слідуючих обгрунтувань.

З урахуванням положень ст. 42 ч. 2 КПК України станом на 16 грудня 2014 року та на даний час ОСОБА_5 є обвинуваченим, а не підозрюваним, як про те йдеться у наданій суду для затвердження угоді.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого та у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При з`ясуванні судом обставин формування відповідної домовленості стосовно угоди про визнання винуватості з`ясовано, що такої угоди, в супереч положенням ст. 42 ч. 2 КПК України досягнуто не з обвинуваченим, а чомусь з підозрюваним. Крім того, таку угоду укладено з прокурором яким обвинувальний акт не складався, який не бере участь у даному кримінальному провадженні та повноваження якого в цьому провадженні відповідно до ст. 37 КПК України не підтверджені належними і допустимими доказами на час вирішення заявленого клопотання. Не надання таких доказів таких доказів на цій стадії унеможливлює винесення судом законного вироку та призначення покарання, яке узгоджено у відповідній угоді, за умови не підтвердження відповідних повноважень одного із учасників такої угоди.

За змістом пункту 4 угоди, поданої суду на затвердження, слідує, що безпосередній командир обвинуваченого ОСОБА_5 характеризує того з негативного боку, як схильного до систематичних порушень військової дисципліни, обману командирів та начальників, як особу, яка потребує постійного контролю з боку керівництва, має низьку виконавчу дисципліну, що вказує на стійкість антисоціальних проявів його поведінки.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину проти встановленого порядку несення військової служби (військовому злочині).

В умовах нестандартних воєнних дій проти держави і фактичної агресії проти України, при нагальній потребі та обов`язку кожного громадянина захищати суверенітет і територіальну цілісність України, затвердження такої угоди фактично стимулюватиме ухилення інших громадян від військової служби в особливий період, а тому не сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Відтак, за переконанням суду, умови угоди про визнання винуватості не відповідають інтересам суспільства, в тому числі і, зважаючи на особу обвинуваченого та його ставлення до суспільства в цей час.

Згідно пунктів 1, 2 ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону і умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

З урахуванням викладеного законних підстав для затвердження цієї угоди немає, оскільки така угода вочевидь не відповідає інтересам суспільства на момент її укладення та розгляду судом.

Керуючись ст. ст. 350, 369, 372, ст. 469 ч. 2, ст. 472, 474 ч. 7 п. п. 1, 2 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
1. У задоволенні клопотання прокурора про затвердження угоди про визнання винуватості від 16 січня 2015 року між військовим прокурором Полтавського гарнізону, радником юстиції ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , обвинуваченим по ст. 409 ч. 2 КК України відмовити.

2. Дане судове провадження продовжити у загальному порядку.

Відповідно до положень ст. 395 та Глави 35 КПК України дана ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Миргородського
міськрайонного суду ОСОБА_1