Справа № 11-554 Головуючий
у 1 інстанції - Пошкурлат О.М.
ст.186ч.2КК Доповідач-Рудомьотова
ВИРОК

ІМ"ЯМ УКРАЇНИ

2007 року
вересня 06 дня колегія суддів судової
палати з кримінальних справ Апеляційного суду Чернігівської області у складі:

головуючого -
судді Рудомьотової С.Г.

суддів -
Акуленко С А.,
Білоброва В.Д.

секретарів
судового засідання - Глюк
Н.М., Гой Н.Г.

прокурора - Щербака О.В.

засудженого -
ОСОБА_1

потерпілої
-ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями
старшого помічника Прилуцького міжрайонного прокурора та засудженого ОСОБА_1 на
вирок Прилуцького міськрайонного суду від 18 травня 2007 року, яким ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця і мешканця АДРЕСА_1, з середньою
-спеціальною освітою, неодруженого, не працює, судимого :

-21.08.2002
року Прилуцьким міськсудом за ст. 185 ч.3КК України до 3-х років позбавлення
волі, ст. 96 КК України;

-18.11.2002 року Прилуцьким міськсудом за ст. 185 ч.3, 190 ч.2, 70 ч.1,4 ,
ст. 69 КК України до 4-х років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду від
28.10.2002 року вирок залишено без змін;

-26.12.2002
року Ічнянським райсудом
за ст. 309 ч.2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений від
покарання 19.09.2006 року за відбуттям строку;

-26.02.2007 року Прилуцьким міськрайсудом за ст. 309 ч.2, 75, 76 КК України
до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, -

засуджено за ст.
185 ч.2 КК України до 3- х років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано
не відбуту частину покарання за вироком Прилуцького міськрайсуду від 26.02.2007
року, і остаточно призначено покарання у вигляді 4 -х років позбавлення волі.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та
200 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього - 700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 435 грн.84 коп. за проведення
експертизи Чернігівським відділенням Київського НДІСЕ.

Вироком місцевого суду визнано виновним і засуджено ОСОБА_1 за те, що він,
раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став і вчинив злочин при
слідуючих обставинах : 06 березня 2007 року о 16 год.30 хв., він, повторно, з
метою незаконного заволодіння чужим майном, прибув до спального корпусу №1
Прилуцької школи-інтернату №15, де через незамкнені вхідні двері, проник до
приміщення коридору, і, користуючись тимчасовою відсутністю сторонніх осіб,
таємно викрав із шафи-роздягальні жіночу сумку із шкірзамінника, вартістю 46
грн.64 коп., в якій
знаходились : мобільний телефон марки „Сіменс - А-65", вартістю 289грн.80
коп., щітка для волосся, вартістю 10 грн., дві записні книжки, на суму 5 грн.,
ручка кулькова, вартістю 5 грн., ножиці манікюрні, вартістю 15 грн., губна помада
„Єйвон", вартістю 17 грн., губна помада „Рубі Роуз", вартістю 5 грн.,
дзеркальце, вартістю 3 грн., рукавички жіночі, вартістю 12 грн., крем для рук
„Єйвон", вартістю 8 грн.99 коп., а всього на загальну суму 417 грн. 43
коп., що належали на праві власності потерпілій ОСОБА_2

Викрадену сумку
ОСОБА_1 сховав під куртку, в яку був одягнений.

На виході із приміщення спального корпусу його зустріла ОСОБА_2, яка
попросила його зупинитись, але ОСОБА_1 на це не зреагував, обізвав її та вийшов
з приміщення.

Вподальшому ОСОБА_1 викраденими речами розпорядився на свій розсуд.

В апеляції старшого помічника Прилуцького міжрайонного прокурора ставиться
питання про скасування вироку місцевого суду з постановлениям нового вироку щодо ОСОБА_1 за ст.
186 ч.2 КК України, з призначенням покарання в межах санкції даної статті, з
посиланням на те, що суд припустився порушень ст.ст. 334, 367, 369 КПК України,
допустив невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам
справи , невірно кваліфікував дії засудженого як крадіжка чужого майна
повторно, без врахування направленості умислу виновного, усвідомлення ним та потерпілою характеру вчинюваних дій,
а також те, що дії, розпочаті як крадіжка, переросли у грабіж.

В апеляції засудженого ОСОБА_1 ставиться питання про зміну вироку суду із
пом'якшенням покарання за ст. 185 ч.2 КК України до шести місяців арешту, із
залишенням остаточного покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі умовно,
як і за попереднім вироком, з огляду на пом'якшуючі покарання обставини, які недостатньо
враховані місцевим судом.

Заслухавши
доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав свою апеляцію,
потерпілої ОСОБА_2, свідка ОСОБА_3.,
прокурора , який підтримав свою апеляцію і просив скасувати вирок місцевого
суду з постановлениям нового
вироку за ст. 186 ч. 2 КК України з призначенням покарання ОСОБА_1 у межах
санкції цього закону, заперечуючи проти апеляції засудженого, провівши часткове
судове слідство, перевіривши доводи апеляцій і матеріали справи в обсягу
апеляцій,

колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а
апеляція засудженого ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Під час часткового судового слідства у Апеляційному суді засуджений ОСОБА_1
свою вину за ст. 186 ч.2 КК України не визнав. Визнав свою вину у крадіжці
чужого майна, при обставинах, викладених у вироку місцевого суду.

При цьому пояснив, що з метою крадіжки зайшов 06 березня 2007 року , після
обіду, у Прилуцьку школу -інтернат №15 до спального корпусу. Відкрив шафу в
коридорі і викрав звідти жіночу сумку чорного кольору з ручками, де був
мобільний телефон і інші речі. Коли почав іти по коридору на вихід, сховавши
сумку під полу куртки, з однієї з кімнат у коридор вийшла потерпіла , побачила
його, запитала, що він тут робить. Він їй відповів щось образливе, і побіг на
вулицю. Озирався, чи не йде хто-небудь за ним. Біля податкової інспекції
зупинився, почав роздивлятись вміст сумки, викинувши деякі жіночі речі. В цей
час почув, що хтось іде, схопив сумку та мобільний телефон, почав тікати.
Навздогін почув крик чоловіка, щоб зупинився. Не звернув на це уваги, побіг у
двори , викинув сумку, а мобільний телефон забрав і вподальшому продав на ринку

Показав, що сумку сховав під куртку і притримував рукою. Чи видні були
ручки від сумки з-під поли - не пам'ятає. Вважає, що потерпіла не розуміла, що
вчиняється чи крадіжка чи грабіж, і він вважав, що сумку викрадає таємно. Сумки
потерпіла не бачила і його не затримувала.

З показань потерпілої ОСОБА_2 у Апеляційному суді доводиться, що вона
прибирала у кімнатах школи - інтернату, коли вийшла у коридор, то побачила на
відстані біля їм від шафи, куди працівники складають особисті речі, незнайомого
чоловіка, який вів себе підозріло, щось тримав рукою під полою куртки.
Запитала, що він тут робить, а той призупинився, не відповів, і вона зрозуміла,
що він щось вкрав. З - під поли куртки виглядала ручка з її сумки. Вона
намагалась затримати його, але він образив її і вибіг на вулицю. Підійшовши до
шафи побачила, що звідти дійсно украдена її сумка з речами та мобільним телефоном;
інший одяг, який висів у шафі, скинутий і перевернутий. Пакет з грошима лежав у
шафі окремо і його не вкрадено.

З показань свідка ОСОБА_3. доводиться, що він приблизно о 16 год. вийшов із своєї
майстерні, яка знаходиться у підвалі біля податкової інспекції, щоб поговорити
по телефону. На горі, неподалік, побачив чоловіка, якого впізнає як засудженого
ОСОБА_1, який роздивлявся чорну сумку з довгою ручкою, вів себе підозріло.
Побачивши його, чоловік кинув речі, схопив сумку, сховав її під полу куртки, і
побіг у двори. На крик зупинитись, озирнувся, але не зреагував і втік. На тому
місці, де він витрушував сумку, були жіночі речі - щітка для волосся, губні
помади, манікюрні ножиці, носова хустинка, записнички, тощо, що він забрав із
собою і в подальшому, завдяки телефону у записнику, знайшов потерпілу і
повернув речі їй.

З
перевірених у Апеляційному суді показань потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3.
вбачається, що місцевий суд поверхово дослідив дані докази і необ'єктивно їх
виклав у вироку, що підтверджується записами у протоколі судового засідання, не
дав їм належної правової оцінки у сукупності
з іншими наявними
у справі доказами,
що потягло невірне

встановлення фактичних обставин справи і відповідно, не правильну
кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_1 за ст. 185 ч. 2 КК України.

На стадії досудового слідства / а.с. 9-10, 21, 31, 110/ і у судовому
засіданні / а.с. 157/ ОСОБА_1 не заперечував, що вкрав сумку із шафи у коридорі
школи - інтернату, і коли виходив на вулицю, його побачила потерпіла,
заговорила з ним і намагалась зупинити, вияснити, що він тут робить, але він її
обізвав і вийшов. Вважав, що потерпіла не зрозуміла, що він щось вкрав, а він
сам теж не вважає, що викрадав майно відкрито, бо потерпіла викрадення не
бачила.

Разом з тим, такі пояснення засудженого ОСОБА_1 вказують на те, що його дії
по таємному викраденню майна потерпілої, в її присутності вподальшому, при
намаганні залишити місце злочину, побачені потерпілою і усвідомлені нею, що
таким чином дії ОСОБА_1 переросли у відкриту крадіжку чужого майна, тобто,
грабіж.

Хоча викрадення майна потерпілої ОСОБА_2 відбулося у її відсутність, але
коли вона вийшла у коридор і побачила ОСОБА_1, чужу людину, біля шафи, де
зберігаються речі працівників закладу, з підозрілою поведінкою, підозрілим
триманням рукою поли куртки, з -під якої виглядала частина ручки її сумки, яку
вона залишала у шафі, і який намагався швидко вийти на двір, то потерпіла
зрозуміла, що він щось вкрав, і такі дії ОСОБА_1 переросли у відкрите
викрадення чужого майна - грабіж.

За вищенаведених доказів висновки місцевого суду про вчинення ОСОБА_1.
крадіжки чужого майна повторно є необгрунтованими, бо ними спростовуються.

Колегія суддів вважає встановленим і доведеним, що ОСОБА_1 вчинив грабіж
повторно, а саме : 06 березня 2007 року, о 16 год. 30 хв., він, повторно, умисно, з метою незаконного
заволодіння чужим майном, прийшов до спального корпусу №1 Прилуцької допоміжної
школи -інтернат №15, де через незамкнені вхідні двері, проник до приміщення
коридору, і користуючись тимчасовою відсутністю сторонніх осіб, з шафи -
роздягальні таємно викрав сумку жіночу із шкірзамінника та інші речі, які там
були, мобільний телефон марки „Сіменс А-65", на загальну суму 417 грн. 43
коп., що належали потерпілій ОСОБА_2

Викравши сумку, тримаючи її рукою під полою куртки, знаходячись у коридорі,
виходячи із приміщення, раптово був застигнутий потерпілою ОСОБА_2, яка
зрозуміла, що він вкрав її речі, намагалась його зупинити, але ОСОБА_1,
образивши її, тримаючи крадене, з місця злочину втік, розпорядившись
вподальшому чужими речами на свій розсуд.

Хоча засуджений ОСОБА_1 не визнає своєї вини у вчиненні щодо потерпілої
ОСОБА_2 грабежу повторно, але його вина доведена іншими доказами по справі, які
місцевий суд виклав у вироку : протоколом огляду місця події від 06.03.2007
року /а.с. 6/, висновками експерта про вартість викраденого майна /а.с. 62-64/,
тощо.

На
підставі аналізу вищенаведених доказів, які є у справі, колегія суддів
приходить до висновку про виновність ОСОБА_1 у вчинені відкритого викрадення
чужого майна повторно, і його дії необхідно кваліфікувати за ст.

186 ч. 2 КК України, із
скасуванням вироку місцевого суду щодо ОСОБА_1 за ст. 185 ч.2 КК України,
задовольнивши апеляцію прокурора.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_1, колегія суддів враховує
обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу виновного, обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання, а також думку потерпілої : ОСОБА_1
негативно характеризується за місцем проживання, раніше судимий, новий злочин
вчинив під час іспитового строку, але з'явився із зізнанням у злочині, сприяв
його розкриттю, страждає на тяжке захворювання.

Покарання ОСОБА_1 необхідно призначити у вигляді позбавлення волі, але на
мінімальний строк, відмовивши йому в задоволенні його апеляції про пом'якшення
покарання.

Колегія суддів також вважає за можливе частково приєднати не відбуте
покарання за попереднім вироком суду у вигляді 3 місяців позбавлення волі.

Стосовно стягнення з засудженого ОСОБА_1 грошових сум на відшкодування
моральної та матеріальної шкоди на користь потерпілої, то колегія суддів
погоджується з цього приводу з рішенням місцевого суду, про що потерпіла не
заперечує.

Рішення місцевого суду про судові витрати та речові докази по справі
постановлені вірно.

Керуючись ст.
356, 365-369, 378-379 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляцію старшого помічника Прилуцького міжрайонного прокурора
задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду від 18 травня 2007 року щодо
засудження ОСОБА_1 за ст. 185 ч. 2 КК України скасувати.

Визнати виновним ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК
України, і призначити йому 4 / чотири/ роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати
не відбуту частину покарання у вигляді 3 /трьох/ місяців позбавлення волі за
вироком Прилуцького міськрайсуду від 26 лютого 2007 року, і остаточно
призначити ОСОБА_1 4 /чотири/ роки три місяці позбавлення волі.

Запобіжний захід
ОСОБА_1 залишити взяття під варту.

Строк покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_1 - з 16 березня 2007
року.

В іншій частині вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Вирок
може бути оскаржений до Верховного Суду України протягом одного місяця з
моменту його проголошення, а засудженому під вартою - в той же строк з моменту
вручення йому копії вироку.