АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа №11/791/30/15 р. Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2015 року березня місяця «10» дня
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_2
СуддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
З участю прокурораОСОБА_5
ОбвинуваченогоОСОБА_6
ЗахисникаОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_8 на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 18 вересня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено

за ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі на п`ять років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого,

за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на чотири роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно до позбавлення волі на шість років з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Запобіжний захід тримання під вартою з 22.10.2012 року.

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого 17.04.2013 р.

апеляційним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 15. ч. 1 ст. 185 КК

України до позбавлення волі на 3 роки і на підставі ст. 75 КК України

звільненого від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки,

засуджено

за ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі на п`ять років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого,

за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі на два роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно до позбавлення волі п`ять років з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу і з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Вказано на самостійне виконання вироку апеляційного суду Херсонської області від 01.07.2013 р.

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, раніше судимого 30.06.2010 р.

за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на 2 роки, звільнений

27.08.2011 р. на підставі законодавства про амністію,

засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі на п`ять років з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу і з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 12.09. 2013 р. і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на 8 років з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу і з конфіскацією всього майна. яке є власністю засудженого.

Запобіжний захід взятий під варту в залі суду.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_12 час перебування його під вартою з 30.03.2013 р. по 18.09. 2013 р.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у розмірі 940 гривень 80 копійок.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 визнано винними і засуджено за те, що вони 04 серпня 2012 року близько другої години за попередньою змовою між собою проникли на подвіря будинку АДРЕСА_1 звідки шляхом буксирування незаконно заволоділи автомобілем марки ГАЗ-2411 державний знак НОМЕР_1 вартістю 7 000 гривень, що належить ОСОБА_14 і яка на той час перебувала у користуванні ОСОБА_15 . Однак, завести вказаний автомобіль засуджені не змогли і залишили його. При цьому ОСОБА_8 з вказаного автомобіля викрав майно ОСОБА_15 на суму 1 800 гривень.

16 жовтня 2012 року ОСОБА_13 близько двадцять третьої години тридцяти хвилин за попередньою змовою з іншою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, шляхом пошкодження дверей проник в ларьок № НОМЕР_2 , розташований на ринку « Шуменський» по вул. Лавреньова в м. Херсоні, звідки вчинив крадіжку майна ОСОБА_16 на суму 527 гривень.

У поданій на вирок місцевого суду апеляції засуджений ОСОБА_17 , не заперечуючи доведеності вини і обґрунтованості вироку в частині його засудження за ч. 1 ст. 185 КК України, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи в частині його засудження за ч. 2 ст. 289 КК України. Як вказує апелянт, він не мав умислу на незаконне заволодіння автомобілем ГАЗ-2411, який при цьому був у неробочому стані так як не заводився. Крім того, при призначенні йому покарання суд не врахував його позитивні характеристики, намір поступати до учбового закладу, наявність на утриманні дитини, працевлаштування його на час вчинення злочину, відшкодування потерпілому в результаті вчиненої ним крадіжки матеріальних і моральних збитків. Просить вирок суду в частині його засудження за ч. 2 ст. 289 КК України скасувати, виправдавши його у цьому обвинуваченні, а в частині засудження його за ч. 1 ст. 185 КК України змінити, призначивши покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

На вирок суду щодо ОСОБА_13 апеляція розглянута раніше, а щодо засудженого ОСОБА_12 апеляція не подана.

Заслухавши міркування прокурора про необхідність залишення вироку без зміни, захисника ОСОБА_7 , яка просила задовольнити подану засудженим апеляцію, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_18 у апеляції не оспорюється, а по факту незаконного заволодіння автомобілем марки ГАЗ - 2411 відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується перевіреними в суді та наведеними у вироку доказами, яким суд дав належну правову оцінку.

Так, сам засуджений ОСОБА_8 не заперечує факту, що він разом з ОСОБА_19 і ОСОБА_20 домовилися покататися на автомобілі і саме він запропонував для цього взяти автомобіль у його знайомого на прізвище ОСОБА_21 , з яким одного разу він уже їздив на його автомобілі. Разом вони прийшли до одного подвіря по вул. Нижній в селищі Камишани куди зайшли він і ОСОБА_22 , а ОСОБА_23 залишився на вулиці. Разом з ОСОБА_24 він викотив з подвіря автомобіль марки «Волга», який намагалися завести однак не змогли цього зробити і залишили автомобіль, знявши з нього магнітолу та акустичну систему.

Доводи апеляції засудженого ОСОБА_25 про відсутність мотивування у вироку факту незаконності заволодіння ним автомобілем ОСОБА_21 не спроможні та спростовуються як його показаннями так і іншими доказами, які в апеляції не заперечуються. Зокрема, у самій апеляції не спростовується факт того, що ОСОБА_26 заволодів автомобілем ОСОБА_21 без згоди останнього, а той факт, що автомобіль не заводився не свідчить про відсутність в діях засудженого складу злочину, передбаченого ст. 289 КК України так як засуджений фактично заволодів автомобілем, викотивши його з подвіря шляхом буксирування і подальшого намагання завести його. Про наявність умислу на незаконне заволодіння ОСОБА_27 транспортного засобу свідчить і факт проникнення на подвіря, де стояв автомобіль ГАЗ 2411, шляхом демонтажу огороджувальної сітки, відсутність при цьому господаря, буксирування з двору автомобіля шляхом штовхання, вчинення таких дій вночі свідчать про відсутність згоди господаря автомобіля на такі дії засудженого. Потерпілий ОСОБА_28 підтвердив в судовому засіданні, що згоди засудженому ОСОБА_29 на користування його автомобілем він 04 серпня 2012 року не давав.

Наведені докази спростовують доводи апеляції засудженого про відсутність у нього умислу на незаконне заволодіння автомобілем, який перебував у користуванні ОСОБА_30 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідив докази по справі, яким дав належну правову оцінку та правильно кваліфікував дії ОСОБА_25 за ч. 2 ст. 289 КК України.

Не заслуговують уваги і доводи апеляції засудженого про відсутність підтвердження висновку суду про вчинення ним злочинів в стані алкогольного сп`яніння. Такий висновок суду підтверджується як показання самого ОСОБА_25 так і засуджених ОСОБА_31 та ОСОБА_22 про вживання ними спиртних напоїв напередодні заволодіння автомобілем ОСОБА_30 .

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання то колегія суддів вважає, що воно відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. ОСОБА_8 вчинив два злочини, один із яких є тяжким, і в стані алкогольного сп`яніння, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за аналогічний злочин і був звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Разом з тим, як свідчать матеріали цієї кримінальної справи, попереднє звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням не стало стримуючим фактором для засудженого і обставиною для попередження нових злочинів так як він по закінченню терміну іспитового строку знову вчинив злочини, що свідчить про неможливість повторного застосування щодо засудженого положень ст. 75 КК України. З урахуванням цих обставин та обставин, на які посилається засуджений в апеляції, суд призначив покарання ОСОБА_8 в нижніх межах санкції норм матеріального права, в порушенні яких він визнаний винуватим.

З оглядом на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку і задоволення апеляції засудженого ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст.365, 366 КПК України ( в редакції 1960 р.), колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Апеляцію засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 18 вересня 2013 року щодо цього засудженого - без зміни.

Судді: (три підписи)

З оригіналом згідно

Суддя