Дата документу Справа № 335/1720/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/1720/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/324/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.128 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0005141 від 26 грудня 2013 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
22 січня 2015 року на адресу апеляційного суду надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 з апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ст.128 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 240 годин. Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили залишено у вигляді особистого зобов`язання. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання за вказаною статтею із застосуванням ст.75 КК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на невірну кваліфікацію судом дій обвинуваченого, а також на те, що матеріалами кримінального провадження підтверджено наявність в діях ОСОБА_6 умислу на спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень. Також, на думку апелянта, факт того, що зі сторони обвинуваченого йому був нанесений лише один удар, який і привів до тяжких наслідків, ніяким чином не підтверджує наявність в діях обвинуваченого складу необережного злочину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

За вироком суду його дії ОСОБА_6 перекваліфіковані на ст.128 КК України та його засуджено за те, що він 22 грудня 2013 року, приблизно о 03 годині, знаходячись біля нічного клубу Мusik Hall, розташованого по вул.40 років Радянської України в м.Запоріжжя, в ході виниклого конфлікту з ОСОБА_8 , не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , діючи з необережності, наніс останньому один удар кулаком лівої руки в обличчя, після якого потерпілий впав на асфальт та вдарився головою, отримавши при цьому, згідно з висновком експерта №388 від 10 лютого 2013 року, тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_6 з необережності, не передбачаючи та не бажаючи спричинення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг це передбачити, спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого, який просив залишити вищевказаний вирок суду без змін, прокурора, який вважав оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, розглядаючи провадження у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив і правильно оцінив.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні саме цього правопорушення підтверджується показаннями обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_8 свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З показань обвинуваченого вбачається, що 22 грудня 2013 року вночі він з компанією знаходився у нічному клубі ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дівчина потерпілого фотографувала їхню компанію, він зі своєю компанією став заважати фотографуванню. Після цього вони вийшли на вулицю, потерпілий запропонував йому поговорити та почав голосно кричати і ображати його словами, вів себе агресивно. Він подумав, що потерпілий вдарить його, у зв`язку з чим першим вдарив потерпілого кулаком в обличчя. Від вказаного удару потерпілий впав на асфальт та вдарився головою. Він не бажав заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначив, що 22 грудня 2013 року вночі він разом зі своєю дівчиною та компанією перебували в нічному клубі. Знаходячись на вулиці біля входу в нічний клуб він побачив, як обвинувачений тримає за руку його дівчину та погрожує їй. Він, з метою вияснити причину такої поведінки останнього підійшов до нього, після чого вони стали розмовляти у підвищеному тоні, під час чого обвинувачений вдарив його, подальші події він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_11 зазначила, що 22 грудня 2013 року вночі вона перебувала у нічному клубі і розмовляла з компанією обвинуваченого, яка їх фотографувала. Коли вийшли на вулицю, обвинувачений підійшов до неї, схопив її за руки, був в розлюченому стані і почав безпричинно зачіпати її. В цей час підійшов потерпілий, який разом з обвинуваченим відійшли від неї. Вона бачила, що вони розмовляли, потім почула звук удару та побачила, що потерпілий впав на асфальт.

Вказані показання свідка ОСОБА_11 співпадають з її показаннями, даними під час слідчого експерименту, що зафіксовано у протоколі вказаної процесуальної дії від 30 грудня 2013 року.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дав показання про те, що 22 грудня 2013 року вночі він перебував у нічному клубі в компанії потерпілого, на танцполі їх фотографувала ОСОБА_12 , потім за участю обвинуваченого стався інцидент, всі вийшли на вулицю, де обвинувачений став розмовляти з ОСОБА_13 . До них підійшов потерпілий. Після цього останній та обвинувачений відійшли від компанії, стали розмовляти. В цей час він почув звук удару та побачив, як потерпілий впав на асфальт, після чого знаходився у непритомному стані.

Згідно з висновком експерта №388 від 10 лютого 2014 року, тілесні ушкодження у потерпілого: забиття головного тяжкого ступеня з розвитком субдуральної гематоми, набряк речовини головного мозку зі зміщенням серединних структур головного мозку, кровопідтік біля правого ока, крововилив на білкову оболонку правого ока, садна в області лоба, садна м`яких тканин голови та обличчя в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння.

Згідно з висновком експерта №390 Д від 10 лютого 2014 року, не виключається утворення вищевказаних пошкоджень у потерпілого при поодинокому падінні.

Згідно з висновком експерта №389 Д від 10 лютого 2014 року, ОСОБА_8 спричинено не менш ніж два травматичних впливи, взаємне розташування нападника та потерпілого в момент заподіяння останньому тілесних ушкоджень могло бути будь-яким за умови доступності ділянок тіла, на яких виявлені тілесні ушкодження, для їх ураження.

Проаналізувавши вказані докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є допустимими, достовірними та у свої сукупності вказують на наявність в діях обвинуваченого складу правопорушення, передбаченого ст.128 КК України - необережного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вказаними доказами підтверджується факт нанесення обвинуваченим потерпілому під час раптово виниклого конфлікту одного удару в обличчя, від якого останній впав на асфальт, отримавши при падінні тяжкі тілесні ушкодження. І хоча ОСОБА_6 не передбачав таких наслідків, але повинен був і міг їх передбачати.

Будь-яких доказів, які б об`єктивно вказували на те, що обвинувачений бажав чи передбачав і свідомо припускав настання тяжких наслідків для потерпілого, суду як першої так і апеляційної інстанції стороною обвинувачення не надано.

Доводи потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 , при апеляційному розгляді про суперечливість та неповноту висновків експертів у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає безпідставними, такими що суперечать матеріалам провадження, оскільки вказані висновки фактично доповнюють один одне, дають відповіді на поставлені запитання та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, зазначеними у вироку.

Окрім того, як вбачається з матеріалів провадження, під час судового розгляду будь-яких клопотань про проведення повторних чи додаткових експертиз з боку сторони обвинувачення, в тому числі від потерпілого, не надходило.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкції статті 128 КК України - у вигляді громадських робіт на строк 240 годин, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових правопорушень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд з дотриманням закону повно, всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини провадження та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке належним чином вмотивував.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ст.128 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4