Категорія:ч.1 ст.382 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , приватний підприємець, з середньою спеціальною освітою, заміжня, раніше не судима,
засуджена за ч.1 ст.382 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, Апеляційний суд Волинської області, -
В С Т А Н О В И В:
Судом встановлено, що 11.07.2013 Господарським судом Волинської області винесено наказ №5004/1037/12-3 на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 03.10.2012 року та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 30.01.2013 року про зобов`язання фізичну особу підприємця ОСОБА_7 звільнити тимчасово зайняту земельну ділянку площею 9 м.кв., кадастровий номер відсутній, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка передана у строкове платне користування згідно договору оренди землі від 19.01.2007 року, термін користування якою закінчився, та провести вказану ділянку у попередній стан.

Так, 18.07.2013 року на адресу ОСОБА_7 була направлена постанова про відкриття виконавчого провадження. У встановлений державним виконавцем термін для самостійного виконання, рішення суду виконано не було, а тому на фізичну особу підприємця ОСОБА_7 було накладено штраф в розмірі 170 грн., однак остання його не сплатила.
У строк, наданий боржнику для самостійного виконання рішення суду повторно виконано не було, а тому згідно ч.2 ст.89 Закону України «Про виконавчу службу», державним виконавцем на ОСОБА_7 було накладено штраф у подвійному розмірі, тобто в сумі 340 грн., та направлено подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. По даний час рішення суду залишається невиконаним, а штраф не сплаченим. Таким чином ОСОБА_7 без поважної причини умисно продовжує не виконувати рішення суду, що набрало законної сили.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, ухвалити виправдувальний вирок, а кримінальне провадження закрити за відсутністю кримінальної події та відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Посилається на те, що кримінальне провадження щодо неї сфабриковано, досудове розслідування проведено поверхнево, не досліджувалось місце події. Доказів її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення не зібрано. Постанови державних виконавців щодо неї складені без дотримання законодавства, а самі державні виконавці діяли неправомірно. Кримінальне провадження органами досудового розслідування побудоване лише на матеріалах виконавчої справи та подання ВДВС, що свідчить про те, що докази з боку обвинувачення є не належні та не достатні для висунення обвинувачення. Рішення господарського суду нею виконано і всі претензії державної виконавчої служби є безпідставними та неправомірними. Ухвалюючи вирок суд прийшов до помилкового висновку щодо невиконання нею рішення господарського суду. Викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам встановленим у судовому засіданні. Вважає, що в її діянні відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.1 ст.382 КК України виправдати. Посилається на те, що вирок ухвалений з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Судом не взято до уваги докази, які істотно могли вплинути на його висновки та не дано їм оцінки. Зокрема, не враховано те, що ОСОБА_7 на даний час рішення господарського суду Волинської області від 03.10.2012 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 30.01.2013 року виконала, що в матеріалах виконавчого провадження відсутній план земельної ділянки, а в рішенні господарського суду відомості щодо порядку та способу його виконання. Рішення судів щодо зобов`язання звільнити земельну ділянку ОСОБА_7 оскаржує в касаційному порядку і це свідчить про відсутність у неї умислу на невиконання рішення господарського суду. Оскільки ОСОБА_7 на даний час рішення суду виконала, а тому в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть справи та доводи апеляційних скарг, обвинувачену та її захисника, які апеляційні скарги підтримали, прокурора, який апеляційні скарги заперечив, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_7 злочину, при вказаних у вироку обставинах, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав відповідну юридичну оцінку.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що в її діях відсутній склад злочину, що кримінальне провадження щодо неї сфабриковано були предметом ретельного дослідження в судовому засіданні і з обґрунтуванням спростовані з наведенням у вироку відповідних переконливих мотивів.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину підтверджується:

- наказом Господарського суду Волинської області про примусове виконання рішення №5004/1037/12-3 від 11.07.2013 року згідно якого ОСОБА_7 було зобов`язано звільнити на користь Торчинської селищної ради тимчасово зайняту земельну ділянку площею 9 м.кв. термін користування якої закінчився, що знаходиться по вул. Незалежності в смт. Торчин, Луцького району (а.к.п.6);
- постановою державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 18.07.2013 року згідно наказу Господарського суду Волинської області про примусове виконання рішення №5004/1037/12-3 від 11.07.2013 року (а.к.п.7);
- вимогою державного виконавця від 25.07.2013 року згідно якої зобов`язано ОСОБА_7 строком до 06.08.2013 року звільнити на користь Торчинської селищної ради тимчасово зайняту земельну ділянку площею 9 м.кв. термін користування якої закінчився, що знаходиться по АДРЕСА_2 (а.к.п.35);
- актом державного виконавця державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції від 08.08.2013 року згідно якого встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 боржником ОСОБА_7 не звільнена (а.к.п.8);
- постановою державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції про накладення штрафу від 08.08.2013 року згідно якої за невиконання рішення на боржника ОСОБА_7 накладено штраф в розмірі 170 грн. (а.к.п.9);
- актом державного виконавця державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції від 21.08.2013 року згідно якого встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 боржником ОСОБА_7 не звільнена (а.к.п.10);
- постановою державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції про накладення штрафу від 21.08.2013 року згідно якої за невиконання рішення на боржника ОСОБА_7 накладено штраф в розмірі 340 грн. (а.к.п.30).
Про те, що ОСОБА_7 умисно не виконала зазначене у вироку рішення суду, яке набрало законної сили, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Підстав не вірити показанням даних свідків у суда не було, оскільки вони послідовні, співпадають і об`єктивно підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Кваліфікація судом дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.382 КК України є правильною, належним чином у вироку вмотивованою і правильність такої кваліфікації сумнівів не викликає.
Докази, якими суд обґрунтував свій висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, є належними, допустимими і достовірними.
Провадження судом розглянуто всебічно, повно, неупереджено, а тому твердження в апеляційних скаргах про неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження колегія суддів визнає безпідставними.
Даних про те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 сфабриковане не встановлено.
Твердження в апеляційних скаргах про те, що не було проведено огляд місця події, що в рішенні суду не було зазначено спосіб його виконання, що ОСОБА_7 не знала, яку земельну ділянку слід було звільнити, є необґрунтованим і не є підставою для скасування вироку.
В рішенні господарського суду від 03.10.2012 року, в наказі господарського суду від 11 липня 2013 року №5004/1037/12-3 чітко вказано, що ОСОБА_7 зобов`язана звільнити на користь Торчинської селищної ради тимчасово зайняту земельну ділянку площею 9 м.кв., термін користування якої закінчився, що знаходиться по АДРЕСА_2 , згідно плану земельної ділянки, який є додатком до договору оренди землі від 19.01.2007 року.
Про це вказано також в постанові про відкриття виконавчого провадження від 18.07.2013 року, в актах державного виконавця від 08.08.2013 року і 21.08.2013 року.
В договорі оренди землі від 19 січня 2007 року, акті приймання-передачі земельної ділянки від 19 січня 2007 року та приєднаного до них додатку чітко вказано строк дії договору оренди землі, визначено її розмір та місце знаходження (а.к.п.47-51).
Доводи в апеляційних скаргах про те, що на даний час рішення господарського суду ОСОБА_7 виконала, не є також підставою для скасування вироку, оскільки на час подання відділом державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції про притягнення боржника до кримінальної відповідальності, внесення відомостей до ЄРДР 31.08.2013 року рішення господарського суду ОСОБА_7 умисно не було виконано (а.к.п.1-5).
Під час досудового розслідування, будучи допитана 28 жовтня 2013 року як підозрювана, ОСОБА_7 в присутності свого захисника визнала, що рішення господарського суду нею не виконано (а.к.п.70-71).
Той факт, що ОСОБА_7 оскаржує рішення господарського суду, яке набрало законної сили, в касаційному порядку не дає підстав для висновку про відсутність події кримінального правопорушення або про відсутність в її діянні складу кримінального правопорушення.
Безпідставним колегія суддів визнає також твердження обвинуваченої про те, що вона не є службовою особою і не є суб`єктом кримінального правопорушення, оскільки суб`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, є особа, що досягла віку кримінальної відповідальності, а службові особи за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню є суб`єктом злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.
При призначенні ОСОБА_7 покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про її особу.
Покарання ОСОБА_7 призначено в межах санкції ч.1 ст.382 КК України з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.50, 65 КК України.
Законних підстав для скасування вироку і закриття кримінального провадження по обставинах, викладених в апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області, -

П О С Т А Н О В И В:
Вирок Луцького міськрайонного суду 26 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4