В И Р О К

ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
Справа № 1-кп/489/318/15 р.

05.08.2015 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Полонне Хмельницької області, громадянина України, із середньо - технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні чотирьох малолітніх дітей, приватного підприємця, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 є батьком малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На початку грудня 2014 року (точну дату в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим), у невстановленому в ході досудового розслідування місці малолітній ОСОБА_7 висловлював своєму батьку ОСОБА_6 скарги на свій хворобливий стан, високу температуру, відсутність апетиту, млявість, у зв`язку з чим був залишений вдома і з 08.12.2014 по 10.12.2014 не відвідував школу. 11.12.2014 малолітній ОСОБА_7 продовжував скаржитись батьку на відсутність апетиту, головний біль та біль у спині. У зазначений період часу ОСОБА_6 не звертався до медичних працівників за медичною допомогою своєму малолітньому сину ОСОБА_7 .
ОСОБА_6 , всупереч вимогам п.2 ст.150 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, упродовж 12-13 грудня 2014 року, злісно не виконуючи встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, не реагував на скарги сина ОСОБА_7 про головний біль, високу температуру, біль у спині.
Крім того, 12.12.2014 медичної сестрою 2-го педіатричного відділення Миколаївської міської дитячої лікарні № 2, ОСОБА_8 у ЗОСШ № 46 міста Миколаєва виявлений хворобливий стан учня 1-«Б» класу цієї школи ОСОБА_7 , який скаржився на головний біль на біль у спині. При його огляді виявлена температура 37,8 С та жорстке дихання. До школи був викликаний батько учня - ОСОБА_6 , якому з метою встановлення діагнозу було надане направлення до дільничного лікаря-педіатра сімейної амбулаторії ЦПМСД № 2 міста Миколаєва.
В цей же день ОСОБА_6 разом із сином ОСОБА_7 прибув до сімейної амбулаторії ЦПМСД № 2 міста Миколаєва, де дільничний лікар- педіатр ОСОБА_9 , виявивши у малолітнього ОСОБА_7 температуру 37,9С, жорстке дихання, різнокаліберні хрипи з обох сторін, а також скарги на біль у спині, встановила попередній діагноз «Позагоспітальна двостроння бронхопневмонія, дихальна недостатність 1 ступеня» і надала направлення на стаціонарне лікування до Миколаївської міської дитячої лікарні № 2 для встановлення заключного клінічного діагнозу в умовах стаціонару та початку лікування.
Але ОСОБА_6 злісно не виконуючи встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною в частині піклування про її здоров`я, будучи попереджений про відповідальність, встановлену законодавством України, відмовився від госпіталізації. Дільничний лікар-педіатр ОСОБА_9 попередила ОСОБА_6 про можливі наслідки ігнорування медичної допомоги в умовах стаціонару і надала перелік медичних препаратів і порядок їх приймання.
ОСОБА_6 передав свого малолітнього сина ОСОБА_7 матері своєї дружини - ОСОБА_10 , повідомивши її про попередній діагноз встановлений лікарем-педіатром, але свідомо не передавши рекомендований лікарем-педіатром перелік медичних препаратів і порядок їх приймання.
До 14.12.2014 малолітній ОСОБА_7 знаходився за місцем мешкання ОСОБА_10 , яка не маючи медичної освіти, на свій розсуд проводила заходи щодо лікування ОСОБА_7 .
Вночі 14.12.2014 у ОСОБА_7 підвищилась температура, почались судороги, він втратив свідомість. У зв`язку з цим ОСОБА_10 викликала «швидку медичну допомогу», яка доставила малолітнього ОСОБА_7 до Миколаївської міської дитячої лікарні № 2 із діагнозом при госпіталізації : «клінічна смерть, постасістолічний синдром, судомний синдром, гіпоксична кома III стадії, ФДС ДН-III-IV, СН-ІІ, НК-ІІ-Б, ОРЗ - тяжкий перебіг, гіпертермічний синдром».
ІНФОРМАЦІЯ_3 у Миколаївській міській дитячій лікарні № 2 малолітній ОСОБА_7 помер так і не прийшовши у свідомість.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №88 від 23.02.2015 при судово-медичному дослідженні трупу виявлені тілесні ушкодження в області голови:
-крововилив в м`які тканини голови в правій лобній ділянці;
-субдуральний та субарахноїдальний крововилив в лівій потиличній
ділянці;
-епідуральний крововилив правій тімяно-потиличній частці.
В області тіла - крововиливи в навколо ниркову ділянку зліва та справа.
Всі виявлені при судово-медичному дослідженні тілесні ушкодження носять ознаки прижиттєвих, на що вказує наявність крововиливів у місцях їх утворення. Характер та локалізація виявлених тілесних ушкоджень, а саме: розташування їх в одній анатомічній області, наявність ознак струсу мозку та тіла у вигляді внутрішніх крововиливів, свідчить про те, що вони утворилися від дії тупого твердого предмету з необмеженою контактуючою поверхнею, якою могла бути поверхня землі при вільному падінні тіла з положення стоячи наперед, у строк не менше 7 діб до надходження дитини в стаціонар. При цьому первинною контактуючою поверхнею - є поверхня голови.
Виявлені тілесні ушкодження у вигляді епі, субдуральних та субарахноїдальних крововиливів, у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою настання смерті.
При своєчасному наданні дитині ОСОБА_7 кваліфікованої медичної допомоги, життя останнього могло б бути збережене.
Згідно висновку судово-медичної комісійної експертизи № 37-К від 25.03.2015 смерть дитини ОСОБА_11 , 2007 року народження, настала від ускладнень закритої черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів над та під тверду мозкову і під м`яку мозкову оболонку із здавленням головного мозку. Зміни виявлені при макро- та мікроскопічному дослідженні органів та тканин трупу, а також клінічна картина захворювання, свідчить про те, що черепно-мозкова травма виникла у дитини до звертання за медичною допомогою 12.12.2014.
Черепно-мозкова травма, її ускладнення, що призвели до поліорганної недостатності, є причиною смерті. З 12.12.2014 по 14.12.2014 дитина була у свідомості, могла вказати на травму голови, що мала місце, і допомогти лікарям визначитись із напрямком діагностичного процесу та з діагностикою травми, що мала місце. Відмова батька дитини виконати вказівки медичних працівників про необхідність госпіталізації дитини привів до того, що патологічні зміни, зумовлені черепно-мозковою травмою, наростали з 12 по 14 грудня 2014 року, призвели до настання клінічної смерті, не дали можливості лікарям стаціонару правильно діагностувати процес та здійснити адекватне лікування, яке могло запобігти смертельному результату. Таким чином затримка із госпіталізацією позбавила дитину шансу на благополучний результат.
ОСОБА_6 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та суду дав наступні покази з яких вбачається що він і його сім`я в значної мірі релігійні особи і додержується заповідей божих.
Він з дружиною виховували сина ОСОБА_12 разом, до дитячого садочку він не ходив, не змогли винайти місце у дитячому будинку, тому виховання займались самі. Нарікань з боку лікарів щодо відвідування медичної установи не було. Займались самі дошкільною підготовкою сина. До школи син приходив своєчасно, нарікань у вчителів також не було, він приймав участь у матеріальному забезпеченні класу.
У недільний ранок, коли вони збирались до церкви син сказав, що втомився, і його залишили вдома. Син хворів з 08.12 по 12.12.14р. У вівторок, у сина була температура близько 37,0 ОСОБА_13 , він вирішив залишити його також вдома, У четвер, син почував себе добре, скарг не було. У вечері четверга, син поскаржився матері на біль у лопатці, жінка зробила йому масаж. Наступного дня у п`ятницю, син пішов до школи, у нього був поганий апетит, він попередив про це вчительку. В цей день йому зателефонував вчитель та сказав, що у нього є підозра про запалення легенів у сина. Він забрав сина та пішов до сімейного лікаря яка наполягала на госпіталізації, він настоював на тому що у нього є досвід та він сам може надати медичну допомогу самостійно. Він написав відмову від госпіталізації і передав сина тещі яка йому наступного дня повідомила що дала сину якість ліки. Через деякий час вночі йому зателефонувала теща і повідомила що ОСОБА_14 у лікарні. Про діагноз сина він дізнався у лікарні. Лікар йому повідомила, що шансів у сина що він буде жити немає. Були пропозиції долучити інших спеціалістів, щоб вивести дитину з коми, але лікар сказав, що це не потрібно. Потім йому зателефонували і повідомили що серце сина зупинилось. Своїх дітей у випадках хвороби, лікують самостійно. Медичної освіти у них немає.
Його повідомляли про відповідальність у лікарні, в міліції, а також у соціальній службі. Після розтину тіла ОСОБА_12 він дізнався про діагноз - закрита ЧМТ та крововилив у мозок. В зв`язку з діагнозом ЧМТ, він пояснити нічого не може.
Свідок ОСОБА_8 медична сестра ЗОШ № 46, суду показала, що знає, обвинуваченого як батька ОСОБА_12 , який відвідував їхню школу. У медкабінеті є журнал, у якому реєструються всі звернення зі скаргами учнів школи. Вона пам`ятає, що ОСОБА_11 , 12.12.14р. привела в медпункт класний керівник, і вона помітила що хлопець в`ялий та блідий, температура була 37,8 С, хлопчик сказав, що була температура ще більше 39,0 С, тому вона зателефонувати батьку який відразу приїхав. Повідомив, що лікарям він не довіряє. На її думку у хлопчика було запалення легенів, про що вона сказала обвинуваченому та виписала направлення до лікаря. Вважає що своєчасне надання медичної допомоги врятувало б життя хлопцю. Дитина проходила медичний огляд, але від щеплення батьки зробили "Відмову."
Свідок ОСОБА_15 була вчителем початкових класів у ЗОШ №46, що вона була класним керівником у ОСОБА_12 . Обвинувачений привів ОСОБА_12 до школи, повідомив, що вони «баптисти», що вони не відмічають Новий рік та день народження, сказав, що за виховання дитини відповідають батьки, тому просив радитись з ним з цього питання. З матір`ю ОСОБА_12 вона познайомилась, приблизно 3 вересня. При зарахуванні ОСОБА_12 батьками була надана медична довідка.

В п`ятницю вона повідомила, ОСОБА_16 , що дитина погано себе почуває, що у нього болить голова, та запитала чи наполягати, щоб він поїв, батько сказав, що так. У їдальні помітила, що ОСОБА_12 не має. Діти сказали що його відправили до медичної сестри. Потім був викликаний до школи батько, йому було рекомендовано піти до лікарні. 15.12.2014 р., батько сам її зателефонував, що хлопчик у лікарні, подробиць, не розповів. Про смерть дитини я дізналась пізніше. З боку дитини скарг на те що його хтось скривдив, побив чи щось інше не було. При огляді умов проживання дитини - у ОСОБА_12 були створені умови для навчання. Як педагог з багаторічним стажем, можу сказати, що обвинувачений виконував батьківські обов`язки.

Свідок ОСОБА_9 дільничний лікар педітор при ЦПМСД, показала наступне - це було влітку, родина щойно переїхала, мати вийшла за хлібом, молодшу дитину залишила на старших дітей. Мати не хотіла нас пускати всередину, але все ж пустила. Дитина лежала в якійсь корзині, не купана. Мати була агресивно налаштована. Казала що їй не потрібна допомога, так як це вже п`ята дитина. Батько прийшов до неї за запискою шкільної мед сестри. Дитина була в`яла з хрипами хрипи у спині про що сказала батькові, але він повідомив, що син взагалі лукавить.

ОСОБА_6 сміявся над її зауваженнями, вона попередила його про кримінальну відповідальність за таке ставлення до лікування сина, потім взяла з нього розписку. Він ще говорив, що якщо він і хворий, то його вилікує Бог, так як він бачив багато зцілень. Якщо б батько своєчасно звернувся до лікарні, вважаю можливо було б врятуватидитину.

Свідок ОСОБА_17 медична сестра лікувального закладу. Їй було відомо про існування родини ОСОБА_16 , так як вони знаходяться на їхній дільниці. За весь час ОСОБА_16 вона бачила 3 рази. У п`ятницю, наприкінці робочого дня, зайшов ОСОБА_16 з сином, лікар проводила огляд. Вона бачила, що лікар виписувала йому направлення до стаціонару, але батько казав, що дитину вилікує. На момент огляду батько поводив себе не агресивно, щось розповідав про свою церкву. Направлення яке виписала лікар було на бланку та з печаткою. Також зателефонували завідуючій та повідомили про даний факт. Погрібець сказав, що він відвезе дитину до бабусі, вона його вилікує, так як вона медичний працівник. У неділю зранку, їй повідомила завідуюча, що дитину направили до реанімації. Від чого померла дитина їй не відомо.

Лікар виписувала рекомендовані ліки на папірці. Направлення до лікарні на стаціонарне лікування обов`язково при тяжкому стані дитини.

Із показів свідка ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_6 її зять. Вона проживає окремо від зятя та доньки, з 2006р. Вона часто відвідує родину своєї доньки. ОСОБА_18 забираю, коли відвідую родину доньки. Вона не має медичної освіти, зять та донька також її не мають. У лікуванні дітей зять та донька обходились молитвою та народними засобами. Дітей рідко водили до лікарні. Коли народилась найменша онука було проведено медичний огляд. За все відповідає зять. Її донька приймала участь у вихованні дітей. Зять ставиться добре до лікарів, питань недовіри вони не обговорювали. 12.12.14 р., коли вона забрала ОСОБА_12 до себе, він скаржився на погане самопочуття. Перед цим ОСОБА_16 був з ОСОБА_12 у лікарні, потім вона забрала дитину. Обвинувачений її повідомив про попередньо встановлений діагноз та про те, що він прийняв рішення не йти до стаціонару. Рецепт з виписаними ліками обвинувачений її не віддавав. Вона лікувала його тими підручними засобами які у неї були. В цей час у ОСОБА_12 була температура від початку 37,0 С ближче до ночі 38,0 ОСОБА_13 . Лікування проводила народними засобами. В суботу йому було набагато краще, він підіймався з ліжка, самостійно їв, мив руки, грався, довго малював. Вона не викликала лікаря, так як заспокоїлась, що йому стало легше. Приблизно о 03:00 годині ночі, вона проснулась від страшного крику, він не міг розмовляти, у ОСОБА_12 були судороги, викликала швидку. Коли приїхала швидка, він вже не стогнав, просто лежав. Лікар швидкої, зробив укол папеверіну та щось іще. Працівники швидкої просили, щоб вона потримала ОСОБА_12 за ніжки, щоб він не виштовхнувся. Вона помітила, що реакції у дитини на укол не було. Їх відвезли до міської дитячої лікарні , що на вул. Рюміна . Коли під`їжджали до лікарні, ОСОБА_14 почав судорожно дихати, то було приблизно 10 подихів. Її просили розбудити дитину, їй це не вдалось. Через деякий час їй повідомили, що дитина знаходиться у стані клінічної смерті коли вана спілкувалась пізніше з лікарями, вони сказали, що було упущено час, мозок дитини не реагує на дії лікарів. У неї немає нарікань на лікарів у лікарні. Вона не вважає винними працівників лікарні. У її присутності, ніхто не бив ОСОБА_12 , також їй не відомо щось з цього приводу.

Свідок ОСОБА_19 лікар швидкої медичної допомоги яка приїжджала на виклик і з її показів вбачається, що виклик отримали близько 23:00, при первинному огляді - дитина лежала на дивані, обличчям до гори, обличчя було біле, він дихав але був без свідомості, тиск був дещо підвищений. При опитування бабусі було з`ясовано, що вона вночі прокинулась тому що дитина якось не так дихала, або хрипіла. Бабуся розповідала що вдень дитина мало пила, вона посадила його на горщик, але нічого не вийшло. Скільки днів дитина хворіє бабусі було не відомо. З яким діагнозом дитина направлялась до лікарні, вона теж не знала. Бабуся пояснювала, що вдома маленькі діти, тому вона забрала онука до себе. Бригадою була зроблена дитині ін`єкція дексаметазону, реакції не було, на введення магнезії дитина відкрила очі та застогнала. Бабуся була в стані стресу, пояснити більш детально нічого не могла. Дорога до лікарні склала 5 хвилин, дитина була у бабусі на руках. В приймальному відділенні з"ясувалось, що дитина не дихає, тому хлопчика направили до реанімації. Там дихання у дитини стабілізувалось. Як би дитину було госпіталізовано раніше таких наслідків не було б. В межах наданих їм можливостей дитині було надано всю необхідну допомогу. Вони робили штучне дихання дитині. Було неможливим з`ясувати попередній діагноз дитини, так як бабуся була в шоковому стані.
Свідок ОСОБА_20 працює у службі у справах дітей адміністрації Ленінського району м. Миколаєва, завідуюча сектору, з її пояснень вбачається, що вперше про родину обвинуваченого стало відомо на початку вересня 2014 р. до служби надійшов лист про то ще мати народила дитину ОСОБА_21 та не дозволяє мед працівникам оглянути дитину. Вона прийшли до дому до ОСОБА_16 , в складі комісія. Вдома були батько та мати. Умови проживання були задовільні. Медична сестра оглянула новонароджену дитину, стан був задовільний. Було попереджено батьків про кримінальну відповідальність. Батьки проживають за даною адресою в Ленінському районі - нещодавно з кінця серпня 2014р., до цього проживали у Корабельному р-ні. Стосунки з соціальними працівниками складались у даної родини не дуже добрі, т.я. працівники закладів охорони здоров`я попереджали родину про можливі наслідки неналежного виховання дітей, якщо батьки не будуть своєчасно проводити медичний огляд дітей. Родина перебуває під соціальним супроводом Миколаївського міського центру соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді. Спеціаліст центру неодноразово роз`яснював батькам наслідки не виконання батьківських обов`язків родиною ОСОБА_16 , що до медичного супроводу родини. Письмові попередження про це виносились. В цілому родина характеризується більш-менш позитивно, але у зв`язку з тим, що надійшло два листа, що батьки не виконували свої обов`язки, у них є претензії. Працівниками центру батькам надавалась необхідна правова допомога у роз`ясненні чинного законодавства. Пропонувалась допомога якщо їм вона буде потрібна. Іншої інформації крім листів повідомлень, закладів охорони здоров`я про неналежний догляд за дітьми до них не надходило. На її думку батько посередньо виконував свої батьківські обов`язки, щодо медичного догляду дітей.
Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що вона працює у Міській дитячій лікарні на посаді заступника головного лікаря з лікувальної роботи. ОСОБА_23 якому було 7 років поступив до них 14.12.14 року о 05:15 годині у стані коми, у дуже тяжкому стані. Він поступив у безтямному стані після судорожний синдром. Дитина не приходила до тями перебуваючи у реанімації. Марку була надана вся необхідна лікарська допомога яка була необхідна. Він був оглянутий всіма лікарями, був запрошений лікар нейрохірург та згідно його висновку черепно-мозкової травми не було встановлено. Черепно-мозкова травма могла утворитися з багатьох причин у тому числі і від судорожного стану у якому він міг вдаритися головою. Марк ОСОБА_16 поступив з гіпоксією яка утворюється в наслідок ненадходження кисню до мозку, та враховуючи тривалість гіпоксії вся застосована терапія не дала результату. Гіпоксія могла бути викликана з багатьох причин таких як висока температура, отримання травми, тривале перебування у стані гіпоксії та інше.

Також пояснила, що наявність температури 37,0 С 38,0 С на протязі 3-4 днів це показники для того щоб госпіталізувати дитину. Медична сестра при навчальному закладі не мала такого права щоб самостійно госпіталізувати дитину без дозволу батьків.

З розповідей лікарів їй стало відомо, що батько відмовився від госпіталізації дитини та не виконував рекомендацій по лікуванню сина.

Вона була присутня при розтині у якості представника адміністрації.

Свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що працює у Обласному управлінні охорони здоров`я на посаді обласного лікаря педіатра. Вона була залучена при проведенні експертизи за фактом смерті ОСОБА_11 у якості консультанта. Їй відомо, що дитина була оглянута шкільним лікарем і було видано направлення на госпіталізацію але батько відмовився. Дитина знаходилась у бабусі яка намагалась його лікувати самостійно але у дитини піднялась температура до 39,0 С, почалися судороги і після чого він був госпіталізований без тями до лікарні де не приходячи у свідомість помер.

Про те, що у дитини були травми не було вказано і не повідомлялося батьками. Набряк головного мозку можливий при багатьох причинах у тому числі і при вірусних захворюваннях. При розтині не була присутня.

Даючи оцінку показам обвинуваченого та свідків суд приходить до наступного: обвинувачений не заперечував що він про хворобу сина знав, але вважав вилікує його сам. Його бездіяльність у відмові лікування сина підтвердили свідки: ОСОБА_8 (медична сестра школи), дільничний лікар педіатр ОСОБА_9 якій він і дав розписку, що попереджений про відповідальність у відмові лікування сина. Розписка занесена в амбулаторну карту і долучена до судового провадження (а.с.79-80). З даної амбулаторної картки вбачається, що патронажна сестра проходила до помешкання ОСОБА_16 на початку грудня 2014 р. їй ніхто не відкрив, також їй не відкрили 13,14 грудня.
ОСОБА_10 (теща) підтвердила, що онука ОСОБА_12 забрала до себе 12.12.14р., який скаржився на погане самопочуття. 14.12.2014 р. о 23:00 вона викликала швидку допомогу і ОСОБА_14 вже був не притомний. Лікар швидкої медичної допомоги, ОСОБА_19 , прибувши на виклик констатувала кому пацієнта. Повідомила що при транспортування ОСОБА_12 пошкодження його голови виключається. Працівники соціальних служби у справах дітей адміністрації Ленінського району: ОСОБА_20 , неодноразово повідомляла обвинуваченого про кримінальну відповідальність за неналежний догляд за дітьми.
Лікар ОСОБА_22 , пояснюючи ЧМП вказала, що ця травма не могла бути діогнастована і коли саме вона була одержана чи: у школі; у дома; у бабусі при судорожному сіндромі, коли він упав у кому у бабусі, але при своєчасному наданні медичної допомоги літального кінця можна було уникнути. ОСОБА_24 наголошувала на те, що наслідком смерті ОСОБА_12 є несвоєчасне надання йому лікарської допомоги і причина в цьому відмова батька в госпіталізації.
Об`єктивна сторона ст.. 166 КК України проявляється у формі злісного невиконання батьками, опікунами чи піклувальниками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною або за особою, стосовно якої встановлено опіку чи піклування. Невиконання таких обов`язків може проявлятися у формі невжиття заходів до лікування.
Обставинами, які вказують на злісний характер такого невиконання, можуть, зокрема, бути його тривалість, системність, багаторазовість, а також неодноразові звернення представників влади, освітніх, медичних та інших закладів, органів опіки та піклування, громадян з приводу неналежного виконання зазначеного обов`язку.
Ці обставини підтверджуються Центром первинної медико-санітарної допомоги №2 яка повідомляла Ленінський РО ММУ про неналежну поведінку при лікуванні померлого ОСОБА_12 (а.с.43-46). З повідомлення МЗШ 111 ступеня № 46 вбачається, що в період хвороби 10-12 грудня 2014 р. батько залишив сина вдома в зв`язку з хворобою з температурою 38,4 С (а.с.47-52). Відмова обвинуваченого у госпіталізації сина ОСОБА_12 підтверджується актом обстеження служби у справах дітей адміністрації Ленінського р-ну Миколаївської міської Ради (а.с. 54-59, 60-63).
Обвинувачений попереджався працівниками служби у справах дітей адміністрації Ленінського р-ну Миколаївської міської Ради про кримінальну відповідальність за ст.. 166 КК України. (а.с. 65).
Злісне невиконання вказаних у ст. 166 КК України обов`язків утворює склад цього злочину у разі, коли воно потягло тяжкі наслідки. Такими наслідками можуть визнаватися смерть і таке інше. Зазначені наслідки повинні бути у причинному зв`язку.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом, на що вказує злісний характер діяння. Ставлення винної особи до наслідків є необережним.
У висновку судово медичної - експертизи №88 від 23.02.2015 г. зазначено:
- смерть дитини ОСОБА_7 настала від закритої черепно-мозкової травми у вигляді епі - та субдурального, субарахноїдального крововиливу, та крововиливу в м`які тканини голови, ускладненого набряком і набуханням речовини головного мозку з вклиненням його стовбурових відділів у великий потиличний отвір, що підтверджується даними медичної документації, макро - і судово-гістологічного дослідження.
При судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні пошкодження:
В області голови:
крововилив в м`які тканини голові в правій лобній ділянці;
субдуральний та субарахноїдальний крововилив в лівої потиличної ділянці;
епідуральний крововилив в правій тім`яна потиличній частці;
В області тіла - крововиливи в навколо ниркову ділянку зліва та справа.
Всі виявлені при судово-медичному дослідженні тілесні ушкодження носять ознаки прижиттєвих, на що вказує наявність крововиливів у місцях їх утворення.
Характер і локалізація виявлених тілесних ушкоджень, а саме розташування їх в однієї анатомічної області, наявність ознаків струсу мозку та тіла у вигляді внутрішніх крововиливів, свідчить про те, що вони утворилися від дії тупого твердого предмета з необмеженою контактуючою поверхнею, якою могла бути поверхня землі при вільному падінні тіла з положення стоячи наперед, у строк не менш 7 діб до надходження дитини в стаціонар. При цьому первинної контактуючою поверхнею з`явилася передня поверхня голови.
Виявлені тілесні ушкодження у вигляді епі -, субдруальних та субарахноїдальних крововиливів, у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою настання смерті.
Дата і час настання смерті зазначені в історії хвороби не суперечать даними судово-медичного дослідження.
Виявлена концентрація етилового спирту в крові від трупа ОСОБА_7 0,394 проміле - судово-медичній оцінці не підлягає.
При своєчасному наданні дитині ОСОБА_7 кваліфікованої медичної допомоги життя останнього могло бути збережене.
Виходячи з висновку комісійної удово - медичної експертизи №37-к від 25.03.2015р. вбачається, що смерть дитини ОСОБА_11 , 2007 року народження, настала від ускладнень закритої черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів над і під тверду мозкову і під мякгу мозкову оболонку із з давленням головного мозку. Зміни, виявлені при макро- і мікросопіческом дослідженні органів і тканин трупа, а також клінічна картина захворювання, свідчать про те, що черепно-мозкова травма виникла у дитини до звернення за медичною допомогою 12.12.2014 року. Черепно-мозкова травма та її ускладнення, що призвели до поліорганної недостатності, послужили причиною настання смерті. З 12 по 14.12.2014 року ОСОБА_7 був у свідомості та міг вказати на що мала місце травма голови і допомогти лікарям визначитися з напрямком діагностичного процесу та з діагностикою наявної травми. Відмова батька дитини виконати вказівки медпрацівників про необхідність госпіталізації дитини призвела до того, що патологічні зміни, зумовлені черепно-мозковою травмою, наростали з 12 по 14 грудня 2014 року та призвели до настання клінічної смерті. Ці зміни не дали можливості лікарям стаціонару правильно діагностувати процес і здійснити адекватне лікування, яке могло запобігти смертельного кінця. Таким чином, затримка з госпіталізацією позбавили дитину шансу на благополучний результат. Оскільки закрита черепно-мозкова травма не була діагностована при знаходженні в стаціонарі дитячої міської лікарні №2, лікування, спрямоване на купірування черепно-мозкової травми, не проводилося, воно було направлене на відновлення і підтримку функцій організму, що переживав клінічну смерть. Причиною неправильної діагностики - є відсутність вказівок на те звідки мала місце травма черепа; несвідомий стан дитини; відсутність симптомів важкої черепно-мозкової травми за наявності ознак поліорганної недостатності, а також недостатній обсяг досліджень, необхідних (але не виконаних) при обстеженні пацієнта, що поступив в несвідомому стані - зокрема, проведення КТ або МРТ черепа (Наказ МОЗ України от 31.08.2004 №437 «Про затвердження клінічних Протоколів Надання медичної допомоги при невідкладних станах у дітей на Шпитальної и до Шпитальної етапах»).
Дільничним лікарем-педіатром сімейної амбулаторії ЦПМСД № 2 було встановлено захворювання - двостороння бронхопневмонія, дихальна недостатність 1 ступеня, але не була діагностована черепно-мозкова травма. Однак лікарем була правильно оцінена тяжкість стану дитини та дано направлення в стаціонар, де можливості діагностики вище, ніж в умовах амбулаторії.
Бездіяльність батька у лікуванні дитини підтверджується не тільки показами свідків, а й приведеними висновками судово-медичних експертів з яких вбачається, що смерть ОСОБА_12 знаходиться в прямому причинному зв`язку з його бездіяльністю у лікуванні сина. Також його дії мають умисний характер в тривалому перешкоджанні наданні ОСОБА_12 кваліфікованої медичної допомоги понад 7 днів, що суд розцінює як злісне невиконання батьками своїх обов`язків, тяжкими наслідками яких стала смерть ОСОБА_12 . До наслідків ненадання медичної допомоги обвинувачений поставився з необережність.
Таким чином суд визнає винним обвинуваченого в тому, що своїми умисними протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.166 КК України, тобто злісне невиконання батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.
Беручи до уваги покази свідка ОСОБА_15 вбачається що обвинувачений певним чином піклувався про своїх дітей, забезпечував необхідним, що в певній мірі характеризує його позитивно. Ствердження сторони захисту, обвинуваченого що ОСОБА_14 не був госпіталізований з тих підстав, що патронажний лікар педіатор не викликав до ОСОБА_12 швидку медичну допомогу немає під собою підґрунтя, тому що в судовому засіданні доведена відмова ОСОБА_6 в госпіталізації сина.
Не визнання вини обвинуваченим суд розцінює як позицію захисту.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого не встановлено, обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо малолітньої особи.
При призначенні покарання, суд враховує, що обвинуваченим вчинено злочин середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який не судимий, характеризується виключно позитивно. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, має на утриманні 4 малолітніх дітей. Також при призначені покарання суд враховував відсутність обставин пом`якшуючих покарання та обтяжуючу вину покарання скоєння злочину щодо малолітнього та вважає за необхідне, призначити покарання у вигляді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги, що він працює, характеризується виключно позитивно, має велику родину, 4ох малолітніх дітей, теща, мати - які пенсіонери, а також те що в родині він один працюючий, приходить до висновку, що покарання йому необхідно обрати з застосуванням ст.. 75 КК України.

На думку суду саме така міра покарання буде достатньою для його виховання та перевиховання.

Керуючись ст. ст.374, 375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.166 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити з випробуванням 2(два) роки.

На підставі п. 3,4 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Строк відбуття покарання обчислювати з дня ухвалення вироку.

Запобіжний захід не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: