№ 207/1182/15-к
№ 1-кп/207/218/15
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора прокуратури Баглійського району м. Дніпродзержинська ОСОБА_3 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську в залі Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська кримінальне провадження за звинуваченням :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська , громадянина України, освіта середня технічна, раніш не судимого, працюючого на ПАТ Євраз Баглійкокс , має неповнолітню дитину 2009 року народження, одружений, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 згідно військового квитка НОМЕР_1 виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 з 04.11.2002 року являється військовозобов`язаним, прийнятий на тимчасовий облік запасу Збройних Сил України. Будучи військовозобов`язаним згідно військового квитка, 30.01.2015 року на робочому місці ПАТ Баглійкокс по вул. Щербицького, 1 у м. Дніпродзержинську ОСОБА_5 відмовився від отримання повістки на призив по мобілізації Дніпродзержинського ОМВК всупереч ст. 65 Конституції України, Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, не маючи правових підстав на відстрочку від призову, про що повідомив працівникам підприємства, уповноваженим на вручення повістки. Таким чином усупереч вимог ст. 65 Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 «Про часткову мобілізацію», з метою ухилитися від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин від призову за мобілізацією ухилився.

До початку підготовчого засідання, 20.03.2015 року між прокурором та обвинуваченим укладено угоду про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні. В даній угоді зазначено, що ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у скоєнні злочину та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Також вказаною угодою сторони погодили покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 1(один) рік. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.

В підготовчому судовому засіданні судом було з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання .

Обвинувачений в судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, в обсязі, викладеному у обвинувальному акті, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, а також буде виконувати покладені судом обов`язки відповідно до п.2, 3 ч.1 ст. 76 КК України.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Суд в підготовчому судовому засіданні переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Розглянувши вищезазначену угоду про визнання обвинуваченим винуватості, укладену між прокурором та підозрюваним, суд приходить до висновків, що угода відповідає вимогам КПК України, вина обвинуваченого ОСОБА_5 знайшла своє повне підтвердження, його дії необхідно кваліфікувати за ст. 336 КК України, як ухилення від призову за мобілізацією.

Перевіряючи угоду в частині призначення міри покарання на відповідність вимогам КК України, суд вважає, що вона узгоджена в межах санкції ст. 336 КК України, відповідає вимогам діючого закону, тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314-317, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 20 березня 2015 року між прокурором прокуратури Баглійського району м. Дніпродзержинська ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він в період іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину, і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання та роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_5 залишити без змін у вигляді особистого зобов`язання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1 .