Справа № 1-391/10
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" грудня 2010 року

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді Невойта П.С.

При секретарі Галоян К.Л.

З участю прокурора Моти Р.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Львові кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 12.11.2010 року Шевченківським районним судом м.Львова за ст.263 ч.2 КК України на 2 роки обмеження воді з іспитовим строком 1 рік, БПМП, проп. м.Львів, вул. Шевченка 348/107.,-

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч.І КК України, -

УСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_1, який раніше, а саме 02.04.2010 року вчинив злочини за ст.263 ч. 2 КК України, за який притягнений до відповідальності вироком від 12.07.2010 року Шевченківського районного^суду м. Львова до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, належних висновків для себе не зробив та знову скоїв умисний злочин.

Так, 11.07.2010 року близько о.21;00 год. ОСОБА_1, знаходячись в приміщенні квартири № 43, що по вул. Величковського,14 у м. Львові, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, шляхом нанесення двох ударів рукою в область голови та корпусу тіла, наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_2 у результаті яких спричинив тілесні ушкодження - перелом щелепи, що відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я а також синець.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні злочину визнав частково, а саме, що, він ударив рукою кілька раз потерпілого ОСОБА_2, але тілесних ушкоджень з переломом щелепи не завдавав та надав наступні показання, що 11.07.2010 р. він з потерпілим на квартирі у ОСОБА_3 по телевізору дивилися футбол між збірними Нідерланди та Іспанії та посперечалися хто виграє. На цьому грунті у них виникла суперечка та потерпілий штовхнув його ногою, а він у відповідь наніс два удари рукою: один удар у голову, а другий у груди. Після цього попросив ОСОБА_3 щоб вона відкрила двері та пішов з квартири.

Суд вважає, що факт вчинення злочинних дій та винуватість підсудного у вчиненому «злочині, незважаючи на часткове визнання своєї вини підсудним, повністю та обєктивно стверджується зібраними по справі доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_2 даними у судовому засіданні про те, що на протязі останніх трьох років він підтримує дружні відносини з громадянкою ОСОБА_3 1948 р.н, котра проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, а також близько 3-х років знає підсудного та у нього з ним добрі відносини. 11.07.2010 року близько о 20:00 год. він перебував разом із ОСОБА_3 в її квартирі за даною адресою і до них прийшов ОСОБА_1. Після перегляду футболу вони сперечалися, і він ногою штовхнув підсудного, на що ОСОБА_1 відповів двома ударами рукою: один удар у лице, а другий у груди. Під час нанесення ударів він лежав на ліжку. Швидку допомогу він не викликав, оскільки у нього немає коштів на лікування. На сьогодні у нього немає жодних претензій до підсудного та просить його сильно не карати.

Показаннями свідка ОСОБА_3 даними у судовому засіданні про те, що їй знайомі потерпілий та підсудний, оскільки вони були товаришами її сина, який помер два роки тому. 11.07.2010 року І близько о 20:00 год. вона разом із ОСОБА_2 перебувала у себе в квартирі за адресою м.Львів, вул. Величковського 14/43. Разом із ним вони дивились телевізор. В цей час до неї додому приїхав їх спільний знайомий ОСОБА_1 з котрим підтримувала нормальні відносини. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дивилися по телевізору футбол. Вона в той час була у кімнаті та відпочивала. Трохи пізніше вона почула нібито ляпас і коли зайшла у кімнату, то зясувала, що ОСОБА_1 наніс удар ОСОБА_2, тоді вона випровадили підсудного з своєї квартири. Потерпілий залишився у неї та поскаржився на біль, а вже на наступний день йому було тяжко їсти. Тоді вона пішла до оперуповноваженого Івасечка і все розповіла йому. Не хотіла викликати швидкої, оскільки конфлікт виник у її квартирі.

Протоколом ставки віч-на-віч від 20.08.2010 року між потерпілим ОСОБА_2 та підсудним ОСОБА_1, на якій вони підтвердили свої попередні показання. (а.с. 30)

Протоколом ставки віч-на-віч від 20.08.2010 року між свідком ОСОБА_3 та підсудним ОСОБА_1, на якій вони підтвердили свої попередні показання (а.с.31).

Висновком судово-медичної експертизи № 2452 від 22.09.2010 року, згідно якої у гр. ОСОБА_2 встановлено діагноз: «Відкритий перелом нижньої щелепи зліва зі зміщенням відламків», наявність розриву слизової оболонки в ділянці перелому, синця в ділянці нижньої щелепи зліва та синця в ділянці грудини. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета, могли виникнути від ударів рукою в липні 2010 року. Перелом щелепи відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров'я так як потребує лікування - зрощення його, періодом більше трьох тижнів. Синець на шкірі в ділянці нижньої й щелепи являється, очевидно місцем прикладання сили. Синець в ділянці грудини відноситься до^ легкого ступеня тяжкості (а.с.52-53).

Протоколом відтворення обстановки та обставин події від 10.08.2010р. за участю потерпілого ОСОБА_2, у ході якої потерпілий вказав місце, де саме він перебував під час нанесення йому ударів підсудним та куди наносились удари (а.с. 17-18).

Протоколом відтворення обстановки та обставин події від 10.08.2010р. за участю підсудного ОСОБА_1, у ході якої підсудний вказав місце, де саме він перебував під час нанесення ударів та куди наносились удари (а.с. 32-33).

Оцінюючи показання потерпілого та свідків, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться в обєктивному звязку з матеріалами кримінальної справи, стверджуються іншими обєктивними доказами.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд знаходить, що винуватість підсудного у вчиненому злочині доведена повністю. Не визнання підсудним частково своєї вини, суд вважає як можливе ухилення від більш тяжкого покарання, аніж нанесення легких тілесних ушкоджень.

Суд вважає, що злочинні дії підсудного ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України за кваліфікуючою ознакою умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я.

Призначаючи підсудному міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше вчинив злочин та був засуджений, не відбув покарання, його характеристику як особи, згідно показань потерпілого та свідка у судовому засіданні, обставиною, що помякшує покарання є щире каяття підсудного, обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину у Стані алкогольного спяніння, та приходить до висновку, що виправлення і перевиховання підсудного можливе без ізоляції від суспільства та вважає, що покарання слід обрати в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано злочин у виді обмеження волі.

Як зазначено вище, підсудний ОСОБА_1, раніше судимий, а саме: вироком від 12.0? .2010 року Шевченківського районного суду м.Львова за ст.263 ч.2 КК України на 2 роки обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, а тому відповідно до ч.4 ст. 70 КК України йому слід призначити покарання з врахуванням даного вироку шляхом часткового зарахування призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 323,324 КПК України, суд, -

засудив:

Визнати винним та засудити ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України і призначити засудженому покарання у виді 2-х років обмеження волі.

Відповідно до ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити засудженому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки.

На підставі ст.76 КК України зобовязати засудженого ОСОБА_1 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідо-мляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Міру запобіжного заходу підписку про невиїзд засудженому ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Іспитовий строк засудженому ОСОБА_1 рахувати з моменту проголошення вироку.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_4