ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

9 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_15,

суддів ОСОБА_16, ОСОБА_17,

ознайомившись з касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 квітня 2015 року щодо вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком місцевого суду засуджено

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не судимого, уродженця та мешканця міста Дніпропетровська,

- за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- на підставі ст. 70 КК України остаточно за сукупністю злочинів на 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно 759,85 грн та 40 000 грн.

Згідно вироку ОСОБА_2 11.01.2014 о 20:15 в стані алкогольного сп'яніння в торговому павільйоні на АДРЕСА_1 кинув в ОСОБА_3 камінь, та грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, в присутності сторонніх громадян вже на вулиці направив на ОСОБА_3 пневматичний пістолет калібру 4,5 мм, а коли останній намагався його вихопити, вдарив потерпілого ножем в груди, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження.

Апеляційний суд Дніпропетровської області 02.04.2015 змінив вказаний вирок в частині призначеного покарання та постановив вважати ОСОБА_2 засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст. 70 КК України остаточно за сукупністю злочинів на 4 роки позбавлення волі.

У касаційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2 та правильність кваліфікації його дій, та посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність й невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції;

- захисник ОСОБА_1, стверджуючи про недоведеність вини ОСОБА_2 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить, за змістом скарги, скасувати ухвалу апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнота судового розгляду, на що посилається захисник у касаційній скарзі, самі по собі можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду, згідно до вимог ст. ст. 409, 410 КПК України, апеляційним судом.

Отже, в касаційній скарзі захисника відсутні посилання на підстави для зміни чи скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачені ч. 1 ст. 438 КПК України.

Твердження захисника про невинуватість ОСОБА_2 в умисному спричиненні ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Такі висновки, як вбачається з оскаржених рішень, відповідають показанням потерпілого ОСОБА_3 про конфлікт 11.01.2014 з засудженим, під час якого останній кинув в потерпілого камінь та наставляв на нього пістолет, а коли той намагався забрати пістолет, засуджений заподіяв удар ріжучим предметом; показанням свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про конфлікт 11.01.2014 між засудженим та потерпілим, після якого останній сказав, що його «підрізали», а двоє останніх ще й бачили у засудженого предмет, схожий на ніж; показанням свідка ОСОБА_7 про те, що 11.01.2014 до неї звернулись хлопці з проханням дати бинт для надання медичної допомоги потерпілому; показанням свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про обстановку на місці події 11.01.2014; показанням свідка ОСОБА_13 про те, як 11.01.2014 йому подзвонив потерпілий та розповів про вчинений щодо нього злочин; даним протоколів слідчих експериментів від 12.03.2014, 20.03.2014 з потерпілим ОСОБА_3 та свідками ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, під час яких вони показали і розповіли про обставини вчинення засудженим злочину; даним протоколу огляду місця події від 11.01.2014 про вилучення сорочки зі слідами бурого кольору, куртки, в якій, серед інших предметів, знаходились ніж та пістолет, а також куртки із слідами бурого кольору та ножем з двійним лезом; даним протоколу від 11.01.2014 про огляд одежі потерпілого, на якій виявлені сліди бурого кольору; висновку експерта № 61/02-68 від 03.03.2014 про виявлення на куртці, вилученій при огляді місця події, пошкодження, яке могло бути спричинено ножем; висновкам експерта № 682е від 03.03.2014 та № 1028е від 31.03.2014 про характер, локалізацію й тяжкість заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень та показанням експерта ОСОБА_14 щодо проведення експертиз; висновком медичного огляду від 12.01.2014 про перебування ОСОБА_2 станом на 03:50 в стані алкогольного сп'яніння.

Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та правильно кваліфікував його дії.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, захисником не оспорюється.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами належним чином перевірялися та були мотивовано відхилені доводи захисника про непричетність засудженого до спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, що підтверджено показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, яким, всупереч доводам ОСОБА_1, дано правильну оцінку, а незначні суперечності в показаннях перших трьох обґрунтовано визнані судом неістотними.

Крім того, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом перевірялись і мотивовано відхилені доводи захисника про не встановлення механізму заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень та сумніви щодо предмету, яким вони були спричинені.

Зокрема, в суді першої інстанції був оглянутий ніж, вилучений під час огляду місця події 11.01.2014, і як встановлено, це той самий ніж, що зображений на фотознімках до протоколу вищезазначеного огляду. Вказаний ніж був об'єктом проведення двох експертиз, на кожну з яких надсилався в упаковках, цілісність яких порушена не була, що за висновком суду виключало можливість підміни зазначеного знаряддя злочину, про що стверджувала сторона захисту.

До того ж, на спростування доводів захисника про те, що ширина рани від ножового поранення на тілі потерпілого була менше (1 см), ніж ширина леза ножа (1,5 см), що в свою чергу виключало можливість спричинення зазначеним предметом, суд обґрунтовано зазначив, що ніж в передній його частині значно вужчий, а це не суперечить висновкам про нанесення удару в груди потерпілому саме цим знаряддям. При цьому відсутність на ножі слідів крові не спростовує зазначеного, та не тягне за собою необхідності визнання вказаного доказу недопустимим.

Призначаючи ОСОБА_2 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого, який не судимий, є пенсіонером, ветераном органів внутрішніх справ, характеризується позитивно, проходить військову службу та знаходився в зоні АТО, де отримав поранення, має на утриманні малолітнього сина та батьків похилого віку, вчинив злочин у стані алкогольного сп'яніння.

Переглядаючи справу за скаргою захисника, в якій ставилося питання про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд дійшов висновку, що сукупність вищезазначених даних про особу засудженого давала місцевому суду підстави для призначення ОСОБА_2 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у зв'язку із чим він обґрунтовано, дотримавшись загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, пом'якшив засудженому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України та за сукупністю злочинів до 4 років позбавлення волі, а в касаційній скарзі прокурора відсутні переконливі та достатні доводи на спростовування вищезазначених висновків та визнання вказаного покарання явно несправедливим.

Справа розглянута у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а постановлена апеляційним судом ухвала є вмотивованою та відповідає іншим вимогам ст. 419 КПК України.

За таких обставин колегія суддів визнає, що з касаційних скарг та наданих судових рішень вбачається, що підстав для їх задоволення немає.

Зважаючи на зазначене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 квітня 2015 року щодо вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17