УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №277/1241/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2015 року, яким
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , діючий в інтересах обвинуваченого, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_11 , а саме пом`якшити покарання останньому шляхом застосування до нього положень ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання із випробуванням з встановленням іспитового строку. Вважає, що призначене судом покарання є надмірно суворим та не відповідним особі обвинуваченого. Вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_11 належним чином не врахував всі пом`якшуючі покарання обставини, а саме: щире каяття останнього та активне сприяння розкриттю злочину. Звертає увагу, що судом належно не враховано обставини за яких було вчинено злочин, часткове відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому та те, що злочин вчинено ОСОБА_11 з необережності, вперше, перебуваючи на волі останній зможе в повному об`ємі відшкодовувати завдану шкоду.
Обвинувачений ОСОБА_11 просить змінити вирок суд першої інстанції в частині призначеного йому покарання та застосувати до нього положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання із випробуванням з встановленням іспитового строку. Звертає увагу на те, що суд належно не врахував його щире каяття, повне визнання ним своєї вини, його вибачення перед потерпілими, часткове відшкодування ним шкоди потерпілому та те, що перебуваючи на волі зможе відшкодувати цю шкоду в повному об`ємі. Раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин за необережності, був тверезий, після ДТП зупинився, викликав медичну допомогу та повідомив міліцію.
Згідно вироку Ємільчинського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2015 року, обвинуваченого ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Обрано обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід до вступу вироку в законну силу у виді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 обчислено з 26.02.2015 року.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_10 220000 грн. моральної шкоди тв 6250 грн. витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_11 у прибуток держави процесуальні витрати пов`язані з проведенням експертиз у сумі 1475 грн. 46 коп.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_11 визнано винним за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.
Рухаючись транспортним засобом та наближаючись до буд. №23 вищевказаної вулиці, обвинувачений ОСОБА_11 в порушення вимог пунктів 1.7, 2.3.б та 12.3 ПДР України, не простежив за дорожньою обстановкою, при керуванні транспортним засобом, не був особливо уважним до такої категорії учасників дорожнього руху, як діти, і при виявленні пішоходів - малолітніх дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які рухалися у зустрічному напрямку по правому узбіччю по ходу руху транспортного засобу, не зменшив швидкість руху керованого ним транспортного засобу до дозволеної, а при виникненні небезпеки для руху, коли малолітній пішохід ОСОБА_12 почав рух через дорогу, на відстані 63,8 м від автомобіля, що обвинувачений ОСОБА_11 об`єктивно спроможний був виявити і відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, натомість здійснив відворіт керма автомобіля ліворуч, змінивши таким чином напрямок руху транспортного засобу в напрямку руху пішохода і лише після цього застосував гальмування, що призвело до наїзду правою передньою частиною автомобіля, яким керував обвинувачений на пішохода ОСОБА_12 .
В результаті даної дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: чисельних саден на обличчі справа та зліва; крововиливів у м`яких тканинах у правій і лівій лобно-скроневих ділянках; обмежених крововиливів під м`які мозкові оболонки в скроневих долях: повного відриву 1-го хребця від кісток основи черепа з неповним розривом продовгуватого мозку; крововиливу в м`які тканини шиї по задній поверхні: повного розгинального перелому хребта між 6 і 7 шийними хребцями з розривом оболонок та речовини спинного мозку; саден по лівій боковій поверхні живота: крововиливу в білянирковій клітковині зліва; розриву капсули та тканини селезінки; гемоперитонеум 800 мл; саден на тильних поверхнях кистей рук, на передніх поверхнях колінних суглобів, по зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, зовнішній поверхні лівого ліктя, внутрішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, на верхній поверхні лівої стопи; повних поперечних переломів лівої плечової кістки в середній третині та лівої стегнової кістки в середній третині з крововиливом у навколишні м`які тканини, які відповідно до судово-медичної експертизи №133 від 27.10.2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в моменті спричинення і є в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала від численних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів.
Порушення обвинуваченим ОСОБА_11 вимог пунктів 1.7, 2.3.б), 12.3 та 12.4 ПДР України, знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисників, які просили задовольнити апеляційні вимоги, пояснення потерпілого та його представника ОСОБА_9 , думку прокурора, які заперечили щодо задоволення апеляційних скарг, просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_11 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, вище вказаних вимог кримінального та процесуального законів з достатньою повнотою не дотримався, внаслідок чого визначив обвинуваченому покарання, яке за розміром не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є явно несправедливим через суворість.
Санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачено призначення основного покарання у виді позбавлення волі на строк з 3 років до 8 років та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_11 раніше не судимий, позитивно характеризується, одружений, працює, має на утриманні малолітню дитину, вчинив кримінальне правопорушення з необережності.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування ним завданої потерпілому моральної шкоди. Обставини, що обтяжували б покарання обвинуваченого відсутні.
На переконання апеляційного суду, вище наведені обставини в своїй сукупності вказують, що задля досягнення мети покарання, необхідним та достатнім для обвинуваченого ОСОБА_11 буде передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, основне покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі в межах вказаної санкції.
Разом з тим, апеляційний суд бере до уваги встановлені фактичні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 кримінального правопорушення, згідно яких останній, рухаючись транспортним засобом в населеному пункті, в порушення вимог п.п.1.7, 2.3.б, 12.3, 12.4 ПДР України, перевищив дозволену швидкість руху, не простежив за дорожньою обстановкою, при керуванні транспортним засобом не був особливо уважним до такої категорії учасників дорожнього руху, як діти, і при виявленні пішоходів - малолітніх дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які рухалися у зустрічному напрямку по правому узбіччю по ходу руху транспортного засобу, не зменшив швидкість руху керованого ним транспортного засобу до дозволеної, а при виникненні небезпеки для руху, коли малолітній пішохід ОСОБА_12 почав рух через дорогу, на відстані 63,8 м від автомобіля, що обвинувачений ОСОБА_11 об`єктивно спроможний був виявити, однак відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, натомість здійснив відворіт керма автомобіля ліворуч, змінивши таким чином напрямок руху транспортного засобу в напрямок руху пішохода і лише після цього застосував гальмування, що призвело до наїзду правою передньою частиною автомобіля, яким керував обвинувачений на пішохода ОСОБА_12 . Наслідком вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення є смерть дитини - малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Злочин вчинений обвинуваченим за класифікацією є тяжким. В судовому засіданні потерпілий наполягав на призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає обґрунтованих підстав для застосування вимог ст.69, ст.75 КК України та вважає, що саме призначене покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 та попередження вчинення ним нових правопорушень.
З урахуванням вищезазначеного, судова колегія вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 і його захисника ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції на підставі п.1 ч.1 ст.408 КПК України слід змінити, шляхом зменшення розміру призначеного обвинуваченому основного покарання.
Вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_11 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки в апеляційному порядку не оскаржено, підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407, 408, 414 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково. Вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2015 року в частині призначення основного покарання ОСОБА_11 - змінити. В цій частині вважати ОСОБА_11 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою з часу вручення йому копії ухвали.
Судді :