Ухвала іменем україни 30 жовтня 2014 року

м. КиївКолегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Літвінова Є. В.,

суддів Тельнікової І.
Г., Франтовської Т. І.,

при секретарі Холявчуку А. А.

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000465, за
обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

с. Діброва, Котелевського району,
Полтавської області, проживаючого за
адресою :

АДРЕСА_1, раніше судимого - 15.05.2012 року
Котелевським районним судом
Полтавської області за ч. 3

ст. 185, ст. 75 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк 3 (три)
роки з іспитовим строком на один рік
шість місяців,

у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164
КК України,

за участю прокурора Матюшевої О. В.

В С Т А Н О В И Л А:

У касаційній скарзі засуджений просить
змінити оскаржувані судові рішення та
пом'якшити призначене покарання. В
обґрунтування скарги зазначає, що він
не мав можливості вчасно сплачувати
аліменти на утримання сина, оскільки
йому було важко знайти роботу, але він
не ухилявся від їх сплати.

Крім того вказує, що при призначенні
йому покарання неправильно
застосовані положення ст. 71 КК України,
оскільки іспитовий строк, призначений
вироком Котелевського районного суду
Полтавської області від 15.05.2012 року
закінчився, а тому судимість за
вказаним вироком погашена і не має
враховуватись при призначенні
покарання.

Вироком Котелевського районного суду
Полтавської області від 27 лютого 2014
року ОСОБА_1 засуджений за ч. 1 ст. 164 КК
України до покарання у виді обмеження
волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 КК України, до
покарання призначеного за вказаним
вироком, приєднано невідбуту частину
покарання за вироком Котелевського
районного суду Полтавської області від
15.05.2012 року та остаточно призначено
ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення
волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Як убачається з вироку, ОСОБА_1 умисно
злісно ухилявся від сплати
встановлених рішенням Полтавського
районного суду Полтавської області від
28.08.2012 року коштів (аліментів) на
утримання неповнолітньої дитини - сина
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, які стягуються на
користь ОСОБА_3 в розмірі 400 грн.
щомісячно до досягнення дитиною
повнолітнього віку, починаючи з 20.07.2012
року. Внаслідок невиконання рішення
суду про стягнення аліментів з 28.08.2012
року по 01.01.2014 року виникла
заборгованість по сплаті аліментів у
сумі 6941, 90 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської
області від 29 липня 2014 року вирок суду
першої інстанції залишений без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, яка заперечувала проти
задоволення касаційної скарги, просила
вирок місцевого суду та ухвалу
апеляційного суду залишити без зміни,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає до задоволення
виходячи з наступного.

За змістом касаційної скарги
засуджений порушує питання про
перегляд судових рішень у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи. Проте
зазначені обставини були предметом
дослідження суду апеляційної
інстанції і перегляду в касаційному
порядку, відповідно до вимог ст. 438 КПК
України, не підлягають.

Виходячи з положень, викладених у ст. 404
КПК України, суд апеляційної інстанції
перевіряє рішення суду першої
інстанції з точки зору його законності
і обґрунтованості, що передбачає
оцінку його відповідності нормам
матеріального і процесуального закону,
фактичним обставинам справи, а також
дослідженим у судовому засіданні
доказами.

Як убачається з матеріалів
кримінального провадження,
апеляційний суд переглянувши вирок
місцевого суду за апеляційною скаргою
засудженого, дійшов до висновку, що
судом першої інстанції були порушені
вимоги КПК України. У зв'язку з чим
апеляційним судом було повторно
досліджено обставини, докази у
кримінальному провадженні, які не
досліджувались в суді першої
інстанції.

Так, свої висновки про винуватість
ОСОБА_1 у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164
КК України суд апеляційної інстанції
обґрунтував дослідивши і
проаналізувавши:

- показання засудженого, який пояснив,
що не мав змоги працевлаштуватись і у
зв'язку із скрутним матеріальним
становищем не мав можливості надавати
допомогу своїй дитині;

- показання потерпілої ОСОБА_3, з яких
убачається, що ОСОБА_1 давав їй незначні
кошти одразу після народження дитини, а
з того часу як з нього було стягнуто
аліменти за рішенням суду, коштів на
утримання дитини не надавав;

- показання свідка ОСОБА_5, з яких
убачається, що в матеріалах
виконавчого провадження немає жодної
квитанції про сплату ОСОБА_1 коштів на
утримання дитини. ОСОБА_1 неодноразово
викликали до ВДВС та попереджали про
наслідки ухилення від сплати
аліментів;

- показання свідка ОСОБА_6, з яких
убачається, що ОСОБА_1 працював на
тимчасовій роботі і мав власний
заробіток;

- показання свідка ОСОБА_7, з яких
убачається, що

ОСОБА_1 працював у нього охоронцем та
отримував грошові кошти.

Оцінивши належно зібрані у справі та
досліджені у судовому засіданні докази
у їх сукупності, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про доведеність винуватості
ОСОБА_1 в злісному ухиленні від сплати
встановлених рішенням суду коштів на
утримання дитини (аліментів), правильно
кваліфікувавши його дії за ч. 1 ст. 164 КК
України.

Висновки апеляційного суду належним
чином мотивовані. Вважати ці висновки
необґрунтованими чи сумнівними
підстав немає. Ухвала апеляційного
суду відповідає вимогам ст. 419 КПК
України.

Доводи засудженого про неправильне
застосування положень

ст. 71 КК України при призначенні йому
покарання є необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів
кримінального провадження, ухвалою
Котелевського районного суду
Полтавської області від 20.11.2013 року
задоволено подання заступника
начальника Диканського міжрайонного
відділу кримінально-виконавчої
інспекції та звільнено ОСОБА_1 від
призначеного покарання з
випробуванням, призначеного вироком
Котелевського районного суду
Полтавської області від 15 травня

2012 року, в зв'язку з закінченням
іспитового строку.

Ухвалою Котелевського районного суду
Полтавської області від 20 грудня 2013
року вказана ухвала скасована за
нововиявленими обставинами, а в
задоволенні подання про звільнення
ОСОБА_1 від покарання відмовлено.

Отже, судами правильно застосовано
положення ст. 71 КК України та
призначено ОСОБА_1 покарання за
сукупністю вироків.

Істотних порушень кримінального
процесуального закону або
неправильного застосування
кримінального закону при розгляді
справи судом апеляційної інстанцій
колегією суддів не виявлено, а тому
підстави для задоволення касаційної
скарги засудженого відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 434, 436 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Вирок Котелевського районного суду
Полтавської області від

27 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного
суду Полтавської області від 29 липня 2014
року стосовно ОСОБА_1 - залишити без
зміни.

Ухвала касаційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

Літвінов Є. В. Тельнікова
І. Г. Франтовська Т. І.