Справа № 1-192/11
ПОСТАНОВА

іменем України

24 березня 2011 року

Суддя Комсомольського районного суду м. Херсона Черниш О.Л., розглянувши апеляцію прокурора, який приймав участь у справі, на постанову Комсомольського районного суду м. Херсона про направлення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185КК України прокурору для усунення виявлених порушень

встановив

Суддею 17 лютого 2011 року винесена постанова, якою кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.З ст.15, ч.З ст.185КК України направлена прокурору для усунення виявлених порушень

Прокурор, який приймав участь у справі подав апеляцію на постанову

Суддею апеляція була направлена прокурору для усунення недоліків.

Оскільки прокурор в апеляції вказав, що постанову необхідно скасувати у зв"язку з невідповідністю висновків суду, викладених у постанові фактичним обставинам справи, суттєвим порушенням норм кримінально-процесуального закону, то головуючий у постанові зазначив, що прокурор має вказати які ж суттєві норми кримінально-процесуального закону були допущені при винесенні постанови та які висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Прокурору необхідно було зазначити:

на підставі якого закону є достатнім вказати в обвинувальному висновку спосіб проникнення в приміщення, і не є обов"язковим зазначення способу викрадення майна, (спосіб вчинення злочину) якщо обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч.З ст.185 КК України.

- в чому полягає попередня змова ОСОБА_1 з іншими особами. Прокурор вважає, що для об"єктивного, повного і всебічного розгляду справи вказана обставина може бути з"ясована при дослідженні доказів по справі, і це не повинно бути відображено і обвинувальному висновку.

- вказати закон, відповідно до якого дії обвинуваченого, що характеризують об"єктивну сторону злочину повинні з'ясовуватися при дослідженні доказів в суді, а не в ході досудового слідства з викладенням встановлених обставин в обвинувальному висновку;

- на підставі чого є надуманими доводи суду з приводу того, що в обвинувальному висновку має бути дана юридична кваліфікація злочинним діям відповідно до норми Кримінального Кодексу України, оскільки прокурор вважає, що при викладенні юридичної кваліфікації пропущення слова "інше", можна буде усунути в ході судового слідства шляхом винесення постанови про зміну обвинувачення в порядку, передбаченому ст.277КПК України.

- прокурор повинен був вказати яким кримінальним законом визначено поняття "приміщення", оскільки ч.3 ст.185 КК України містить поняття "житло, інше приміщення чи сховище", а не поняття "житло, приміщення чи інше приміщення".

- спростувати доводи суду відносно того, що в обвинувальному висновку не зазначені такі суттєві обставини вчинення злочину, як: на підставі чого потерпіла є законним володільцем кіоску та викраденого майна.

На виконання постанови суду прокурор направив нову апеляцію, але недоліки, на які вказував головуючий у постанові, і які коротко викладені у даній постанові, прокурор не усунув.

До такого висновку суд прийшов з наступних підстав:

1) прокурор в апеляції знову вказав, що спосіб заволодіння майном може бути встановлений шляхом дослідження доказів у ході досудового слідства. Тобто прокурор погодився з тим, що спосіб викрадення майна органом досудовому слідства в обвинувальному висновку не зазначений і це повинен встановити суд в ході судового слідства;

2) прокурор погодився з висновком суду про те, що в обвинувальному висновку не вказано в чому полягає попередня змова обвинуваченого з невстановленими особами, але на думку прокурора вказані обставини і не повинні зазначатися в обвинувальному висновку, а можуть бути з"ясовані при допиті підсудного, свідків, дослідженні письмових доказів в ході судового слідства;

3) прокурор погоджується з висновком суду про те, що в обвинувальному висновку не дана юридична кваліфікація злочинним діям обвинуваченого ( суд вказав, що диспозиція ч.З ст.185КК України не містить поняття приміщення), але прокурор вважає, що шляхом винесення постанови про зміну обвинувачення у порядку, передбаченому ст.277 КПК України цей недолік може бути усунений;

4) пославшись на п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009року №10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності", прокурор погодився з висновком суду проте, що необхідно в обвинувальному висноку зазначати критерії за якими кіоск необхідно віднести до категорії приміщень, визначених ч.З ст.185 КК України, але знову на думку прокурора з'ясування критеріїв "до якого поняття відноситься кіоск можливо при допиті підсудного, потерпілого по справі і у випадку не підтвердження певних обставин, а також конкретизації обвинувачення, прокурор може змінити пред'явлене обвинувачення в порядку СТ.277КПК України". (Прокурор правильно вказав, що не визначено до якого поняття віднесено кіоск, оскільки його визначено як "приміщення", а такого поняття ч.3 ст.185 КК України не містить);

5) спростовуючи доводи суду про те, що в обвинувальному висновку жодним чином не зазначено на підставі чого (яких документів) потерпіла є законним володільцнм кіоску та викраденого майна, яке намагався викрасти обвинувачений, прокурор вказує, що в матеріалах справи є договір оренди торгівельного місця, що підтверджує законне право ОСОБА_2 на здійснення торгівлі в кіоску, а відносно викраденого майна є акти інвентаризації і чеки, які будуть предметом дослідження у суді. При наведенні доводів прокурор послався на відповідні аркуші справи - 17,18,27,28,49,54,68,69,74-70). Але при попередньому розгляді справи предметом дослідження є тільки обвинувальний висновок, а не матеріали справи. А в обвинувальному висновку жодних посилань на обставини щодо причинения матеріальної шкоди потерпілим немає(зокрема, на підставі чого вони є законними володільцями майна та ін), а відповідно до вимог ст.223 КПК в обвинувальному висновку повинні бути зазначені відомості про потерпілих та посилання на докази належності їм викраденого майна із зазначенням аркушів справи.

Прокурор в новій апеляції не довів, що "висновки суду, викладені у постанові не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова винесена із суттєвим порушенням норм кримінально-процесуального закону", тому головуючий вважає, що апеляція прокурора повинне бути залишена без розгляду.

Апеляція прокурора зводиться до того, що суд, незважаючи на невідповідність обвинувального висновку вимогам закону, (а фактично з обвинувального висновку вбачається поверховість проведення досудового слідства, що не дасть можливості розглянути справу в суді у розумні строки, а обвинувачений перебуває під вартою) справу необхідно призначати до судового розгляду, і в ході судового слідства з'ясовувати ті обставини справи, які повинні з'ясовуватися в ході досудового слідства, а саме: встановити спосіб викрадення майна, встановити у чому полягала попередня змова із невстановленими особами( свільки їх було), встановити, що із себе являє кіоск, а після того, як буде з'ясовано чи не з'ясовано що таке кіоск, прокурор змінить та конкретизує обвинувачення, в якому вставить пропущене слово "інше".

Кримінально-процесуальний кодекс України не передбачає призначення до розгляду кримінальної справу з неконкретним обвинуваченням.

Головуючий вважає, що призначення справи до розгляду з неконкретним обвинуваченням обмежує право обвинуваченого на захист, оскільки невідомо від чого йому необхідно захищатися, і водночас є проявом упередженості суду, який призначивши не підготовлену справу до суду, покладає на себе обов'язок при розгляді справи добути докази обвинувачнення для конкретизації обвинувачення прокурором, що є недопустимим.

Керуючись ч.2 ст.353 КПК України, головуючий

постановив

Апеляцію прокурора, який приймав участь у справі, по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.З ст.15. ч.3 ст.185КК України визнати такою, що не підлягає розгляду

На постанову протягом 7-ми діб з дня отримання її копії прокурором може бути подана апеляція до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона.

Суддя:ОСОБА_3