Номер провадження: 11-кп/785/33/15
Номер справи місцевого суду: 507/284/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляції адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 28.10.2013 р., яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, в силу ст. 89 КК України не маючий судимості,

визнаний винним за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців;

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до вироку ОСОБА_8 біля 22 години 25.04.2012 року в стані алкогольного сп`яніння на території найманого ним домоволодіння по АДРЕСА_1 в процесі сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 з метою спричинення їй тяжких тілесних ушкоджень умисно наніс їй удару господарсько-побутовим ножем в область задньої поверхні правої половини грудної клітки, чим завдав їй тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя і здоров`я потерпілої у вигляді проникаючого колото-різаного поранення міжреберних кровоносних судин, що спричинило гостру крововтрату, від яких настала її смерть.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 в зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і відсутні можливості їх отримання. При цьому зазначає, що висновки суду у вироку щодо доведеності винуватості засудженого необґрунтовані і не вмотивовані. Зокрема, той факт, що при проведенні відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_8 той показав, що кинув ножем та влучив у ліву частину тулуба потерпілої, а згідно висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_9 виявлені на правій половині задньої поверхні грудної клітки. Підозрюваний показував, що завдав тілесних ушкоджень потерпілій шляхом кидка ножем, а відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи ці ушкодження могли бути завдані в результаті удару ножем.

Відповідно до висновку експертизи речових доказів № 268 від 8.09.2012 року тілесні ушкодження потерпілій могли були завдані ножами під № 1 та під № 2, але в обвинуваченні не конкретизовано яким саме ножем це зроблено.

При поверненні кримінальної справи відносно ОСОБА_8 на додаткове розслідування районний суд через наявність суперечностей в обвинуваченні дав вказівки органам досудового слідства про встановлення способу (механізму) спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, знаряддя злочину, допитати дітей підозрюваного, перевірити причетність інших осіб до злочину. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.01.2013 року постанову суду першої інстанції визнано правильною та зазначено, що наявні суперечності ставлять під сумнів не лише спроможність доказів, а й законність їх отримання.

На виконання зазначених судових рішень постановою слідчого (т. 1 а.с. 374) вилучений при проведенні огляду місця події 26.04.2012 року ніж з металевою ручкою сірого кольору визнано знаряддям вчинення злочину, що на думку захисника є недопустимим, адже ширина леза цього ножа відповідно до висновку експерта Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області 2.5 см, а рановий канал у потерпілої шириною до 2 см.

При зміні обвинувачення в суді прокурор поставив обвинуваченому за провину те, що він завдав потерпілій удару ножем, однак не надав доказів цього.

Суд у вироку зазначив, що доводи адвоката про недоведеність винуватості обвинуваченого спростовуються матеріалами справи, але не вказав якими саме.

Посилання суду у вироку на показання підозрюваного при відтворенні обстановки і обставин події, як на доказ, захисник вважає такими, що суперечать вимогам ч. 4 ст. 95 КПК України, а, крім того, вони суперечать висновкам комісійної судово-медичної експертизи.

При проведенні огляду місця події не виявлено жодних предметів чоловічої одежі обвинуваченого зі слідами крові, не було її і на вилучених ножах.

В судовому засіданні при допиті в якості свідка слідчий ОСОБА_10 пояснив, що інші версії скоєння злочину, крім запропонованої підозрюваним, слідством не перевірялись. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що були понятими при відтворенні обстановки і обставин події, також заявили суду, що слідчий вислухав підозрюваного і жодних запитань для уточнення обставин події не задавав.

ОСОБА_8 оговорив себе, що кинув ножем у потерпілу, оскільки не знав, в яку частину тіла потерпілої завдано ушкоджень.

Суд не проаналізував показань допитаних свідків та без достатніх підстав узагальнено послався на їх показання, як на докази винуватості обвинуваченого.

Так, адвокат вважає, що оскільки відповідно до показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в декількох метрах від вхідних дверей будинку була пляма речовини, схожої на кров, а далі від неї краплі вели до дверей будинку, то це свідчить про її намір втекти до будинку, де перебував ОСОБА_8 .

Захисник стверджує, що відповідно до показань свідка ОСОБА_17 , коли вона обробляла рану потерпілій, остання не виявляла агресії відносно ОСОБА_8 , а останній в цей час спав.

Суд, на його думку, залишив поза увагою показання свідка ОСОБА_18 , що ОСОБА_8 не говорив їй про завдання ним тілесних ушкоджень потерпілій, а про те, що вони виникли від його кидка ножем в потерпілу, взнала від міліції. При цьому обвинувачений в суді зазначав, що потерпіла ходила за горілкою через греблю і впала там. Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні також не вказувала на винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину. Свідок ОСОБА_20 , яка проживає від місця події на відстані до 100 метрів, чула в той вечір крики, однак не могла їх ідентифікувати, а свідок ОСОБА_21 , що проживає поруч, криків не чув. Крім того, свідок ОСОБА_20 заявила суду, що не давала показань на слідстві слідчому, а лише підписала протокол. Вислів про те, що ОСОБА_8 хвалився вмінням володіти ножем, слідчий записав зі слів ОСОБА_20 .

В апеляції прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, правильності кваліфікації його дій, а також призначеної міри покарання, вважає, що вказаний вирок суду підлягає зміні, оскільки суд в резолютивній частині вироку не вирішив питання про стягнення з обвинуваченого судових витрат на проведення судових експертиз в сумі.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника прокурор звертає увагу на те, що в судовому засіданні винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена сукупністю досліджених доказів, кваліфікація його дій правильна, а доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Вислухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника про задоволення апеляції і закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю достатніх доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, прокурора про часткове задоволення апеляцій, скасування вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, вивчивши доводи апеляцій та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляції захисника і прокурора підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового судового розгляду з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення. Крім того, у мотивувальній частині вироку суд повинен викласти результати оцінки доказів, навести докази на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви непогодження з окремими доказами. При викладенні підстав прийнятого рішення суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін і навести мотиви щодо призначення покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до зміненого прокурором обвинувачення в суді (т. 2 а.п. 198-200) ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння на території найманого ним домоволодіння по АДРЕСА_1 на грунті раптово виниклої сварки із співмешканкою ОСОБА_9 з метою спричинення останній тяжких тілесних ушкоджень умисно наніс їй господарсько-побутовим ножем удар в область грудної клітки, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для її життя і здоров`я в момент їх спричинення, у вигляді проникаючого колото-різаного поранення задньої поверхні правої половини грудної клітки з ушкодженням міжреберних судин, що спричинило гостру крововтрату, від яких настала її смерть. При цьому суд залишив поза увагою ту обставину, що час вчинення злочину обвинуваченим у даному обвинувальному акті прокурором не вказаний.

На порушення вищезазначених вимог закону суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, не допитав з достатньою повнотою свідків по кримінальному провадженню, не усунув наявних суперечностей між показаннями свідків та іншими доказами, а обставини вчиненого злочину викладені судом неповно, не з`ясовано та не приведено у вироку мотиву вчинення злочину, повні обставини його вчинення. З тексту вироку не видно, що передувало злочину, які відносини були між обвинуваченим та потерпілою, в той час як судово-медичним експертом у потерпілої ОСОБА_9 виявлено цілий ряд тілесних ушкоджень в області правого ліктевого суглоба, лівої гомілки, правого стегна, не встановлено ким, де, у зв`язку з чим, з яких мотивів та за яких обставин вони були їй завдані(т. 1 а.п. 103-106).

В обґрунтування доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину суд у вироку посилався на цілий ряд доказів, які лише перераховані, однак при цьому суд не розкрив які саме дані з цих джерел вказують на вчинення злочину саме обвинуваченим ОСОБА_8 . Зокрема, у вироку суд послався як на доказ винуватості обвинуваченого на протокол відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_8 від 27.04.2012 року лише в тій частині, що згідно пояснень підозрюваного ОСОБА_9 була в стані алкогольного сп`яніння та висловлювалась на його адресу нецензурною лайкою. При цьому суд залишив поза увагою його показання щодо їх відносин з потерпілою та конкретних його дій відносно неї, а також той факт, що в ході проведення даної слідчої дії ОСОБА_8 показав про завдання тілесних ушкоджень потерпілій у ліву частину тулуба потерпілої, а не в праву, як це встановлено судмедекспертом.

Крім того, як правильно зазначено в апеляції захисника, в ході огляду місця події 26.04.2012 року слідчим вилучено 2 кухонних ножі (т.1 а.п. 4), а при огляді речових доказів слідчим було оглянуто три ножі (т.1 а.п. 75). При цьому суд не проаналізував належним чином експертні висновки щодо характеру виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень та щодо характеристики вилучених слідчим ножів і вказав у вироку про завдання ОСОБА_8 проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки потерпілій шириною не більше 2 см (т.1 а.п. 103-106) ножем шириною леза 23 мм (т.1 а.п. 116), не обговорив питання чи могли бути вказані пошкодження завдані потерпілій саме цим ножем.

Не досліджені судом першої інстанції і обставини переміщення потерпілої від місця завдання їй удару ножем у дворі домоволодіння до місця виявлення трупа, зокрема форми, характер виявлених ушкоджень і слідів рідини, схожої на кров, як біля будинку, так і в середині його, а також на одежі трупа. Не встановлено судом чи могла потерпіла з наявними у неї тілесними ушкодженням грудної клітки самостійно пересуватись, робити цілеспрямовані дії, враховуючи довідку судмедексперта про наявність однієї з причин настання смерті геморагічного шоку(т.1. а.п. 25). Також не з`ясовано судом чому на трупі потерпілої була відсутня одежа, на якій мали бути сліди крові, виходячи з характеру тілесних ушкоджень.

Крім того, судом не була допитана свідок ОСОБА_22 вихователь А.Іванівської школи-інтернату, яка була присутня при двох допитах неповнолітнього свідка ОСОБА_17 , в ході яких остання давала слідчому покази щодо обставин події злочину, які є взаємновиключними. Також суд не прийняв рішення по заявленим захисником клопотанням щодо суперечностей у показаннях свідків та інших доказів.

Відсутність ретельного дослідження судом мотиву вчиненого злочину, суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій, неналежна оцінка досліджених судом доказів та неналежне обґрунтування непогодження суду з показаннями обвинуваченого відносно обставин злочину не дає можливості апеляційному суду перевірити доводи захисника та обвинуваченого про недоведеність винуватості останнього у скоєнні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації дій.

Зазначені порушення згідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, адже перешкодили суду ухвалити законний та обґрунтований вирок, і такими, що відповідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, вирок, як постановлений із істотними порушеннями закону, підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, в ході якого суду першої інстанції необхідно повно та всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону провести судовий розгляд, врахувати доводи апеляцій захисника і прокурора та прийняти рішення у відповідності до вимог закону.

Виходячи з того, що апеляційний суд не має можливості усунути виявлені порушення в судовому засіданні, а допущені місцевим судом вищезазначені порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили прийняти рішення відповідно до вимог закону, не передбачені у ст. 415 КПК України в якості підстав для скасування вироку та призначення апеляційним судом нового судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність керуватися в даному конкретному випадку вимогами ст. 7, ч. 6 ст. 9 КПК України для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляції адвоката ОСОБА_7 і прокурора частково задовольнити, вирок Любашівського районного суду Одеської області від 28.10.2013 року відносно ОСОБА_8 за ст. 121 ч. 2 КК України скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження у тому ж місцевому суді в іншому складі суду.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня проголошення.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2