ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріали кримінального провадження № 201/2561/15к (пр. № 1-кп/201/138/2015), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000582, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, освіта повна середня, не одруженого, раніше судимого: 27 грудня 2006 року вироком Терновського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з річним іспитовим строком;14 червня 2007 року вироком Терновського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді чотирьох років та одного місяця позбавлення волі; 25 жовтня 2010 року вироком Терновського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст.ст. 69,71 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, звільненого 18 серпня 2014 року по відбуттю строку покарання, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 05 лютого 2015 року близько 21.10 години, перебуваючи поблизу будинку № 153 по пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську, побачив раніше не знайому йому потерпілу ОСОБА_5 , майно якої визначив, як предмет свого злочинного посягання. Реалізуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи повторно, підбіг до потерпілої ОСОБА_5 та схопивши за сумку останньої, яку вона тримала у правій руці, з силою потягнув сумку на себе. Однак потерпіла ОСОБА_5 , усвідомлюючи вчинення щодо неї кримінального правопорушення, стала тримати належну їй сумку, не відпускаючи останню зі своєю руки, у зв`язку із чим, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, обвинувачений ОСОБА_4 , застосовуючи до потерпілої насильство, що не є небезпечним для її життя та здоров`я, завдав останній один поштовх долонею правої руки в ліву область обличчя, від якого протерпіла ОСОБА_5 впала на землю та відпустила сумку. Подавивши таким чином волю потерпілої до супротиву, обвинувачений відкрито викрав майно останньої, а саме: сумку, в якій знаходились мобільний телефон Samsung Galaxy Gio з сім-картою мобільного оператора МТС, гаманець коричневого кольору з грошовими коштами на загальну суму 20,00 грн., водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , заробітна картка Gold Приватбанк, кредитна картка Приватбанк, картка Копілка, ксерокопії документів на квартиру, копії технічного паспорту на квартиру, копія паспорту на ім`я ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 , копія ідентифікаційного коду на ім`я ОСОБА_5 , договір № 05916, грошові кошти в сумі 300,00 грн., а також флеш-носій Transcend 16 GB чорного кольору, після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій майнової шкоди на загальну суму 1489,10 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті.

Ухвалою суду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються визнані судом недоцільними. У зв`язку з чим суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого потворно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який характеризується позитивно, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, що суд відносить до пом`якшуючих його покарання обставин. Обтяжуючих покарання останнього обставин, судом не встановлено.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, останньому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак, не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, конкретним його обставинам та наслідкам, даним про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, однак на шлях виправлення не став та продовжив їх вчиняти, що свідчить про стабільну кримінальну спрямованість обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із посяганням на власність, а також обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього, а отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з реальним його відбуттям. При цьому, з огляду на обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також характеру обставин, що пом`якшують покарання останнього, суд не знаходить підстав для застосування положень ст.ст. 69,75 КК України.

Питання щодо речових доказів, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Строк відбування призначеного ОСОБА_4 покарання обчислювати з 06 лютого 2015 року, залишивши запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, - без змін.

Речові докази документи та речі, вилучені під час досудового розслідування залишити за належністю ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1