В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 274/6900/14-к
Провадження № 1-кп/0274/443/14
29.04.2015 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого-судді ОСОБА_1 з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева кримінальне провадження № 274/6900/14-к по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця смт. Глухівці Козятинського р-ну., Вінницької області, українця, громадянин України, військовослужбовця військової частини - п/п В НОМЕР_1 , розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 1)19.10.2010 року за ст.ст.185 ч.3, 75 КК України на 3 роки позбавлення волі з випробуванням протягом іспитового строку 2 роки; 2) 23.08.2012 року за ст. 263 ч.2 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання 13.06.2014 року на підставі ст.2 Закону України "Про амінстіюв 2014 році".
за ч. 3 ст. 407 КК України,
з участю: прокурора - ОСОБА_4 ;
обвинуваченого ОСОБА_3 ;
15 серпня 2014 року солдата ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607/2014 від 21 липня 2014 року та в той же день направлено для проходження військової служби до військової частини -польова пошта НОМЕР_2 .
Наказом ТВО командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 15 серпня 2014 року № 100 солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини, та призначений на посаду - номера обслуги п`ятої обслуги другого протитанкового артилерійського взводу четвертої протитанкової артилерійської батареї другого протитанкового артилерійського дивізіону, та, відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, солдат ОСОБА_3 , в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно самовільно залишив військову частину -польова пошта НОМЕР_2 без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Так, 12 вересня 2014 року близько 19 год. 30 хв. солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період перебував на території військової частини за адресою АДРЕСА_2 , ' АДРЕСА_3 в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, самовільно залишив місце несення військової служби, після чого проводив час на власний розсуд, обов`язки військовослужбовця не виконував.
15 грудня 2014 року солдат ОСОБА_3 повернувся до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та продовжив виконувати обов`язки з несення військової служби.
Кримінальна відповідальність за вчинення дій в яких обвинувачується ОСОБА_3 , передбачена ст.407 ч.3 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад один місяць.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні просить затвердити суд укладену угоду про визнання винуватості. Вказав, що вину у вчиненні злочину визнає повністю, розуміє наслідки затвердження судом даної угоди та вид покарання. Вказав, що укладення угоди з його боку було добровільним.
Прокурор не заперечив проти затвердження судом угоди про визнання винуватості.
Згідно укладеної угоди про визнання винуватості, ОСОБА_3 , щиро розкаявся, надав слідству зізнавальні покази і зобовязується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри під час досудового розслідування та у судовому провадженні. Сторони узгодили покарання за ст. 407 ч.3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту на строк 6 місяців.
Судом встановлено, що угода про визнання винуватості укладена між старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 , відповідає ст.ст. 468, 469,470, 472 КПК України та вимогам Кримінального кодексу України. Так, вказана угода укладена у кримінальному провадженні, щодо злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Умови угоди не суперечать вимогам Кримінально процесуального кодексу України, дії ОСОБА_3 , за ч. 3 ст. 407 КК України кваліфіковано вірно. Узгоджене сторонами покарання відповідає вимогам ст.65 КК України. За наявност обставин, що пом"якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, із урахуванням особи винного, сторони погодили на призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України - перейти до більш м"якого виду покарання, не передбаченого санкцією статті 407 ч.3 КК України. Таким чином умови укладеної угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. У суду немає підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним. Підстав для неможливості виконання обвинуваченим ОСОБА_3 , взятих на себе угодою зобов"язань, суд не вбачає.
Враховуючи наведене, суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
Керуючись ст.ст. 314, 369, 370,371, 374, 376, 474, 475КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22 грудня 2014 року в м. Житомирі між обвинуваченим ОСОБА_3 та старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_5 .
Визнати винуватим ОСОБА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, призначивши покарання за ст. 407 ч.3 КК України із застосуванням ст. 69 ч.1 КК України у виді арешту на строк 6 місяців.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 залишити без змін - особисте зобов"язання.
Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:
обвинуваченим - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 статті 474 КПК України, в тому числі нерозяснення обвинуваченому наслідків укладення угоди;
прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий: