У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Кліменко М.Р. і Ковтюк Є.І.,

за участю прокурора захисника

Яковенко Р.І., ОСОБА_6

розглянула
в судовому засіданні 09 вересня 2008 року в м. Києві кримінальну справу
за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та його захисника адвоката ОСОБА_6
на вирок колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Одеської області від

14 квітня 2008 року.

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця та мешканця
м. Одеси, працюючого генеральним директором концерну "Союз", не
судимого, -

- за
ч.2 п.п. 9, 11, 12 ст.115 КК України на 14 років позбавлення волі,

- за ч. 3 ст. 146
КК України на 8 років позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 186
КК України на 4 роки позбавлення волі,

- за ч. 3 ст. 189
КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому
майна,

- за ч. 2 ст. 289
КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому
майна.

На підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів йому визначено остаточне покарання - 14 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
майна яке є його власністю.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,

уродженця
та мешканця м. Первомайська

Миколаївської області, не судимого, -

- за
ч.2 п.п. 6, 9, 11, 12 ст.115 КК України на 14 років позбавлення волі,

- за ч.3 ст. 146 КК України на 7 років
позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років
позбавлення волі,

- за ч. 3 ст. 189 КК України на 7 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,

- за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі
на строк 14 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3
народження, уродженця та мешканця м.Первомайська Миколаївської області, працюючого
пакувальником меблевої фабрики "Цитадель", не судимого, -

- за
ч.2 п.п. 11, 12 ст.115 КК України на 11 років позбавлення волі,

- за ч.3 ст. 146 КК України на 5 років
позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки
позбавлення волі,

- за ч. 3 ст. 189 КК України на 6 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,

- за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі
на строк 11 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_4
народження, уродженця та мешканця
м.Первомайська Миколаївської області, не працюючого, не судимого, -

- за
ч.2 п.п. 11, 12 ст.115 КК України на 10 років і 6 місяців позбавлення волі,

- за ч.3 ст. 146 КК України на 5 років
позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки
позбавлення волі,

- за ч. 3 ст. 189 КК України на 6 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,

- за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі
на строк 10 років і 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його
власністю.

ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_5
народження, уродженця смт Березівка Одеської області, мешканця с. Шевченкове Березівського району Одеської області, не судимого, -

- за
ч.2 п.п. 11, 12 ст.115 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 8 років позбавлення волі,

- за ч.3 ст. 146 КК України на 5 років
позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки
позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі
на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Постановлено стягнути із засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_7 20126 грн. на відшкодування
заподіяної злочинами матеріальної шкоди.

Також судом постановлена окрема ухвала від 14 квітня 2008 року, в
якій доводиться до відома прокурора Одеської області факт дачі суду свідком ОСОБА_8 завідомо неправдивих
показань та порушується питання прийняття щодо цього відповідного рішення
згідно з вимогами ст.ст. 97, 98 КПК України.

Вирок щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не оскаржено
та касаційне подання щодо них не внесено.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

З січня 2002 року між ОСОБА_1 та його знайомим ОСОБА_9склалися особисті
неприязні стосунки, обумовлені борговими зобов'язаннями ОСОБА_1, у результаті
яких за судовими рішеннями він був позбавлений права власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1, де мешкала його сім'я, та права власності на
спортивно-оздоровчий комплекс по АДРЕСА_2.

У серпні 2006 рокуОСОБА_1 вирішив організувати викрадення ОСОБА_9 та його вбивство з помсти.

До вчинення злочинівОСОБА_1, не інформуючи про свій намір учинити вбивство,
залучив ОСОБА_2, який, виконуючи функції охоронника, жив у його будинку. При цьомуОСОБА_1 пояснив ОСОБА_2, що ОСОБА_9
начебто заборгував йому 3000000 доларів США, а тому його потрібно викрасти,
доставити у визначене ним місце, де шляхом вимагання забрати у нього гроші.

За вказівкою ОСОБА_1 ОСОБА_2 залучив до участі у цих злочинах свого брата
ОСОБА_3, його товариша ОСОБА_4, а також свого знайомого ОСОБА_5, який працював
таксистом. За вчинення цих
злочинівОСОБА_1 пообіцяв ОСОБА_2 квартиру в м. Одесі, ОСОБА_5 - автомобіль, а
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - винагороду в сумі 1000 доларів США кожному.

У процесі підготовки до злочинівОСОБА_1 з'ясував маршрут переміщення
ОСОБА_9 та розробив план його викрадення.

20 жовтня 2006 року о 17 год. 30 хв.ОСОБА_1, діючи згідно з розробленим ним
планом, керуючи автомобілем ГАЗ-31105, біля будинку АДРЕСА_3 заблокував своїм
автомобілем проїзд автомобілю "Хонда СRV" під керуванням ОСОБА_9, у
зв'язку з чим останній зупинив автомобіль, вийшов з нього та почав розмовляти з
ОСОБА_1 У цей час до них за попередньою
домовленістю з ОСОБА_1 під'їхав автомобіль ВАЗ-2107 під керуванням ОСОБА_5, на
якому прибули ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інша особа. Діючи згідно з домовленістю, ОСОБА_2 підбіг
до ОСОБА_9, вдарив його рукою в обличчя, після чого спільно з ОСОБА_3, ОСОБА_4
та іншою особою, справа щодо якої виділена в окреме провадження у зв'язку з
розшуком, вони із застосуванням сили посадили ОСОБА_9 на заднє сидіння в його
автомобіль "Хонда", на якому, слідуючи за автомобілем ОСОБА_1,
доставили ОСОБА_9 у визначене ОСОБА_1
місце - заміську дачу, розташовану на ділянці № 223 в с. НАТІ Біляєвського
району Одеської області, що належала ОСОБА_10

Таким чином, засуджені, застосувавши
насильство, що не було небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, з
корисливих мотивів викрали ОСОБА_9, незаконно заволоділи його автомобілем
вартістю 151331 грн. та відкрито викрали належні ОСОБА_9 ноутбук "Асус
А-6" вартістю 3000 грн. та мобільний телефон "Нокіа" вартістю
400 грн., які знаходились при ньому.

Далі, виконуючи вказівки ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завели ОСОБА_9 у приміщення дачі, посадили
на стілець та стали вимагати у нього передачі ОСОБА_1 3000000 доларів США,
стверджуючи, що той винен останньому цю суму.

При цьому ОСОБА_2 з метою подолати волю ОСОБА_9 до опору, заподіяв йому
ножем різану рану обличчя, після чого за вказівкою ОСОБА_1, який перебував у
стані алкогольного сп'яніння та керував діями всіх, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
почали бити ОСОБА_9, завдаючи йому удари руками й ногами в різні частини тіла,
чим заподіяли легкі та середньої
тяжкості тілесні ушкодження.

ПотімОСОБА_1, з'ясувавши, що у ОСОБА_9 немає грошей в сумі, що вимагалась, з метою
реалізації умислу на вбивство ОСОБА_9 з помсти, а також з метою приховання
вчинених щодо нього злочинів, дав вказівку ОСОБА_2 вивезти в безлюдне місце та
вбити ОСОБА_9, зазначаючи, що, якщо вони цього не зроблять, то вб'ють їх. При
цьомуОСОБА_1 передав ОСОБА_2 як оплату за вбивство ОСОБА_9 гроші в сумі 2000
доларів США та 4000 грн.

Про вказівку ОСОБА_1 вбити ОСОБА_9 ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_5, після чого
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на автомобілі ВАЗ-2107 під керуванням ОСОБА_5 вивезли
ОСОБА_9 в район Тилигульського лиману. Там ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про необхідність вбити ОСОБА_9, оскільки якщо вони цього не зроблять, то вб'ють
їх.

Реалізуючи спільний умисел на вбивство ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
поклали ОСОБА_9 на землю обличчям вниз, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 утримували його за
руки, а ОСОБА_2 сів на нього зверху та задушив ремінцем від сумки ноутбука.

У подальшому гроші, отримані від ОСОБА_1, ОСОБА_2 розподілив між собою,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У касаційних скаргах, які аналогічні за змістом,
засудженийОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_6 порушують питання про скасування
вироку суду щодо ОСОБА_1 Посилаються на
те, що під час досудового слідства справи було порушено право ОСОБА_1 на захист
тим, що йому відмовляли в медичній допомозі, в допуску захисника, ряд слідчих
дій проводили з ОСОБА_1 під час його хвороби та без участі захисника. Вказують,
що органи досудового слідства безпідставно відмовляли в задоволенні клопотань
захисту про проведення відтворення обстановки та обставин події, очних ставок,
чим було допущено неповноту дослідження обставин справи. Зазначають, що суд
безпідставно видалив ОСОБА_1 із залу суду, позбавивши права брати участь у
судовому розгляді, та у вироку не дав ніякої оцінки доводам ОСОБА_1, висунутим
на свій захист. Також вказують на те, що суд
неправильно й неповно оцінив
деякі докази, зокрема, показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, не усунув суперечностей в показаннях
засуджених, не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 щодо обставин дачі ними і
ОСОБА_1 показань під впливом недозволених методів слідства, не з'ясував можливості обмови ОСОБА_2 ОСОБА_1
в організації злочинів, у тому числі й вбивства ОСОБА_9 Крім того, вони зазначають, що висновки суду,
викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, не
підтверджені доказами, частину з яких
(роздруківки телефонних переговорів) було отримано з порушенням норм закону.
Доводять, що проведені по справі експертизи підтверджують лише факт убивства
ОСОБА_9, а не причетність до цього ОСОБА_1 Касатори посилаються також на те, що
дії ОСОБА_1 судом кваліфіковано невірно, оскільки прокурор не змінював
обвинувачення в суді, а тому, на їх думку, суд повинен був приймати рішення по
пред'явленому обвинуваченню, зокрема, щодо вчинення вбивства з корисливих
мотивів, з особливою жорстокістю тощо, а не виключати це з обвинувачення
засуджених. Окрім того, стверджують, що суд при постановленні вироку не
врахував з достатньою повнотою
позитивних даних про особу ОСОБА_1

На касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та
його захисника ОСОБА_6 подані заперечення представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката
ОСОБА_18

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримання
касаційних скарг, думку прокурора про залишення вироку суду щодо ОСОБА_1 без
зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційні скарги
задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів за
обставин, встановлених судом, є правильним, відповідає фактичним обставинам
справи, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, які
досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку.

Як видно з матеріалів справи та змісту касаційних скарг,
засудженийОСОБА_1 по суті визнає, що у
нього існували неприязні стосунки з ОСОБА_9з приводу вирішення фінансових питань, внаслідок чого
за позовами останнього він був
позбавлений права власності на нерухоме майно; що за його ініціативою і
саме ним було 20.10.2006 року організовано доставку ОСОБА_9 для з'ясування
стосунків на дачу ОСОБА_15, де були
присутніми ОСОБА_19, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які потім вивезли
ОСОБА_9 з дачі. Також засудженийОСОБА_1 не оспорює, що ОСОБА_9 на дачі було
побито, а потім у цю же ніч вбито. Не
виключаєОСОБА_1 і правильність встановлення органами досудового слідства й
судом характеру та механізму заподіяння ОСОБА_9 виявлених у нього за висновками
судово-медичної експертизи тілесних
ушкоджень та причин його смерті.

Твердження засудженого ОСОБА_1 про те, що він лише запросив ОСОБА_9 за місто для укладення
з ним мирової угоди та не причетний до його викрадення, позбавлення волі,
заволодіння його автомобілем й іншим майном, до вимагання у ОСОБА_9 грошей та
до організації його навмисного вбивства, а ці дії були вчинені іншими особами
за власним розсудом і без його - ОСОБА_1 відома, є безпідставними та
спростовані наведеними у вироку
доказами.

Зокрема, показаннями свідка ОСОБА_8, які той давав під час досудового
слідства, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_20, ОСОБА_13, ОСОБА_21, ОСОБА_15, ОСОБА_22,
показаннями засудженого ОСОБА_2, даними роздруківок переговорів між засудженими
з мобільних телефонів підтверджено, що між ОСОБА_9та ОСОБА_1 з приводу майнових
спорів дійсно існували неприязні стосунки і останній висловлював погрози
ОСОБА_9, здійснював за ним
спостереження, мав намір захопити ОСОБА_9 і доставити його за місто
начебто для вимагання у нього повернення боргів. Для цьогоОСОБА_1 розробив певний план, підшукував виконавців, пропонував взяти в цьому участь
ОСОБА_8, який від цього відмовився, та ОСОБА_19 і ОСОБА_2, після згоди якого
доручив тому підібрати помічників, що той і зробив, залучивши ОСОБА_3, ОСОБА_4
і ОСОБА_5 ТакожОСОБА_1 заздалегідь підшукав місце утримання ОСОБА_9 - на дачі
свого знайомого, що не була пристосованою для ділових зустрічей, та забезпечив
передачу йому ключів від цієї дачі. У день викрадення ОСОБА_9 між всіма учасниками
відбувалися активні телефонні розмови, аОСОБА_1 користувався для зв'язку мобільним телефоном з іншим, ніж звичайно,
номером, який був ним придбаний незадовго до 20.10.2006 року і в подальшому не
знайдений, але номер якого встановлено органами досудового слідства.

При цьому по справі не встановлено порушень кримінально-процесуального
закону при отриманні роздруківок телефонних переговорів, а тому немає підстав
вважати ці докази недопустимими, як про це зазначається в касаційних скаргах.

Засуджений ОСОБА_2 також послідовно вказував, що, виконуючи вказівки
ОСОБА_1 і діючи згідно з розробленим тим планом, він слідкував за ОСОБА_9,
з'ясовував розпорядок його дня, маршрути
пересувань, за вказівкою ОСОБА_1 і з огляду на його обіцянку
матеріальних благ, залучив до викрадення й інших засуджених, з якими вони двічі
намагалися здійснити викрадення ОСОБА_9,
чому перешкоджали певні обставини. Внаслідок цьогоОСОБА_1 змінив план і
20.10.2006 року взяв участь у викраденні, перекривши своїм автомобілем дорогу
автомобілю ОСОБА_9 і надавши можливість іншим учасникам захвату із застосуванням насильства посадити ОСОБА_9
на заднє сидіння його ж автомобіля «Хонда», яким став керувати ОСОБА_19, та у
супроводі автомобіля ГАЗ під керуванням ОСОБА_1 доставити ОСОБА_9 на дачу в с.
НАТІ.

Як видно з подальших показань ОСОБА_2, саме за вказівкою ОСОБА_1 було
здійснено обшук ОСОБА_9, вилучення у нього мобільного телефону, ноутбуку та ще
деяких речей, які передано ОСОБА_1, і той керував усіма діями на дачі з
вимагання у ОСОБА_23 3000000 доларів США
і побиття останнього, якому за
командою ОСОБА_1 завдавались удари
руками й ногами по різних частинах тіла й голові. Також ОСОБА_2 вказував, що саме ОСОБА_1
наказав йому вивезти у безлюдне місце та
разом із ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
вбити ОСОБА_9, надавши за це грошову винагороду та повідомивши, що в іншому
випадку вб'ють їх. На виконання цього він на автомобілі ВАЗ під керуванням
ОСОБА_5 разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4
вивезли ОСОБА_9 до лиману, де його вбили, аОСОБА_1 з ОСОБА_19 залишилися для
розпорядження автомобілем ОСОБА_9 «Хонда-CRV».
Про те, що замовлення виконано та
ОСОБА_9 вбито, було по мобільному телефону повідомлено ОСОБА_1

З показань свідків - інспекторів ДПС ОСОБА_24 і ОСОБА_25 убачається, що
20.10.2006 року пізно ввечері вони виявили належний ОСОБА_9 автомобіль «Хонда-CRV», який виїхав
на дорогу з полів, однак водій, побачивши їх, кинув автомобіль і втік, а через
15 хвилин з тих же полів на дорогу
виїхав автомобіль ГАЗ під керуванням ОСОБА_19 з пасажиром ОСОБА_1, які
заперечували будь-яку обізнаність щодо автомобіля «Хонда-CRV».

Показання ОСОБА_2 щодо ролі ОСОБА_1 у вчиненні злочинів як їх організатора,
замовника та безпосереднього виконавця
підтвердили також засуджений ОСОБА_4, у тому числі в явці з повинною, та
засуджені ОСОБА_5, ОСОБА_26. Такі ж показання вони давали під час очних ставок,
при відтворенні обстановки та обставин події, спростовуючи твердження ОСОБА_1
про те, що він не причетний до злочинів, не бачив застосування сили до ОСОБА_9
при його захваті й доставці в с.НАТІ та, перебуваючи на дачі, відразу припинив розмову з
ОСОБА_9після нанесення тому удару та просив ОСОБА_2 тільки відвезти ОСОБА_9 з
дачі.

Зазначеним вище показанням ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та свідків
суд дав у вироку належну оцінку й обґрунтовано визнав їх достовірними в
частині, що стосується дій ОСОБА_1, оскільки вони є послідовними, узгоджуються
з іншими доказами по справі, які детально викладені у вироку.

Окремі суперечності в показаннях
засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
не є суттєвими, пояснюються суб'єктивним сприйняттям ними подій,
висунутими версіями свого захисту та суттєво не впливають на характер їх
показань щодо участі у злочинах ОСОБА_1

Підстав вважати, що ОСОБА_2 та інші засуджені обмовили ОСОБА_1, немає. На
наявність таких підстав, що заслуговують на увагу, не посилається й самОСОБА_1

Причини, з яких ОСОБА_2 у судовому засіданні змінював свої показання, були
з'ясовані судом, який, давши належну оцінку доказам і поясненням з цього
приводу ОСОБА_2, обґрунтовано визнав, що ці показання змінювались під впливом
побоювання погроз ОСОБА_1, після видалення якого з залу судового засідання на
прохання ОСОБА_2 той дав послідовні та правдиві показання, які відповідали його
показанням на досудовому слідстві й були підтверджені іншими доказами. При цьому видалення ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 з залу суду та допит
ОСОБА_2 за їх відсутності було здійснено судом з дотриманням вимог ст.
300 КПК України, що не свідчить про порушення права ОСОБА_1 на захист.

Суд також дав належну оцінку зміні показань в суді свідком ОСОБА_8 та
обґрунтовано дійшов висновку про достовірність його показань, даних на
досудовому слідстві, оскільки ці показання були дані ним ще до затримання
засуджених та при перевірці знайшли повне підтвердження, в тому числі щодо
мотивів дій ОСОБА_1, його готування до викрадення ОСОБА_9 і причетних до цього осіб.

Та обставина, що деякі свідки при дачі показань вказували на неможливість
ОСОБА_1 учинити вбивство, не впливає на доведеність винуватості останнього в
організації цього злочину.

Доводи ОСОБА_1 та його захисника, з
посиланням на показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 - родичів
та знайомих ОСОБА_1, про те, що до нього та свідків під час досудового слідства
працівниками міліції застосовувались незаконні методи фізичного тиску, є
безпідставними, оскільки вони матеріалами справи не підтверджені. На досудовому
слідстві з достатньою повнотою було перевірено відповідні заяви та скарги,
проведено судово-медичні експертизи, допитані особи, на яких вказувалось у
скаргах, та обґрунтовано відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо
працівників міліції, оскільки встановлено відсутність переломів ребер, травми
живота та черепно-мозкової травми у ОСОБА_1, на що він посилався у
скаргах. Усі зібрані з цього
приводу докази, доводи ОСОБА_1 суд
перевірив та з наведенням у вироку відповідних мотивів дійшов обґрунтованого
висновку про недостовірність зазначених посилань ОСОБА_1 Окрім того, як видно з
матеріалів справи,ОСОБА_1 не давав визнавальних показань, які б могли бути
визнані недопустимими з підстав застосування до нього недозволених методів
слідства.

З тих же мотивів не можуть бути підставою для скасування вироку доводи касаційних скарг про порушення на досудовому
слідстві права ОСОБА_1 на захист, внаслідок чого у нього до 24.10.2006 року
відбирались пояснення без участі захисника, а потім 9 та 14 листопада 2006 року
проводились очні ставки з іншими засудженими в момент, коли він перебував у
хворобливому стані та йому не було надано медичної допомоги. Як видно з матеріалів справи, 24.10.2006 року
ОСОБА_1 було роз'яснено його процесуальні права й до справи допущено обраних ним спочатку одного, а потім
двох захисників з числа адвокатів, за участю яких і провадились всі наступні
слідчі дії щодо ОСОБА_1, а 9 та 14 листопада 2006 року під час очних ставок у
зв'язку з його скаргами на стан здоров'я ОСОБА_1 надавалась медична
допомога, що підтверджено відповідними довідками лікарів швидкої допомоги.

Та обставина, що слідчим було відмовлено в клопотаннях про додаткове проведення з ОСОБА_1 очних ставок,
відтворення обстановки та обставин події тощо, не свідчить про порушення права
ОСОБА_1 на захист, оскільки питання щодо необхідності проведення цих слідчих
дій вирішується слідчим у кожному конкретному випадку, а їх відсутність не
вплинула на повноту дослідження обставин справи.

При перевірці справи колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно
розглянути справу й вплинути на обґрунтованість його висновку про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

З огляду на наведене, суд, давши належну оцінку всім доказам
у сукупності, спростував доводи ОСОБА_1, висунуті на його захист, вірно встановив фактичні обставини
справи та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.2 п.п. 9, 11, 12 ст.115, за ч. 3 ст. 146, за ч. 2 ст. 186, за ч. 3 ст. 189 та за ч. 2 ст. 289 КК України.

При цьому суд обґрунтовано у вироку дійшов висновку про необхідність
перекваліфікації дій засудженого ОСОБА_1 з огляду на те, що по справі не знайшли
підтвердження окремі кваліфікуючі ознаки інкримінованих йому злочинів та
деякі обтяжуючі обставини вбивства, зазначені у ч. 2 ст. 115 КК України. Своє рішення суд належним чином мотивував.

За таких обставин не можна вважати, що судом допущено істотне порушення
кримінально-процесуального закону, яке вплинуло на правильність прийнятого
судом щодо ОСОБА_1 рішення.

Покарання ОСОБА_1 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК
України в межах санкції статей КК України, за якими його засуджено, з
урахуванням тяжкості злочинів і ролі в
їх учиненні ОСОБА_1, даних про особу засудженого, який працював, позитивно характеризувався, страждав рядом захворювань,
мав неповнолітню дитину, та обтяжуючої
його покарання обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння.
Обставин, що пом'якшували покарання,
судом не встановлено.

Тому слід визнати, що призначене ОСОБА_1 покарання є необхідним й достатнім
для його виправлення і попередження нових злочинів. Підстав вважати це
покарання надмірно суворим немає.

З огляду на викладене, касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок колегії
суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області від
14 квітня 2008 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

Паневін В.О. Кліменко М.Р. Ковтюк Є.І.