АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/205/15 Справа № 703/6739/13-к Категорія: ч. 1 ст. 129 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів при секретарі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця,

громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не

судимого,

засуджено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КПК України.

Прийнято рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 та стягнення з ОСОБА_7 на його користь 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, близько 20 години 30 хвилин 17 жовтня 2013 року, перебуваючи в 140 кварталі Сунківського лісництва, поблизу с. Сунки Смілянського району Черкаської області з метою незаконного полювання на диких тварин, під час затримання його єгерською службою МГ «Сунки», шляхом демонстрації зарядженої рушниці ІЖ 27Е 12 калібру і направленням її стволів на єгеря ОСОБА_10 , що давало тому реальні підстави побоювання здійснення погрози вбивством, погрожував йому вбивством.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, порушує питання про скасування вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 129 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки. Зазначає про те, що судом при призначенні обвинуваченому покарання не враховано, що він свою вину у вчиненому не визнав, не відшкодував заподіяну потерпілому шкоду, а по справі відсутні обставини, що пом`якшують його покарання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок районного суду від 12.12.2014 року скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України. Зазначає, що ОСОБА_7 не вчиняв правопорушення, за яке він засуджений та вважає, що працівники єгерської служби МГ «Сунки» його оговорили з метою уникнення від кримінальної відповідальності за нанесення йому тілесних ушкоджень під час затримання, про що обвинувачений неодноразово заявляв. Посилається на наявні в справі невідповідності та фальсифікацію, зокрема: виправлення в протоколі прийняття заяви ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення від 17.10.2013р.; заява ОСОБА_10 на ім`я начальника Смілянського МВ про притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за погрозу вбивством, належним чином не зареєстрована та не містить резолюції керівника. Звертає увагу на те, що суд у вироку послався на доказ протокол огляду місця події від 17.10.2013р., який не може бути визнаний належним та допустимим, внаслідок його оформлення з порушення норм кримінального процесуального закону, оскільки до проведення даної слідчої дії був залучений в якості понятого потерпілий ОСОБА_10 , що суперечить вимогам ст. 223 КПК України. Також, вказує на те, що судом не було належно оцінені покази слідчого ОСОБА_12 про те, що 17.10.2013 року, на момент оформлення ним протоколу огляду місця події, потерпілий ОСОБА_10 та свідки не заявляли про погрози вбивством ОСОБА_7 .

Крім того, стверджує, що в матеріалах провадження відсутні дані, які б свідчили про те, що мисливська двохствольна гладкоствольна рушниця ОСОБА_7 була заряджена на момент затримання останнього працівники єгерської служби, а доводи потерпілого та свідків про те, що вона була заряджена, є припущенням.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку доводів, викладених в апеляційній скарзі та залишення без задоволення апеляційної скарги прокурора як безпідставної, міркування прокурора про задоволення в повному обсязі апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та залишення без задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 про виправдання його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Так, висновок районного суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, а саме: погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну правову оцінку.

Не дивлячись на невизнання ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення, його вина підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, з послідовних показань потерпілого ОСОБА_10 , які він дав під час судового розгляду, слідує, що 17.10.2013 року йому та ОСОБА_11 , як єгерям МГ «Сунки», єгер ОСОБА_13 повідомив про те, що в урочищі «Грибочки» Сунківського лісництва виявлений браконьєр. Прибувши разом з єгерем ОСОБА_14 на місце, ОСОБА_11 в тепловізор побачивши браконьєра крикнув: «Стій, єгерська служба!». Озброєний браконьєр, крикнувши у відповідь: «Я так просто не здамся», почав тікати та заховався. Коли його знов виявили за допомогою тепловізора, вони вчотирьох підбігли до нього. ОСОБА_11 в браконьєрові впізнав ОСОБА_7 та повторно попередив його словами «Стій, єгерська служба!». Після цього, ОСОБА_7 , який знаходився в положенні навприсядки піднявся і навів йому - ОСОБА_10 рушницю в груди. Враховуючи обстановку, що склалася та те, що ОСОБА_7 раніше затримувався за браконьєрство, він оцінював такі його дії, як реальну погрозу вбивством. Коли він вихопив у останнього рушницю, то виявилося, що вона була заряджена обома патронами, що також, на думку потерпілого, є підтвердженням того, що обвинувачений погрожував йому вбивством.

В заяві ОСОБА_10 від 18.10.2013 про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за погрозу вбивством зазначено, що останній в присутності ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 погрожував йому рушницею і дану погрозу він сприймав як реальну.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , підтвердивши покази потерпілого, вказали на те, що в МГ «Сунки» ОСОБА_13 , помітивши в урочищі «Грибочки» Сунківського лісництва браконьєра, повідомив про це старшому єгерю ОСОБА_11 , після чого вони разом з ОСОБА_10 виїхали на затримання правопорушника. По приїзду на місце, ОСОБА_11 в тепловізор побачивши браконьєра крикнув йому: «Стій, єгерська служба!», на що озброєний браконьєр у відповідь крикнув: «Я так просто не здамся», почав тікати та заховався. Коли його знов виявили за допомогою тепловізора, то всі вчотирьох підбігли до нього. ОСОБА_11 впізнав в браконьєрові ОСОБА_7 та повторно попередив його словами «Стій, єгерська служба!». Після цього, ОСОБА_7 , який знаходився в положенні навприсядки піднявся і навів ОСОБА_10 рушницю в груди. Враховуючи обстановку, що склалася та те, що ОСОБА_7 раніше затримувався за браконьєрство, вони, як і потерпілий ОСОБА_10 , сприйняли такі його дії, як реальну погрозу вбивством. Після вилучення ОСОБА_10 рушниці у останнього, виявилося, що вона була заряджена обома патронами, що також вважають підтвердженням того, що обвинувачений погрожував потерпілому вбивством.

Свідок ОСОБА_12 в суді показав, що 17.10.2013 року він, в складі слідчої групи виїздив на виклик про незаконне полювання ОСОБА_7 , який єгерською службою був затриманий на території Сунківського лісництва. Ним за участю понятих у ОСОБА_7 були вилучені рушниця з набоями, патронташ, ножі, сокирка та інше мисливське знаряддя. Про незаконні методи затримання та про погрози, в тому числі вбивством ОСОБА_17 , ніхто не заявляв. У зв`язку з цим у нього не було підстав не залучати ОСОБА_17 до участі в огляді місця події. Про те, що ОСОБА_7 , погрожував вбивством ОСОБА_17 йому стало відомо пізніше від інших працівників міліції.

Під час огляду місця події 17.10.2013 року за участю понятих у ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено ніж, металеву сокиру з шкіряним чохлом, мисливську двоствольну гладкоствольну рушницю, патронташ шкіряний з патронами, бінокль, лампи та поліетиленовий пакет з плащем.

Під час слідчого експерименту проведеного 28.11.2013р. за участю потерпілого ОСОБА_10 , останній детально розказав та показав на місці як відбувалися події 17.10.2013 року, як ОСОБА_7 погрожував йому вбивством, коли він знаходився попереду нього, та як в подальшому він вихопив у останнього рушницю, розрядив її та повідомив, що вона була заряджена.

В ході проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , вони повністю підтвердили покази потерпілого стосовно обставин щодо погроз вбивством ОСОБА_10 та обставини, при яких останній вихопив у ОСОБА_7 рушницю, яку в подальшому розрядив та повідомив, що вона була заряджена. Дані покази є узгодженими між собою і сумнівів в їх достовірності не викликаються.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений і його дії за 1 ст. 129 КК України кваліфіковано правильно.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі та обвинуваченого ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції про те, що даного кримінального правопорушення обвинувачений не вчиняв, об`єктивно не підтверджені та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні, які є достовірними, послідовними, узгоджуються між собою та спростовують їх доводи, а тому розцінюються колегією суддів як намагання обрати такий спосіб захисту.

На думку колегії суддів не є спроможними і доводи апелянта про те, що працівники єгерської служби МГ «Сунки» оговорили ОСОБА_7 з метою уникнення від кримінальної відповідальності за нанесення йому тілесних ушкоджень під час затримання, оскільки вони спростовуються показами потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 про обставини затримання обвинуваченого. Будь-яких доказів на підтвердження такої позиції захисту, суду не надано як обвинуваченим так і його адвокатом, більш того, в ході досудового розслідування ними дані обставини не повідомлялися.

Твердження захисника ОСОБА_8 про наявність виправлень в протоколі прийняття заяви ОСОБА_11 про вчинене ОСОБА_7 кримінального правопорушення від 17.10.2013р. та те, що заява ОСОБА_10 на ім`я начальника Смілянського МВ про притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за погрозу вбивством, належним чином не зареєстрована та містить описку в даті події, не свідчать про недостовірність даних, занесених в них, вказані обставини також не впливають на достовірність інших доказів по справі. Крім того, даний протокол про прийняття заяви ОСОБА_11 про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення від 17.10.2013 року стосується інших обставин справи, а саме він складений по факту незаконного полювання і поводження зі зброю і до обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України не відноситься. З приводу описки, допущеної ОСОБА_10 в даті вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення погроза вбивством, то дана суперечність була усунута в судовому засіданні шляхом допиту потерпілого, де він вказав про дату вчинення правопорушення 17.10.2013р.

Посилання захисника на те, що протокол огляду місця події від 17.10.2013р., на який, як на доказ винуватості послався в вироку місцевий суд, не може бути визнаний належним та допустимим внаслідок його оформлення з порушення вимог ст. 223 КПК України, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки даний протокол засвідчив лише факт перебування обвинуваченого на території лісництва з мисливською рушницею та іншим мисливським знаряддям, який ОСОБА_7 не заперечується, та складався в провадженні про незаконне полювання і поводження зі зброю і до даного обвинувачення ОСОБА_7 не відноситься.

Інші доводи захисника ОСОБА_8 щодо відсутності даних, які б свідчили про те, що мисливська двохствольна гладкоствольна рушниця ОСОБА_7 не була заряджена на момент затримання останнього, на думку колегії суддів, носять інформативний характер і на кваліфікацію дій обвинуваченого не впливають.

Покарання суд першої інстанції призначив обвинуваченому, виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України з врахуванням характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним правопорушення, особи обвинуваченого, який характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягався за відсутності обставин, що його пом`якшують та обтяжують, і обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 129 КК України у виді обмеження волі, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Твердження прокурора, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі враховано, що він свою вину у вчиненому не визнав, не відшкодував заподіяну потерпілому шкоду, а по справі відсутні обставини, що пом`якшують його покарання, є безпідставними, оскільки дані обставини в повній мірі були враховані судом при призначенні покарання обвинуваченому, яке є достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Підстав для скасування чи зміни вироку суду відносно ОСОБА_7 колегія суддів не знаходить.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :