Провадження № 11-кп/780/105/15 Доповідач у 2 інстанції Шроль
Категорія 34 16.02.2015

УХВАЛА
Іменем України
16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2014 року, яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимий, уродженець та мешканець м. Біла Церква, Київської області,

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з іспитовим строком три роки з покладенням на нього обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти її про зміну місця проживання, роботи чи навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 40 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 489,44 грн. - на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат Цивільний позов потерпілої в частині стягнення майнової шкоди залишений без розгляду,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим і засуджений за те, що він 24.07.2014 року близько 10 години 10 хвилин, керуючи автомобілем «ЗИЛ 431410 Фургон-С» державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Червоноармійській в м. Узин Білоцерківського району поблизу будинку №85, в порушення вимог п.п.2.3б),12.1,13.1 ПДР був неуважний до дорожньої обстановки, відволікся від керування, не дотримав безпечного інтервалу між автомобілем і велосипедом «АІСТ», який рухався біля правого краю проїжджої частини, та допустив з ним зіткнення, внаслідок чого велосипедист ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного внаслідок м`якості і неправильним вирішенням цивільного позову у частині відшкодування моральної шкоди та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України та стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої заявлену у позові моральну шкоду в розмірі 81 000 грн. В обґрунтування апеляційних вимог представник потерпілої вказує на те, що судом при призначенні ОСОБА_7 покарання безпідставно застосовано положення ст.ст.75,76 КК України, оскільки не враховано, що вчинений злочин є тяжким, обвинувачений визнав свою вину лише під тиском зібраних доказів, при наявності можливості не вжив належних заходів щодо відшкодування заподіяної шкоди, не розкаявся належним чином у вчиненому. Також зазначає, що визначений судом грошовий еквівалент заподіяної моральної шкоди є заниженим і не відповідає ступеню і характеру моральних страждань потерпілої внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений просить вирок залишити без зміни, вважаючи, що судом при призначенні покарання із звільненням від відбування з випробуванням вірно враховано його вік, щире каяття, факти надання всілякої, у тому числі і матеріальної допомоги потерпілій після ДТП, часткове відшкодування заподіяної шкоди і реальне бажання її відшкодувати у повному обсязі, його тривалий час роботи водієм, за який він жодного разу не притягувався до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а при визначенні розміру моральної шкоди - його стан здоров`я, соціальне і матеріальне становище.

Заслухавши доповідь судді, потерпілу, її представника та прокурора, які підтримали апеляційну скаргу лише у частині збільшення відшкодування моральної шкоди, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вислухавши сторін в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Винуватість ОСОБА_7 у порушеннях правил безпеки руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження, за обставин, викладених у вироку, стверджується поясненнями обвинуваченого, потерпілої, висновками експертиз, протоколами огляду місця події та транспортних засобів, і не оспорюється у апеляційному порядку.

Покарання обвинуваченому визначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким і вчиненим з необережності, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також суд з урахуванням похилого віку обвинуваченого, позитивних даних про його особу та думки потерпілої про відсутність необхідності реально позбавляти волі винного, підтвердженої у ході апеляційного розгляду справи, прийшов до вірного висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, але в умовах обов`язкового контролю за його поведінкою з боку органу кримінально-виконавчої інспекції.

Проте,доводи апеляційної скарги про невідповідність стягнутих сум у рахунок відшкодування моральної шкоди ступеню моральних страждань потерпілої є слушними, оскільки при вирішенні питання щодо заявленого потерпілою цивільного позову суд, прийшовши до правильного висновку про факт заподіяння потерпілій діями обвинуваченого моральної шкоди, неправильно визначив розмір відшкодування.

Так, визначаючи грошовий еквівалент заподіяної потерпілій моральної шкоди у 40 000 грн. суд врахував матеріальне становище обвинуваченого, його непрацездатний стан у зв`язку з похилим віком та добровільну виплату ним коштів у рахунок часткового відшкодування заподіяних збитків.

Проте, приймаючи таке рішення, суд не врахував положення ч.4 ст.1193 ЦК України, яка забороняє можливість зменшення розміру відшкодування шкоди фізичною особою, залежно від її матеріального становища, у разі її заподіяння вчиненням злочину, а також те, що зазначені обставини не можуть бути визнані критеріями визначення розміру заподіяної моральної (немайнової) шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості , розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілій має становити 80 000 грн. і зменшенню не підлягає.

Оскільки суд допустив порушення норм матеріального права при розв`язанні вимог цивільного позову потерпілої, вирок у цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.404,405,407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 у частині вирішення цивільного позову змінити.

Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди і стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 грн.

В решті вирок залишити без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: