АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимий: 28 листопада 2014 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком 1 рік,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року та за сукупністю вироків визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць. Запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 засуджений за замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно, за таких обставин.

30 грудня 2014 року, близько 20 години, у ОСОБА_5 , який перебував у приміщенні магазину «АТБ», розташованого по вул. Щербакова, 53 в м. Києві, виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, що знаходилося в приміщенні даного магазину та належить ТОВ «АТБ-Маркет».
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення та обернення його на свою користь ОСОБА_5 , знаходячись у торгівельному залі магазину «АТБ» підійшов до прилавків з товарами та видаючи себе за добросовісного покупця, взяв з прилавків товар, а саме: 10 шоколадок торгівельної марки «MilleniumGold», загальною вартістю 144 гривні 00 копійок та з метою приховання своїх злочинних дій, поклав їх у свою сумку, яку тримав у руці, пройшов повз касу та направився із викраденим товаром до виходу з приміщення магазину.
При цьому, ОСОБА_5 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки він був затриманий працівниками магазину.
Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, посилаючись на суворість призначеного покарання, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року змінити та призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, не пов`язане з позбавленням волі, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом, у виді виправних робіт або обмеження волі.

При цьому апелянт звертає увагу на те, що він не завершив крадіжку, оскільки працівники охорони запропонували йому викласти та оплатити товар, що він і зробив. ОСОБА_5 був зупинений працівниками охорони магазину до виходу за межі касових терміналів з товаром, а тому апелянт вважає, що в даному випадку не можна говорити про крадіжку чи спробу крадіжки.

При цьому, апелянт не заперечує, що він мав намір викрасти десять шоколадок, але ці дії він вчинив не з корисливою метою чи метою наживи, а з причин матеріальної скрути, не маючи можливості зробити подарунок дітям та батькам на Новий рік.

Апелянт вказує на те, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, став на шлях виправлення, працює сервіс-менеджером ТОВ «ОСТКАР», за місцем проживання характеризується позитивно, приймає участь у спортивних змаганнях, працював у дільничній виборчій комісії, має вищу освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину та батьків пенсіонерів, для яких є єдиним годувальником у сім`ї.

Апелянт вважає, що, окрім названих обставин суд першої інстанції не врахував добровільне відшкодування шкоди та відсутність претензій зі сторони ТОВ «АТБ-маркет», а також вартість викраденого.

Також в апеляції заперечується висновок, викладений у вироку суду про те, що ОСОБА_5 , будучи судимою особою, не став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляцію, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, виступи сторін у судових дебатах і останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, обговоривши апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а вирок суду належить залишити без змін, виходячи з таких підстав.
Висновки, викладені у вироку суду першої інстанції, про доведеність вини ОСОБА_5 при обставинах встановлених судом підтверджується перевіреними в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами: показаннями потерпілого ОСОБА_8 , показаннями самого обвинуваченого, даними протоколу огляду місця події, даними запису відеокамер, даними про вартість викраденого товару.
Посилання в апеляції обвинуваченого на те, що він був затриманий працівниками охорони до виходу за межі касових терміналів та оплатив вартість десяти шоколадок матеріалами провадження не підтверджуються.
Дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд врахував тяжкість вчиненого злочину та його мотиви, дані про особу обвинуваченого, який є судимим, злочин вчинив в період іспитового строку, вік обвинуваченого, позитивну характеристику особи, сімейний стан, а саме: наявність на утриманні малолітньої дитини та батьків, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляції про те, що ОСОБА_5 добровільно відшкодував матеріальну шкоду, завдану крадіжкою, оскільки згідно з матеріалами провадження обвинувачений був затриманий з викраденим товаром у приміщенні магазину і товар був повернутий власникові, тобто обвинувачений не вчиняв будь-яких дій по відшкодуванню шкоди.
Також безпідставними, на думку колегії суддів, є посилання в апеляції на те, що обвинувачений не мав корисливого мотиву та вчинив злочин, перебуваючи у скрутному матеріальному становищі, оскільки вилучення майна в інтересах третіх осіб охоплюється поняттям корисливого мотиву та в матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що обвинувачений вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих сімейних чи інших обставин.
Висновок суду про те, що ОСОБА_5 вчинив злочин в період іспитового строку також підтверджується матеріалами провадження. Так, вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року (а.п. 93-94) ОСОБА_5 був засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України на один рік позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі статті 75 КК України, з випробуванням іспитовим строком на один рік і покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. В період іспитового строку, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року, ОСОБА_5 вчинив новий аналогічний, корисливий злочин.

Саме вчинення ОСОБА_5 нового злочину в період іспитового строку стало підставою для призначення обвинуваченому покарання за правилами ст. 71 КК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків правильно, з дотримання вимог ст. 71 КК України і підстав для зміни вироку в цій частині, як про це прохає апелянт, немає.
Зокрема, обвинуваченому ОСОБА_5 неможливо призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, не пов`язане з позбавленням волі, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом, у виді виправних робіт або обмеження волі, з огляду на те, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року він був засуджений до покарання у виді одного року позбавлення волі, а тому відповідно до вимог ст. 71 КК України покарання, призначене за сукупністю вироків, має бути більшим за покарання, призначене за кожним вироком, які входять до сукупності вироків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/1155/2015 Категорія КК: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1