Справа № 201/3159/15-к
Провадження № 1кп/201/169/2015
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000612 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, українця, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2011 року № 2-3259/2011 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2010 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Однак ОСОБА_3 , маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), починаючим з жовтня 2010 року, аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини не виплачував, матеріальної та іншої допомоги не надавав. На неодноразові попередження державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби від 07.07.2014 року, 02.01.2015 року про необхідність погашення заборгованості по сплаті аліментів та необхідність з`явитись до Жовтневого відділу Державної виконавчої служби не реагував, при цьому на облік в Жовтневому районному центрі зайнятості у м. Дніпропетровську не став, свідомо знаючи про можливість отримання дотацій від держави і можливість виплачувати аліменти, чим злісно ухилився від сплати встановлених рішенням Бабушкінського районного суду коштів (аліментів), в результаті чого станом на 26.02.2015 року виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що сукупно складає суму понад 6 місяців відповідних платежів, а саме 40 433 гривень 31 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України визнав, у скоєному розкаявся.

Незважаючи на визнання свої вини ОСОБА_3 його винність у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.164 КК України підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_5 , допитаної в судовому засіданні, яка пояснила, що обвинувачений достовірно знав про наявність виконавчого провадження відносно нього, однак умисно ухилявся від сплати аліментів і його заборгованість за весь час ухилення складає 40 433 гривень 31 копійок.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі інші обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 , у вчиненні ним злочину доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, повне визнання своєї вини.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень необхідним та достатнім є призначення покарання у вигляді обмеження волі, так як призначення менш суворого виду покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 164 КК України буде недостатньо для його виправлення та попередження в подальшому вчиняти аналогічне кримінальне правопорушення.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та обставини злочину, що описано вище, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробовуванням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк один рік.

На підставі п. 2, 3 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1