Ухвала

іменем україни

24 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1,
суддів:при секретарі ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4,
розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2014 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000336, за обвинуваченням

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК,

за участю прокурора ОСОБА_6,

в с т а н о в и л а:

Вироком Могилів - Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26 травня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладення обов'язків передбачених пунктами 2, 3 ст. 76 КК.

Цивільний позов ФГ «Золоте руно» задоволено та стягнуто з ОСОБА_5 на користь вказаного господарства 170 486, 88 грн.

Також вироком суду вирішені питання щодо судових витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 скасовано, а справу провадженням закрито за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що ухвала постановлена на підставі невірного тлумачення закону України про кримінальну відповідальність, без наведення належних і достатніх мотивів прийнятого рішення, тобто в порушення вимог ст. 419 КПК. Вважає хибними висновки суду про відсутність у кримінальному провадженні чіткого і об'єктивного обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 190 КК та необхідних і беззаперечних доказів вини останнього. Посилається на те, що апеляційний суд, в порушення встановленого кримінально-процесуальним законом порядку, дав зібраним по справі доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він, працюючи на посаді керуючого виробництвом у фермерському господарстві «Золоте руно», що розташоване в с. Пилипи, Могилів-Подільського району Вінницької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном цього господарства та звернення його на свою користь, шляхом обману, під виглядом проведення повсякденного робочого процесу, в період часу з 17 липня 2011 року по ІІІ декаду вересня 2011 року в денну пору доби організував та вивіз з території ФГ «Золоте руно» належне господарству майно, а саме: сільськогосподарську зерноочисну машину марки «ОВС-25» вартістю 3 155,88 грн та 16 405 кг неочищеного насіння люцерни на суму 167 331 грн, тим самим завдавши ФГ «Золоте руно» збитку на загальну суму 170 486,88 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 419 КПК у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов'язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення.

Згідно зі ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов'язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Неповнота або порушення під час дослідження обставин судом першої інстанції, на які можуть посилатися учасники судового провадження, полягають у поверховій їх оцінці, помилках або плутанині у фактичних обставинах, а також у порушенні вимог глави 2 та §1 глави 28 КПК.

За приписами статей 404 та 405 цього Кодексу суд апеляційної інстанції зобов'язаний перевірити всі доводи в апеляційних скаргах, у тому числі за необхідності і шляхом дослідження доказів.

За правилами ст. 23 зазначеного Кодексу суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених КПК.

Судове слідство в суді апеляційної інстанції здійснюється в обсязі, який необхідний для перевірки законності та обґрунтованості вироку чи ухвали, з урахуванням доводів і вимог, що наведені в апеляційній скарзі. У пункті 5 ППВСУ від 15 травня 2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ у апеляційному порядку» зазначено, що під час судового слідства апеляційний суд може досліджувати всі докази, що є в справі, або лише ті, правильність оцінки чи повноти дослідження яких судом першої інстанції оспорено в апеляції, або які він зовсім не досліджував. Виходячи з принципу безпосередності досліджування доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.

Проте у цьому кримінальному провадженні зазначених вимог закону апеляційним судом не виконано.

Так, у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5 стверджував про незаконність вироку через невідповідність висновків суду фактичним обставинам подій, неправильну оцінку доказів, порушення норм КПК під час розгляду кримінального провадження, а також про недоведеність його винуватості. Таким чином, він фактично порушував питання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, як таких, що досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями. Разом із тим, ОСОБА_5 не зазначив у скарзі, яким чином апеляційний суд повинен перевірити законність вироку суду першої інстанції (процесуальні аспекти вирішення поставленого питання).

Як убачається з даних, які зафіксовані на технічному носії інформації, в апеляційному суді обвинувачений повністю підтримав доводи скарги і наполягав на своїй невинуватості у скоєнні злочину. Разом із тим, апеляційний суд, усупереч ст. 404 КПК, за власною ініціативою, фактично розпочав судове слідство, оскільки став ретельно допитувати ОСОБА_5 за обставинами провадження. При цьому, не дивлячись на вкрай суперечливі і неконкретні пояснення обвинуваченого, який, до того ж, на досудовому слідстві і в суді першої інстанції взагалі відмовився від дачі показань, апеляційний суд погодився з його заявами і, без дослідження інших доказів, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, виправдав ОСОБА_5

Таким чином, суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5, відобразивши в ухвалі частково докази, які містяться в оскаржуваному вироку, даючи їм іншу оцінку, усупереч принципам кримінального процесуального закону їх безпосередньо не дослідив, що свідчить про формальний підхід до апеляційного перегляду рішення, постановленого в цьому кримінальному провадженні.

Крім того, апеляційний суд, вибірково оцінивши представлені у вироку докази не навів переконливих мотивів і правових аргументів на підтвердження своїх висновків про відсутність в діях ОСОБА_5 складу правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційний перегляд кримінального провадження всупереч вимогам ст. 2 КПК відбувся формально. Ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК і її не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою. Зазначене рішення постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Це перешкоджає суду касаційної інстанції дійти однозначного висновку щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність. Тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно провести процедуру апеляційного провадження з дотриманням положень глави 31 КПК та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3