Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/99/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 140 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0006707 за апеляційними скаргами прокурора, та захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.11.2014 року яким,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права займатися лікарською діяльністю строком на 2 (два) роки. На підставі ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_11 звільнено від вказаного основного та додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Вироком районного суду ОСОБА_11 визнаний винним та засудженийза неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.
21.07.2010 року о 02 год. 50 хв. до відділення екстрагенітальної патології Кіровоградської обласної лікарні надійшла ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та під час проведення огляду медичними працівниками даного відділення, незважаючи на істотне погіршення самопочуття ОСОБА_13 , встановлено, що хворій та її вагітності загроз не існує. Після попереднього огляду черговим лікарем-гінекологом ОСОБА_11 встановлено діагноз: вагітність 26 тижнів, загроза передчасних пологів, який відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №104/11 від 01.03.2012 року бувнеобґрунтованим. Разом з тим відповідно до встановленого діагнозу ОСОБА_11 не було проведено діагностичні заходи, які повинні виконуватись при підозрі на передчасні пологи та при підозрі на передчасне відшарування плаценти, що регламентовані «Нормами надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонаталогічної допомоги», затвердженими Наказом МОЗ України від 29.12.2003 року № 620, які, зокрема, передбачають і проведення ультразвукової діагностики. Натомість ОСОБА_11 було прописано ОСОБА_13 гормональний препарат та знеболювальні засоби.
О 06 год. 00 хв. стан хворої ОСОБА_13 різко погіршився та черговою акушеркою викликано лікаря ОСОБА_11 , який оглянув хвору та запідозрив гострий апендицит, терміново призначивши аналіз крові та консультацію хірурга. Черговим хірургом жінка не оглянута у зв`язку із зайнятістю його у відділенні інтенсивної терапії біля тяжко хворого.
О 9 год. 00 хв. вагітна оглянута лікуючим лікарем ОСОБА_14 і виконуючим обов`язки завідуючого пологового відділення ОСОБА_15 та стан ОСОБА_13 оцінено як важкий з встановленням діагнозу: вагітність 26 тижнів, підозра на передчасне відшарування плаценти, антенатальна загибель плоду, - та призначено ультразвукове обстеження. На УЗД підтверджено відшарування нормально розташованої плаценти, антенатальну гибель плоду, у зв`язку із чим о 10 год. 00 хв. проведено консиліум. Зважаючи на підтвердження діагнозу призначено термінове оперативне лікування: операцію «кесарів розтин», екстирпацію матки без додатків, перев`язку підвздошних артерій, дренування черевної порожнини. Після операції встановлено діагноз: вагітність 26 тижнів, передчасне відшарування плаценти, антенатальна загибель плоду, ДВС-синдром, геморагічний шок І -ІІ ступеню.
Під час проведення оперативного втручання розпочаті і проводилися заходи по ліквідуванню ДВС-синдрому. Згідно з висновком експертів Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України №535/12 від 01.04.2013 року діагноз, встановлений при госпіталізації, не був обґрунтованим і не було призначено лікування навіть відповідно до встановленого діагнозу.
З 12 год. 00 хв. до 14 год. 40 хв. хвора ОСОБА_13 знаходилася у палаті інтенсивної терапії, де їй згідно з листом призначень проводилася інфузійна терапія та штучна вентиляція легень. О 13 год. 40 хв. стан хворої погіршився та виник набряк легень, а тому призначено УЗД у зв`язку з підозрою внутрішньочеревної кровотечі, яким підтверджено наявність рідини у черевній порожнині. У подальшому о 14 год. 30 хв. консиліумом лікарів визначено показання для проведення релапаротомії та ОСОБА_13 доставлена в операційну, під час перекладання якої на стіл виникла зупинка серця та розпочаті реанімаційні заходи і оперативне втручання. При ревізії органів черевної порожнини явного джерела кровотечі не встановлено, тому проведено пункцію правої плевральної порожнини, звідки отримано геморагічну рідину. Після цього проведено торакотомію справа, евакуйовано до 1,5л геморагічної рідини та встановлено, що джерелом кровотечі є дифузна кровотеча верхівки правої легені. У подальшому операцію зупинено у зв`язку з неефективним проведенням реанімаційних заходів та констатована смерть ОСОБА_13 о 15 год. 45 хв.
Указані наслідки стали можливими внаслідок неналежного виконання ОСОБА_11 як черговим лікарем акушер-гінекологом своїх професійних обов`язків, внаслідок недбалого до них ставлення, що виявилось у не встановленні діагнозу передчасне відшарування плаценти при надходженні пацієнтки, оскільки ним були недооцінені наявні клінічні ознаки, а саме: відшарування плаценти (нудота, зниження артеріального тиску, гіпертонус матки, біль внизу живота); не проведені загальноклінічні аналізи для уточнення діагнозу, зокрема, загальний аналіз крові при наявності цілодобової лабораторної служби; не задокументовано проведення КТГ плода, при наявності необхідного оснащення; не організовано проведення УЗД, що могло бути додатковим критерієм для встановлення діагнозу; призначені медикаменти не відображені в медичній документації; не дотриманий протокол ведення вагітної при загрозі передчасних пологів; відсутнє динамічне спостереження за станом пацієнтки; не організована консультація хірурга при підозрі на гострий апендицит.
Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №104/11 від 01.03.2012 року за умови дотримання вимог регламентованих «Нормами надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонаталогічної допомоги», затверджених наказом МОЗ України від 29.12.2003 року №620 та враховуючи наявні клінічні ознаки (нудота, зниження артеріального тиску, гіпертонус матки, біль внизу живота) лікуючий лікар відділення екстрагенітальної патології Кіровоградської обласної лікарні ОСОБА_11 мав можливість встановити діагноз передчасне відшарування плаценти ОСОБА_13 , коли остання знаходилася на лікуванні з 02 год. 50 хв. до 06 год. 00 хв. 21.07.2010 року.
Відповідно до висновку експерта Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України №535/12 від 01.04.2013 року вчасне діагностування паталогічного процесу та надання відповідної медичної допомоги (оперативне лікування) могли запобігти настанню смерті жінки. Таким чином, враховуючи вищевикладене, між неналежним виконанням черговим лікарем акушером-гінекологом ОСОБА_11 своїх професійних обов`язків та смертю потерпілої ОСОБА_13 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Вказані обставини свідчать про неналежне виконання лікарем-гінекологом ОСОБА_11 своїх професійних обов`язків через недбале ставлення до них при наданні медичної допомоги вагітній ОСОБА_13 , внаслідок чого остання померла та констатовано смерть плоду ненародженої дитини.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_11 , перебуваючи на посаді лікаря акушера-гінеколога Кіровоградської обласної лікарні несумлінно поставився до виконання своїх професійних обов`язків та неналежно їх виконав, порушивши вимоги Наказів МОЗ України №620, №676, №194, та те, що згідно з висновком експерта №535/12 від 01.04.2013 року «Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» - вчасне діагностування патологічного процесу та надання відповідної медичної допомоги (оперативне лікування) могли б запобігти настанню смерті ОСОБА_13 , вказаними діями обвинувачений ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КК України, тобто неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.
В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Включити до резолютивної частини вироку посилання на норму, передбачену ч.2 ст. 55 КК України в частині призначення ОСОБА_11 додаткового покарання у виді позбавлення права займатись лікарською діяльністю строком на два роки. На підставі ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_11 звільнити від вказаного основного та додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Своє прохання апелянт мотивує тим, що судом при призначені покарання допущено невідповідність резолютивної частини вироку мотивувальній. В мотивувальній частині вироку вмотивовано прийнято рішення про застосування положення ч.2 ст. 55 КК України щодо позбавлення права ОСОБА_11 займатися лікарською діяльністю строком на 2 роки, оскільки вказане додаткове покарання не передбачене санкцією ч.1 ст. 140 КК України. При цьому, в резолютивній частині вироку, судом призначено зазначене покарання, але не вказано положення кримінального закону, на підставі якого воно застосовано, чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу тягне за собою зміну судового рішення, так як означене порушення не обтяжує становище обвинуваченого.
Також апеляційну скаргу було подано захисником-адвокатом ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , але до початку судового розгляду по суті, захисники-адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_16 подали заяву про відмову від апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь головуючого, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та представника потерпілих захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, в зв`язку з тим, що жоден із учасників судового розгляду кримінального провадження в апеляційних скаргах не оспорює встановлені судом першої інстанції фактичні обставини, а прокурор оскаржує вирок суду виключно з підстав не правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів не в ходить в обговорення доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінально-процесуальним законом порядку, належно оцінені судом та наведені у вироку, і жодним учасником судового розгляду оскаржений не був.
Дії ОСОБА_11 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 1 ст. 140 КК України, як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для потерпілого.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, районний суд в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 65 КК України та належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.
Так, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_11 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості. Як особа характеризується позитивно, офіційно не працює, одружений, має на утриманні малолітнього сина, осудний, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого судом обґрунтовано визнано наявність на утриманні малолітньої дитини.
Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлені.
З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, настанням тяжких наслідків внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме смерті потерпілої ОСОБА_13 , колегія суддів погоджується з висновком суду, що виправлення та ОСОБА_11 можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства.
Окрім цього, з урахуванням того, що обвинувачений вчинив злочин, перебуваючи на посаді лікаря акушера-гінеколога, колегія суддів не вбачає підстав для не застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права займатися лікарською діяльністю.
Таким чином, підстав, які б давали можливість пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_11 колегія суддів не вбачає.
Колегія суддів визнає обґрунтованим та належним чином вмотивованим висновок суду про закінчення на момент винесення вироку строків давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_11 .

При цьому, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора щодо того, що суд помилково не зазначив в резолютивній частині вироку положення ч.2 ст. 55 КК України щодо позбавлення права ОСОБА_11 займатися лікарською діяльністю строком на 2 роки, так як, в резолютивній частині вироку, судом призначено зазначене покарання, але не вказано положення кримінального закону, на підставі якого воно застосовано, чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу тягне за собою зміну судового рішення,
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Змінену апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.11.2014 року стосовно ОСОБА_11 змінити.
Включити до резолютивної частини вироку посилання на норму, передбачену ч.2 ст. 55 КК України в частині призначення ОСОБА_11 додаткового покарання у виді позбавлення права займатись лікарською діяльність строком на 2 роки.
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2