Справа № 344/8918/15-к
Провадження № 1-кс/344/2430/15
У Х В А Л А
30 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 05/06/2015 р., -

ВСТАНОВИВ:
до Івано-Франківського міського суду звернулась ОСОБА_3 зі скаргою на постанову слідчого СВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 05/06/2015 р., в якій вказано, що в клопотанні від 03/06/2013 р. просила слідчого не надавати для проведення почеркознавчої експертизи зразок підпису від імені ОСОБА_5 , виконаний на заяві від 28/03/2013 р., оскільки його виконано на заяві, яку було подано суду представником.

В судовому засіданні скаржник підтримала скаргу з підстав, що в ній зазначені.

В судовому засіданні слідчий заперечив скаргу з тих підстав, що не має наміру надавати спірний зразок для проведення експертизи, оскільки на даний час отримав інші зразки підписів, та повернув документ, на якому його було вчинено до органу, від якого його і отримав. Також в судовому засіданні слідчим надано пояснення про те, що спірний підпис схожий із іншими підписами, а питання встановлення цих обставин належить саме експертному органу, а не йому чи скаржнику.

Судом встановлено наступні обставини.

03/06/2015 р. скаржник подала слідчому клопотання про визнання спірного зразку підпису сумнівного походження, не надавати його на експертизу.

05/06/2015 р. слідчим ОСОБА_4 в задоволенні клопотання відмовлено.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24/03/2015 р. зобов`язано слідчого ухвалити постанову про призначення почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 2 ст. 305 КПК України слідчий чи прокурор можуть самостійно скасувати рішення, передбачені пунктами 1, 2, 5 і 6 частини першої статті 303 цього Кодексу, припинити дію чи бездіяльність, які оскаржуються, що тягне за собою закриття провадження за скаргою. Однак суду не надано доказів про самостійне прийняття відповідного рішення слідчим.

Відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

В ст. 26 КПК України вказано, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій івін уповноважений проводити слідчі дії; приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом , здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

В ст. 343 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

До завершення судового розгляду обвинувального акту, складеного слідчим і затвердженого прокурором вплив на них з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення в будь-якій формі заборонений, оскільки розпочате кримінальне провадження не завершено.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відоповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I Суд повторює, що саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

Відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Таким чином національним законодавством та міжнародно-правовими зобов`язаннями України скаржнику не гарантується право на надання слідчому обов`язкових до виконання вказівок або оскарження до суду відмови у виконанні таких вказівок. Незалежність органу досудового слідства полягає в тому, що він самостійно здійснює слідчі дії для реалізації покладеної функції. Будь-який вплив на слідчого законодавством не допускається.

Таким чином скарга позбавлена будь-яких правових підстав, у зв`язку з цим вона є формою зловживання правом на звернення до суду, однак суд не є засобом для сторін і не толерує зловживання ними правами.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні клопотання відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_1