Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду України у складі :
судді
суддів за
Кривенди О.В. і Мороза М.А., Матюшевої О.В.,
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 22 березня 2007 року кримінальну
справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на
судові рішення щодо ОСОБА_1
Вироком Артемівського
міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше неодноразово судимого, востаннє 29 грудня

2004 року за ч. 1 ст. 263, ст. 353 КК України

на два роки позбавлення волі,

засуджено за ч. 2 ст. 86 КК України 1960 року на вісім років позбавлення
волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70
КК України остаточно визначено ОСОБА_1 покарання - вісім років позбавлення волі
з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 28 лютого 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без
зміни.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_3, вирок
щодо якого у касаційному порядку не
оскаржений і касаційного подання щодо нього не внесено.

ОСОБА_1 визнано винним у
тому, що він, ОСОБА_3 та невстановлена особа, за попередньою змовою між собою,
9 вересня 2000 року вдень, перебуваючи на території складського приміщення
Артемівського філіалу № 3 МПП “Кансі”, розташованого в м. Артемівськ, Донецької
області, з метою заволодіння виручкою підприємства, із застосуванням обрізу
мисливської рушниці, вчинили напад на ОСОБА_4 та заволоділи грішми в сумі 3530
гривень.

У касаційній скарзі
засуджений ОСОБА_1 зазначає, що вирок щодо нього ґрунтується на припущеннях,
посилається на однобічність та неповноту досудового і судового слідства,
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, застосування до
нього недозволених методів досудового слідства. Засуджений просить судові
рішення щодо нього скасувати, а справу - направити на новий судовий розгляд.

Захисник ОСОБА_2 у своїй
касаційній скарзі ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо
ОСОБА_1 з направленням справи на новий апеляційний розгляд у зв'язку з
невиконанням судом апеляційної інстанції вимог ст. 377 КПК України.

Крім того, у касаційній скарзі
захисника йдеться про те, що засудженого ОСОБА_3 умовили дати показання проти
ОСОБА_1 в обмін на призначення йому покарання, не пов'язаного з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, міркування прокурора, який просив скасувати ухвалу апеляційного
суду щодо ОСОБА_1 з направленням справи на новий
апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвала апеляційного суду є рішенням
вищого суду щодо законності та обґрунтованості вироку, ухвали, постанови, що
перевіряються в апеляційному порядку, і повинна відповідати тим же вимогам, що
і рішення суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою. Крім
того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 377
КПК України. У ній мають бути наведені докладні мотиви прийнятого рішення, усі
доводи, що містяться в апеляціях, мають бути проаналізовані і жоден із них не
повинен залишатися без відповіді.

Однак, як убачається з матеріалів
справи, апеляційний суд при розгляді справи щодо ОСОБА_1 в апеляційному
порядку не дотримався усіх вимог і
положень закону.

Так, у своїй апеляції на вирок місцевого суду та доповненні до неї
засуджений ОСОБА_1 посилався на те, що суд належним чином
не встановив час вчинення злочину та не усунув протиріч, які містилися в
показаннях потерпілої ОСОБА_4 під час
досудового і судового слідства.

Крім того, ОСОБА_1 вказував на те, що пред'явлення його
потерпілій для впізнання, огляд місця події, очна ставка між ним та ОСОБА_3 були проведені з порушеннями вимог
кримінально-процесуального законодавства і зазначав, у чому саме, на його
думку, виявилися ці порушення.

Захисник ОСОБА_2 у своїй апеляції на вирок щодо ОСОБА_1 зазначала про те, що розмір шкоди, завданої злочином, не
доказаний, посилалася на те, що ОСОБА_4 була безпідставно визнана потерпілою, оскільки винним
особам інкримінувалося заволодіння майном МПП “Кансі”.

Захисник вказувала на те, що дії ОСОБА_1 невірно кваліфіковані за ч.2 ст. 86 КК
України 1960 року як розбій з метою розкрадання колективного майна, оскільки,
як видно з матеріалів справи, МПП “Кансі” є приватним підприємством.

В апеляції захисника йшлося й про те,
що наявними в справі доказами не підтверджено наявність попереднього зговору
між ОСОБА_1 та невстановленою особою на вчинення
нападу на ОСОБА_4 із застосуванням зброї.

Крім того, захисник зазначала, що вирок
щодо ОСОБА_1 ґрунтується на припущеннях і наводила
доводи на підтвердження свого висновку.

Проте, як убачається зі змісту ухвали
апеляційного суду, на жоден з
наведених доводів апеляцій засудженого та його захисника суд апеляційної
інстанції відповіді не дав.

За таких обставин ухвалу апеляційного суду
щодо ОСОБА_1 не можна вважати обґрунтованою та законною, а тому вона
підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно усунути
вказані недоліки, повно і всебічно перевірити всі доводи поданих на вирок
місцевого суду апеляцій та постановити рішення з дотриманням усіх вимог
закону.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах Верховного Суду України, -

у х в а л и л а:

касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та
захисника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 28 лютого 2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на
новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

Редька А.І. Кривенда О.В. Мороз М.А.