Справа № 11 - 480/ 2008 року
Головуючий в 1 - інстанції Тончук Р.І.
Категорія ст. 286 ч.3 КК України
Доповідач - Курдзіль В.Й.
УХВАЛА

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

2008 року серпня місяця „13 ” дня колегія
суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби В.М.

суддів:
Курдзіля В.Й. Суслова М.І.

з участю прокурора Сарела В.П.

захисника ОСОБА_2

потерпілого ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за апеляцією захисника
ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Славутського міськрайонного
суду від 30 травня 2008 року.

Цим вироком :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця
с. Єгвекінот Іультінського району Магаданської області РФ, українця,
громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітня
дитина, інваліда 3 групи, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1, не судимого,-

засуджено за ст. 286 ч.3 КК України на 5 років і 6 місяців позбавлення волі з
позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Засуджений перебуває на
підписці про невиїзд.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь:

- ОСОБА_3 35000
грн. моральної шкоди та 800 грн. витрат
по оплаті послуг його представника;

- ОСОБА_4 30000 грн. моральної
шкоди;

- Хмельницької обласної лікарні
1589 грн. 04 коп. витрат на його лікування;

- Славутської центральної районної
лікарні 500 грн. 31 коп. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_3

Питання про речові докази вирішено на підставі ст. 81 КПК України.

Вироком
місцевого суду ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 19 вересня 2005 року, в
денний час, керуючи автомобілем ВАЗ - 2101 дн
НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі Корець - Славута - Антоніни між с.
Ташки Славутського району та м. Славута в напрямку м. Славута, в порушення
вимог п.п. 10.1, 12.3, 12.6 „г” .Правил дорожнього руху та вимог дорожньої
розмітки 1.1 цих же Правил, проявив неуважність, не впевнився в безпеці подальшого
руху, перевищив встановлену швидкість та виїхав на смугу зустрічного руху, де
допустив зіткнення із зустрічним автомобілем „Москвич - ІЖ 2715”, д/н
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3

При цьому ОСОБА_3 та пасажир
автомобіля „ВАЗ - 2101” ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості,
а пасажирки автомобілів „Москвич - ІЖ - 2715” ОСОБА_6 та „ВАЗ - 2101” ОСОБА_7
внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень померли на місці пригоди.

За змістом апеляції захисник ОСОБА_2 просить вирок
змінити із - за неправильного застосування кримінального закону, зменшити суму
на відшкодування моральної шкоди та пом'якшити покарання з застосуванням ст. 69
КК України, посилаючись на те, що таке є надто суворим і не відповідає тяжкості
скоєного та особі засудженого.

Зокрема, апелянт просить врахувати,
що за скасованим вироком у справі ОСОБА_1 було призначено мінімальне покарання
за чинною на той час ст. 286 ч.3 КК України 7 років позбавлення волі, тому
оскаржуваним вироком йому слід було
призначити мінімальне покарання за теперішньою редакцією цієї статті,
тобто не більше 5 років позбавлення волі.

Вказується, що суд першої інстанції
належним чином не врахував щире каяття ОСОБА_1, повне відшкодування потерпілим
ОСОБА_3. та ОСОБА_8 майнової шкоди, часткове відшкодування Славутській ЦРЛ
витрат на лікування його та потерпілих, перебування на утриманні неповнолітньої
дитини та хворих батьків, не прийняті до уваги і дані про матеріальне становище
самого засудженого.

Окрім того, на думку апелянта при
призначенні покарання судом не враховано
те, що сам засуджений в результаті аварії отримав тілесні ушкодження середньої
тяжкості, внаслідок стресу тяжку
психологічну травму, визнаний обмежено осудним, потребуючим примусового
лікування, є інвалідом 3 групи, відсутні обставини, що обтяжують
відповідальність.

Вислухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення: прокурора на заперечення, засудженого та його
захисника на підтримання апеляції, перевіривши матеріали справи та наведені
доводи, колегія суддів вважає апеляцію такою, що не підлягає до задоволення.

Висновок суду 1 інстанції про
винність ОСОБА_1 у порушенні правил
безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні
ушкодження при наведених у вироку обставинах ґрунтується на зібраних в судовому
засіданні доказах і не оспорюється в апеляції.

Засуджений ОСОБА_1 свою вину у
вчиненні злочину визнав повністю і пояснив, що дійсно 19 вересня 2005 року
намагаючись уникнути наїзду на велосипедиста, який несподівано повернув вліво,
виїхав на зустрічну полосу де сталось зіткнення з автомобілем „Москвич - ІЖ”.

З показань потерпілого ОСОБА_3
вбачається, що 19 вересня 2005 року на першому повороті дороги за м. Славута
водій автомобіля „ВАЗ - 2101” ОСОБА_1, рухаючись в зустрічному напрямку зі
швидкістю 100 км/год. не справився з керуванням, зрізав кут повороту і виїхавши
на зустрічну смугу здійснив зіткнення.

Внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди від отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а його дружина тяжкі
тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди.

Будь - яких перешкод, в тому числі
велосипедиста перед автомобілем засудженого не було.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_4
пояснили, що 19 вересня 2005 року в результаті ДТП загинула їх сестра та дочка,
заподіяну матеріальну допомогу засуджений відшкодував повністю.

З оголошених в судовому засіданні
показань потерпілого ОСОБА_5 вбачається, що він їхав у автомобілі під
керуванням ОСОБА_1 і під час ДТП отримав тілесні ушкодження.

(а.с. 63, 84)

Наведені обставини також
підтверджено: даними протоколів огляду місця події та схемою до нього (т.1 а.с.
3-8), протоколами оглядів обох транспортних засобів (т.1 а.с. 9, 10),
відтворення обстановки і обставин події з участю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, схемами до
цих протоколів

(т.1 а.с. 100-108)

Згідно висновку судово - медичної експертизи № 117 від 28.09.2005 року у
ОСОБА_7 виявлено тяжкі тілесні
ушкодження, які виникли від дії
тупих та гострих предметів, якими могли бути конструктивні частини легкового автомобіля та уламки
скла за умов ДТП, і які перебувають у прямому причинному зв”язку із настанням смерті та
виникли безпосередньо перед
настанням смерті. Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок поєднаної травми голови, шиї, живота та
кінцівок з пошкодженням підшкірних судин шиї, забоєм головного мозку, розривом печінки, закритим
переломом кісток правого передпліччя
та правої стегнової кістки

(т.1 а.с.. 33-34)

За висновком судово-медичної
експертизи № 118 від 28.09.2005 року смерть ОСОБА_6
настала внаслідок травми грудної клітини із забоєм серця з розривом стінки шлуночка
та тампонадоперикарда. Ці тілесні ушкодження виникли від дії конструктивних частин салону автомобіля при ДТП та зміщення тіла в передньому
напрямку із значною силою, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і
перебувають у прямому причинному зв'язку із настанням смерті.

(т.1 а.с. 45).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 413 від
8.12.2005 року ОСОБА_3 отримав тілесні
ушкодження у вигляді забою грудної клітини з переломами 2,3,4 ребер зліва, забійних ран передньої поверхні
правого та лівого колінних
суглобів, які могли виникнути від дії твердих тупих предметів, а саме, конструктивних
частин салону автомобіля при зміщенні тіла в передньому напрямку і відносяться
до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою
тривалого розладу здоров'я.

(а.с. 74-75).

За висновком судово-медичної
експертизи № 412 від 8.12.2005 року виявлено у потерпілого ОСОБА_5 виявлено
тілесне ушкодження у вигляді вивиху лівого стегна в кульшовому суглобі, що
відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров»я
та виникло за умов ДТП під
час інерційного зміщення потерпілого в салоні автомобіля.

(т.1 а.с. 80).

Відповідно до висновку
судово-авто-технічної експертизи №65А від 4.05. 2006 року водій автомобіля»ВАЗ-2101» ОСОБА_1 порушив вимоги
п.п.10.1 та 12.3, 12.6 та вимоги дорожної розмітки 1.1 ПДР.

Дотримуючись вимог, передбачених п.
12.3 ПДР, водій автомобіля «ВАЗ-2101 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем
«Москвич-ІЖ-2715.»(т.1 а.с.118-121).

Наведеними доказами повністю
доводиться вина підсудного у вчиненні ДТП незалежно від наявності велосипедиста
на дорозі перед транспортною
пригодою.

Всім доказам суд дав належну оцінку і правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за
ст. 286 ч.3 КК України.

Що ж стосується доводів апеляції, то колегія суддів вважає їх
безпідставними.

Зокрема, твердження про необхідність призначення засудженому мінімального
покарання передбаченою чинною ст. 286 ч.3 КК України, тобто 5 років позбавлення
волі не ґрунтується на вимогах закону, оскільки перший вирок у справі від 11
грудня 2007 року яким ОСОБА_1 засуджено на 7 років позбавлення волі ухвалою
судової палати у кримінальних справах Хмельницького апеляційного суду від 26
лютого 2008 року скасований не через суворість покарання, а у зв'язку з
порушенням права обвинуваченого права на
захист.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з
урахуванням всіх обставин справи в тому числі, що його пом'якшують і на які є
посилання в апеляції, крім відшкодування моральної шкоди, оскільки така ОСОБА_1
потерпілим не відшкодована. А тому підстав для пом'якшення покарання колегія
суддів не вбачає.

Цивільні позови по справі вирішено правильно, з врахуванням тих
матеріальних затрат та моральних страждань, які понесли та пережили потерпілі в
зв'язку з втратою рідних людей.

Підстав для зміни чи скасування вироку колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

вирок Славутського міськрайонного суду від
30 травня 2008 року стосовно
ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляцію захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого
- без задоволення.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Копія вірна: суддя апеляційного
суду

Хмельницької області В.Й. Курдзіль