Справа № 161/303/15-к Провадження №11-кп/773/217/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст.286 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2015 року, яким -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Торговиця, Млинівського району Рівненської області, проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, несудимий;

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що він, 02 листопада 2014 року, о 22.25год., керуючи технічно справним автомобілем «РЕНО-КЕНГО», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись автодорогою «Боратин-Вербаїв-Лучиці» (14км+685м), поза населеним пунктом, зі сторони с.Лучиці в напрямку с.Мстишин Луцького району Волинської області, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, перевищив максимально дозволену швидкість, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, виїхав за межі проїзної частини у лівий кювет, де допустив наїзд на придорожнє дерево, в результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичної експертизи №407 від 08.12.2014р., отримав тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді зламів кісток склепіння і основи черепа, забою головного мозку з крововиливами під його оболонки, які стали причиною смерті останнього.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_10 п.п. 2.3 (б), 2.9 (а) 12.1, 12.6 (г) Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...;

п. 2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспорним засобом в стані алкогольного сп`яніння…;

п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку..., щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.6. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю:

ґ) іншим транспортним засобам:... на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання з реальним позбавленням волі. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано його особу, оскільки він вперше притягається до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував збитки, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Також вказує на те, що і сама потерпіла просила не позбавляти його волі. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

У поданій апеляційній скарзі потерпіла, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання з реальним позбавленням волі. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, оскільки він вперше притягається до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, щиро попросив вибачення, не бажав настання таких наслідків, відшкодував матеріальні збитки та частково моральну шкоду, а іншу частину моральної шкоди зобов`язався відшкодувати в майбутньому. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги з викладених у ній підстав, потерпілої, яка підтримала як свою скаргу, так і скаргу обвинуваченого, прокурора, який апеляційні скарги заперечив та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Висновок про винуватість ОСОБА_10 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ст.349 КПК України, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ст.286 ч.2 КК України є правильною і також не оскаржується.

Статтею 75 КК України встановлено, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону в повній мірі.

Суд першої інстанції правильно встановив ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 злочину, який згідно ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких, однак необережних, пом`якшуючі обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування матеріальних збитків, та обтяжуючу обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_10 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, потерпіла просила суд суворо не карати обвинуваченого, останній має постійне місце проживання, а також має на утриманні двох малолітніх дітей, характеризується позитивно.

Разом з тим, встановлено, що судом першої інстанції не в повній мірі враховані дані про особу обвинуваченого та інші обставини саме при вирішенні питання про можливість звільнення останнього від відбуття покарання з випробовуванням на підстаі ст.75 КК України.

Перераховані вище обставини, на думку апеляційного суду, є такими, які, в силу ст.75 КК України, дають підстави для звільнення від відбування покарання, разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, суд призначає максимальний іспитовий строк.

Окрім того, апеляцяйний суд в порядку ст.404 КПК України виключає з обвинувачення вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки не вмотивований в обвинуваченні, а отже відсутній прямий причинно-наслідковий зв`язок між суспільно-небезпечним діянням та його наслідками. Також звертає увагу на те, що одна і таж сама обставина не може бути одночасно кваліфікуючою та такою, що обтяжує покарання.

Апеляційний суд вважає, що призначене покарання з випробовуванням буде достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання ОСОБА_10 , відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2015 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Виключити з обвинувачення ОСОБА_10 порушення п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді 3 років позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді