Вирок
постановлено під головуванням майора юстиції Семенюка М.М. Доповідач:
підполковник юстиції Ткачук О.С.

№ 11а-77-2007

УХВАЛА
ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

9
листопада 2007 року місто
Київ

Військовий
апеляційний суд Центрального регіону України у складі:

Головуючого -
генерал-майора юстиції КУЗЬМІНА А.С.,

Суддів -
підполковників юстиції ПОЛОСЕНКА B.C.
і ТКАЧУКА О.С,

При секретарі
ГРАБОВІЙ А.В.,

за участю військового прокурора Хмельницького гарнізону
підполковника юстиції ШКОДЯКА І.А.,
адвокатів - ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
захисника - ОСОБА_3, потерпілих -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, представника потерпілих - ОСОБА_9, розглянув в судовому засіданні кримінальну
справу за апеляційними скаргами захисників-адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
засудженого ОСОБА_10, потерпілих
ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 на вирок військового
місцевого суду Хмельницького гарнізону від 9 серпня 2007 року, відповідно до якого колишній
військовослужбовець військової частини 3053 капітан запасу

ОСОБА_10, котрий народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Зосів Липовецького району Вінницької області, з вищою освітою, українець,
громадянин України, раніше не
судимий, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, військову службу на офіцерських посадах
проходив з липня 1999 року по серпень 2007 року,

засуджений за ч. З ст. 286 КК України до позбавлення волі строком на вісім
років з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Крім того, суд
першої інстанції присудив до стягнення із засудженого витрат на стаціонарне
лікування потерпілих від злочину у розмірі 767 гривень 90 копійок, а також на відшкодування витрат на користь
потерпілих від злочину у розмірі - 5737 гривень 21 копійка - ОСОБА_14, 23113 гривень 55 копійок - ОСОБА_11, 15000 гривень -ОСОБА_12, ОСОБА_13 - 5000 гривень, ОСОБА_5 - 16500 гривень, ОСОБА_6 - 15000 гривень, ОСОБА_8 - 15 000 гривень, ОСОБА_7 - 15 000 гривень.

При цьому, ОСОБА_10 визнаний винним
у порушенні правил безпеки дорожнього руху,
що спричинило загибель трьох осіб та заподіяння четвертій особі тілесних
ушкоджень середньої тяжкості.

Як видно із вироку військового місцевого суду Хмельницького гарнізону, злочин було вчинено за таких обставин.

Близько опівночі 28 жовтня 2006 року ОСОБА_10, керуючи автомобілем „Форд-Скорпіо"
державний номер НОМЕР_1 і рухаючись автодорогою
„Житомир-Чернівці" в напрямку міста Хмельницького, в районі села Веселинівка Красилівського
району Хмельницької області виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем ВАЗ 2101 державний
номер НОМЕР_2, що рухався назустріч. В
наслідок цього, водій автомобіля ВАЗ -
громадянин ОСОБА_15, пасажири ОСОБА_16 і
ОСОБА_17 отримали тяжкі тілесні ушкодження,
від яких настала смерть, а
пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_14 - тілесні ушкодження середнього ступеню
тяжкості.

З вироком суду першої інстанції не погодилися захисники-адвокати
засудженого, сам засуджений і потерпілі.
Всі вони подали на вирок апеляційні скарги. Зокрема, адвокати ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а також засуджений ОСОБА_10 не погоджуючись з висновками
суду щодо оцінки доказів зібраних у справі просили вирок скасувати, а справу направити на нове досудове слідство.
Спростовуючи твердження суду першої інстанції,
покладені у основу вироку, вони
заявили про однобічність і неповноту як досудового, так і судового слідства. На підтвердження
своєї позиції захисники та засуджений у апеляціях зазначили, що, на
їхню думку, протоколи слідчих дій, висновки судово-медичних, автотехнічних, транспортно-трасологічної та інших
експертиз, показання очевидця
дорожньо-транспортної пригоди - потерпілого ОСОБА_14, потрібно оцінювати критично, оскільки вони, з одного боку, доводять лише факт зіткнення автомобілів
„Форд-Скорпіо" і ВАЗ 2101, однак не
підтверджують, що винним є
ОСОБА_10, а з іншого боку - ці докази
зібрані і покладені в основу вироку без врахування того, що безпосередньо перед аварією засудженого
засліпив зустрічний автомобіль, який
рухався не по своїй смузі руху, а його
транспортний засіб став частково некерованим через несправність
гідропідсилювача рульового керма. Апелянти захисту вважають, що ні органи досудового слідства, ні суд не оцінили правомірність дій водія
автомобіля ВАЗ 2101 ОСОБА_15,
котрий, як вони рахують, виїхавши на зустрічну смугу руху, створив аварійну ситуацію, у той час як повинен був вжити всі необхідні
заходи для запобігання зіткненню, а
також дотримуючись безпечного інтервалу зустрічного роз'їзду автомобілів та
використовуючи паси безпеки для водія і пасажира міг попередити трагічні
наслідки дорожньо-транспортної пригоди.

Потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_7, ОСОБА_5
і ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 у своїх апеляційних
скаргах просили суд апеляційної інстанції всебічно оцінити вирок військового
місцевого суду Хмельницького гарнізону від 9 серпня 2007 року і, враховуючи,
що судом першої інстанції винній особі обрано занадто м'яке
покарання, змінити його в бік призначення
ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі ближче до максимальної межі ч. З ст.
286 КК України. Крім того, потерпілі
ОСОБА_5 і ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 просили апеляційний
суд, в рахунок відшкодування моральної
шкоди, стягнути із засудженого 50000
гривень кожному з них.

Заслухавши доповідача, думку
прокурора, котрий вважав за необхідне вирок
залишити без зміни, а апеляційній скарги
без задоволення, апелянтів, котрі на підтримку своїх скарг, просили вирок скасувати, захисника засудженого та представника
потерпілих, які також просили вирок
скасувати із підстав наведених у апеляціях,
перевіривши матеріали справи та обміркувавши доводи апеляцій, військовий апеляційний суд регіону
вважає, що апеляції не підлягають
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Суд першої інстанції достатньо повно,
об'єктивно та всебічно дослідив всі обставини даної справи, проаналізував зібрані у справі докази з
позиції їх достовірності і всупереч доводам захисників-адвокатів, засудженого прийшов до правильного висновку
про доведеність вини ОСОБА_10 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель кількох людей та
спричинення одному з потерпілих тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Що стосується заяв ОСОБА_8 і ОСОБА_7, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, ОСОБА_11,
ОСОБА_12 і ОСОБА_13 про занадто малий розмір покарання, обраного

засудженому, та не врахування судом
розміру спричинених моральних страждань і,
як наслідок, неповного
відшкодування їм моральної шкоди, то
такі твердження є свідченням суб'єктивного підходу потерпілих до вирішення
вказаних питань і не містять сукупної оцінки усіх обставин справи з точки зору
суспільної небезпеки діяння вчиненого ОСОБА_10 з необережності і даних про його
особу. Разом з тим, обране засудженому
покарання не можна вважати несправедливим ні через м'якість, ні через суворість.

Обґрунтованість такого висновку підтверджується дослідженими в суді першої
інстанції доказами, котрі спростовують
твердження наведені у апеляціях як з боку захисту, так і з боку обвинувачення.

При цьому, з матеріалів справи і
постановленого за результатами її розгляду вироку видно, що суд першої інстанції підійшов до оцінки
доказів, зібраних у ній об'єктивно, базуючись дослідженні усіх обставин, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди.

Зокрема, судом безспірно
встановлено, що, через необережність, вночі 26 жовтня 2006 року ОСОБА_10, керуючи автомобілем „Форд-Скорпіо", виїхав на смугу руху зустрічного транспорту в
районі села Веселинівка Красилівського району Хмельницької області, де зіткнувся з автомобілем ВАЗ 2101 під
керуванням ОСОБА_15 Зважаючи на дорожню обстановку, що склалася безпосередньо перед ДТП,
а також на грубе ігнорування ОСОБА_10 правил безпеки
дорожнього руху, попередити зіткнення
автомобілів, чи запобігти загибелі
потерпілих водій автомобіля ВАЗ 2101 не міг. У той же час, жодних чинників, котрі б примусили ОСОБА_10 виїхати на смугу
зустрічного руху транспорту і піддати небезпеці життя інших людей не було. Його
ж твердження про засліплення зустрічним транспортом і про несправність
гідропідсилювача рульового механізму не є виправданням руху по зустрічній смузі
і спричинення загибелі людей. Разом з тим,
гіпотеза висунута захистом про перебування автомобіля ВАЗ 2101 на смузі
зустрічного руху є технічно неспроможною і спростовується, як доказами,
що були подані обвинуваченням,
так і тими, котрі суд приєднав до
справи за наполяганням захисників засудженого. Всі вони однозначно
підтверджують, що зіткнення транспортних
засобів відбулося на смузі руху автомобіля ВАЗ 2101.

Суд першої інстанції обгрунтовано поклав у основу
вироку, поряд з іншими доказами, висновок комплексної технічної, транспортно-технологічної та авто - технічної
експертизи від 16 липня 2007 року, що
була проведена у Вінницькому відділенні Київського науково-дослідного інституту
судових експертиз. При цьому, як видно
із матеріалів кримінальної справи,
захист мав можливість долучитися до процесу постановки питань, що мали значення для справи і брав активну
участь у формулюванні запитань, які
виносилися для вирішення цією експертною установою.

Наступні ж заяви захисту про те, що
висновок експертів не обґрунтований, бо
не відповідає міркуванням адвокатів і засудженого, не є свідченням об'єктивності вказаних
учасників процесу. Суд першої інстанції прийшов до правильної думки, що такі твердження є тактикою захисту, спрямованою на пом'якшення вини ОСОБА_10.

Враховуючи не тільки ті обставини,
що свідчили про значну суспільну небезпеку злочинних дій ОСОБА_10, але беручи до уваги і всі позитивні свідчення
про особу, яка притягувалася до
кримінальної відповідальності,
намагаючись в межах закону обрати справедливе покарання, суд першої інстанції призначив його у виді
восьми років позбавлення волі.

Так само об'єктивно суд підійшов до вирішення позовних заяв
потерпілих, відмовивши їм у задоволенні
частини позовних вимог, котрі не підтверджувалися
здобутими доказами.

Не вбачаючи будь-яких підстав для скасування чи зміни вироку щодо ОСОБА_10
і задоволення апеляційних скарг сторін,
та керуючись ст.ст. 362,
366, 377 КПК України, військовий апеляційний суд Центрального
регіону

УХВАЛИВ:

Вирок військового місцевого суду Хмельницького гарнізону
від 9 серпня 2007 року стосовно ОСОБА_10 залишити без зміни, а апеляційні скарги захисників-адвокатів
ОСОБА_1, ОСОБА_2, засудженого
ОСОБА_10, потерпілих ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_8 і ОСОБА_7 - без задоволення.