Справа № 336/1517/15-К
Пр. № 1-кп/336/215/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченковський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 1-кп/336/215/15 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення 2 батальйону оперативного призначення, солдата військової частини НОМЕР_1 розташованої в АДРЕСА_2 , призваного за мобілізацією,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,
Під час підготовчого судового засідання, суд -
ВСТАНОВИВ:
Згідно з обвинувальним актом встановлено, що відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 призвано на військову службу у зв`язку із мобілізацією 08 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після чого солдат ОСОБА_4 був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . З 15 серпня 2014 року був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та проходить службу на посаді гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення 2 батальйону оперативного призначення, солдата військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Являючись військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
Встановлено, що 03 січня 2015 року під час ранкового шикування особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ виявлено відсутність солдата ОСОБА_4 .

06 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби та приступив до виконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби.

Для вжиття пошукових заходів командуванням військової частини НОМЕР_1 НГУ було сформовано групу із числа офіцерів зазначеної військової частини. Пошуковою групою у період часу з 03 січня по 06 лютого 2015 року, було здійснено виїзд до місця ймовірного проживання військовослужбовця ОСОБА_4 .

Окрім того, в процесі пошукових заходів було здійснено дзвінки на номер телефону даного військовослужбовця. Однак абонент не приймав дзвінки.

За вказаний період часу солдат ОСОБА_4 знаходився вдома за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає у цивільному шлюбі в якому має на утриманні дитину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вдома займався хатніми справами та вирішенням сімейних обставин.

При цьому, як зазначено вище, поважних причин для нез`явлення на службу солдат ОСОБА_4 не мав, в тому числі хворобою, що перешкоджала його пересуванню не хворів. Також у зазначений період пожежа або стихійне лихо в сім`ї ОСОБА_4 не траплялися, члени його сім`ї не помирали.

Протягом періоду нез`явлення на службу, солдат ОСОБА_4 з приводу тяжких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, продовжуючи не з`являтися на службу без поважних причин до 06 лютого 2015 року.

Згідно висновку військово-лікарської комісії солдат ОСОБА_4 визнаний придатним для проходження військової служби.
Під час досудового розслідування між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 27.02.2015 року укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, а також зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад, один місяць вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.3 ст. 407 КК України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням на 1 рік. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим віднесений до середньої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.ч.4, 5 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, зокрема, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник погоджується на призначення узгодженого покарання в угоді.
Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.
Речові докази відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України суд, -
ЗАСУДИВ:
Угоду від 27 лютого 2015 року по кримінальному провадженню про визнання винуватості укладену між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 - затвердити.
Визнати ОСОБА_4 винуватим за ч.3 ст. 407 КК України та призначити узгоджене покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання з випробуванням строком на 1 рік.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази відсутні.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_1