Гайворонський районний суд
Кіровоградської області
м.Гайворон, вул.Воровського, 3
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Справа № 385/1598/13-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2013 року Гайворонський районний
суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Панасюка І. В.,

при секретарі - Волощуку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Гайвороні кримінальне
провадження, внесене в Єдиний реєстр
досудових розслідувань за №0000012
від 11.04.2013 року, стосовно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Гайворона, Кіровоградської області,
українця, громадянина України, освіта
вища, працює приватним підприємцем, не
одруженого, дітей неповнолітніх не має,
проживаючого в АДРЕСА_1, судимого 14
вересня 2010 року Гайворонським районним
судом Кіровоградської області по ст. 172
ч.1 КК України до 1 року виправних робіт
за місцем роботи з відрахуванням
щомісячно 15% заробітку в доход держави;
18 липня 2011 року Гайворонським районним
судом Кіровоградської області по ст. 172
ч.1 ст.71 КК України до 1 року 3 місяців
виправних робіт за місцем роботи з
відрахуванням щомісячно 15% заробітку в
доход держави, обвинуваченого за ч.1
ст.172 КК України,

з участю сторін кримінального
провадження:

з боку обвинувачення: прокурора
Нежевенка А.М.;

з боку захисту: адвоката ОСОБА_2,
обвинуваченого ОСОБА_1,

з участю потерпілої ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 будучи фізичною особою
підприємцем, здійснюючи
підприємницьку діяльність в період з
травня 2010 року по січень 2012 року
використовував найману працю ОСОБА_3
без оформлення з нею трудових відносин
шляхом укладення в письмовій формі
трудового договору та його реєстрації
у Гайворонському районному центрі
зайнятості, також не включаючи
відомостя про її трудовий стаж у
трудову книжку. В порушення вимог
ст.ст.95, 96 та 115 КЗпП, ст.ст.24, 33 Закону
України "Про оплату праці", ОСОБА_1
виплату заробітної плати здійснював
без підтвердження про її отримання,
нижче встановленого державою
мінімального розміру, не здійснюючи її
індексацію та не виплачуючи два рази на
місяць. Окрім цього, оплату роботи у
святкові і неробочі дні відповідно до
ст.ст.107 та 108 КЗпП України не
здійснював, чим порушив права
робітника на отримання суми заробітної
плати у встановленому законодавством
розмірі. Внаслідок не оформлення
ОСОБА_1 трудових відносин з найманим
працівником не здійснювалось
утримання прибуткового податку з
доходів фізичних осіб, не проводилось
відрахування на загальнообов"язкове
державне соціальне і пенсійне
страхування, чим порушено закріплені
ст.ст.24, 43 Конституції України права
особи на державні соціальні гарантії,
належне пенсійне забезпечення та
відповідно трудовий стаж.

Обвинувачений ОСОБА_1 в судовому
засіданні свою вину в скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.172 КК України не
визнав та пояснив, що з 1993 року
займається підприємницькою діяльністю
по виробництву хлібо-булочних виробів.
В 2010 році домовився в усній формі з
ОСОБА_3 про те, що остання буде
нараховувати заробітну плату по його
підприємству та здавати звіти до
контролюючих органів. За домовленістю
він їй мав виплачувати за це 1000 грн. на
місяць. ОСОБА_3 ще також працювала
бухгалтером в РБК. Всього вона в нього
пропрацювала з травня 2010 р. до кінця 2011
року. До роботи ОСОБА_3 приступала коли
було необхідно, чіткого графіку не
було, працювала на дому. Оплату
отримувала частково грошима, а
частково продукцією підприємства.
Офіційно оформлютися до нього на
роботу ОСОБА_3 не хотіла, так як їй
потрібно було бути приватним
підприємцем, а вона працювала на
державній службі. Домовленості на який
саме період ОСОБА_3 буде надавати йому
послуги між ними не було. Вину не визнає
так як вважає, що потерпіла працювала
по цивільно-правовій угоді. Заявлений
позов також не визнає повністю.

Допитана в судовому засіданні
потерпіла ОСОБА_3 пояснила, що з травня
2010 року по січень 2012 року працювала у
підприємця ОСОБА_1 - складала фінансові
звіти, нараховувала заробітну плату та
видавала всі фінансові довідки. По
усній домовленості ОСОБА_1 виплачував
їй 1000 грн. на місяць, а коли в останнього
не було грошей, то брала хліб в рахунок
заробітної плати. Має інше постійне
місце роботи - бухгалтером в РБК. Не є
державним службовцем і може та бажає
працювати за сумісництвом, так як
отримувала б прибавку до пенсії. Проте
ОСОБА_1 питання офіційного її
працевлаштування не піднімалося. В
тиждень приходила на роботу до ОСОБА_1 4
рази по кілька годин, чіткого графіку
не було. Іншого бухгалтера, крім неї на
підприємстві не було. До міліції не
зверталась, так як було шкода ОСОБА_1.
Просить стягнути з ОСОБА_1 не виплачену
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 7216,54 грн.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_4 пояснила, що працювала в ОСОБА_1
з 2007 року впродовж чотирьох років.
ОСОБА_3 працювала в ОСОБА_1 бухгалтером,
близько 1,5 року. ОСОБА_3 нараховувала
заробітну плату, інших бухгалтерів на
підприємстві не було. Коли вона була на
зміні вдень, то завжди бачила ОСОБА_3.
Остання працювала в кабінеті, який був
в приміщенні пекарні. Коли не було
зарплати, то зверталися до ОСОБА_3 і та
давала пояснення.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 пояснила, що працювала в ОСОБА_1
з 2005 по 2013 рік. ОСОБА_3 працювала там
бухгалтером, нараховувала заробітну
плату. Робоче місце ОСОБА_3 було в
кабінеті на території пекарні. Коли
вона працювала вдень, то бачила на
роботі ОСОБА_3.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 пояснила, що працює в ОСОБА_1 з 2004
року. ОСОБА_3 працювала в ОСОБА_1
бухгалтером та вона бачила останню на
роботі. Інших, крім ОСОБА_3 бухгалтерів
на той час не було.

Крім того, вина ОСОБА_1 в скоєному
злочині, передбаченому ст.172 ч.1 КК
України підтверджується також
дослідженими в судовому засіданні
матеріалами кримінального
провадження, долученими до
обвинувального акта, а саме:

· звіт про суми заробітної плати
працівників з Єдиного державного
реєстру страхувальників з 2010 по 2012 р. по
підприємцю ОСОБА_1

На підставі досліджених в судовому
засіданні доказів, суд знаходить
доведеним факт вчинення обвинуваченим
ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.1 ст.172
КК України.

Показання обвинуваченого про те, що
ОСОБА_3 працювала в нього по угоді та
між ними не було трудових відносин суд
не приймає до уваги та вважає
недостовірними даними з метою уникнути
відповідальності. При цьому суд
приймає до уваги тривалий час протягом
якого ОСОБА_3 фактично виконувала
роботу та відсутність між сторонами
домовленості щодо граничного строку її
виконання, що свідчить про трудові
відносини укладені на невизначений
строк. Суд вважає, що обвинуваченим
було допущено грубе порушення
законодавства про працю, що виразилось
у тривалому та систематичному
порушенні трудових прав ОСОБА_3 та
зневажливому ставленні до них.

Обираючи обвинуваченому покарання суд
враховує ступінь суспільної небезпеки
скоєного злочину, особу обвинуваченого
та обставини, що пом'якшують та
обтяжують покарання.

ОСОБА_1 скоїв злочин невеликої
тяжкості.

По місцю проживання ОСОБА_1 негативно
не характеризується.

Обставини, що пом'якшують покарання
ОСОБА_1 відсутні.

Обставини, що обтяжують покарання -
рецидив злочинів.

Суд вважає, що виправлення та
перевиховання обвинуваченого ОСОБА_1
можливе із застосуванням відносно
нього покарання у виді виправних робіт,
оскільки останній раніше неодноразово
притягувався до кримінальної
відповідальності за грубе порушення
законодавства про працю та данний вид
покарання є найсуворішим в санкції
відповідної статті КК України.

Процесуальні витрати по кримінальному
провадженню відсутні.

Заявлений по кримінальному
провадженню потерпілою цивільний
позов на суму 7216,54 грн. доведений та
підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 за ч.1 ст.172 КК
України та призначити покарання у виді
1 року 6 місяців виправних робіт за
місцем роботи з відрахуванням
щомісячно 15% заробітку в доход держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
спричинену майнову шкоду у розмірі 7216
грн. 54 коп.

На вирок може бути подана апеляція до
апеляційного суду Кіровоградської
області протягом 30 діб з моменту його
проголошення через Гайворонський
районний суд Кіровоградської області.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, а у разі її подання, якщо його не
скасовано, після ухвалення рішення
судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його
проголошення вручити обвинуваченому,
потерпілій та прокурору, а іншим
учасникам судового провадження
роз'яснити, що вони мають право
отримати його копію в суді.

Головуючий суддя:
І. В. Панасюк

11.11.2013