Ухвала іменем україни18 березня 2015 року м. КиївКолегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючої ОСОБА_16 суддів ОСОБА_17, ОСОБА_18.,за участю прокурора ОСОБА_19.,
розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та засудженого ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2014 року засуджено

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Вишневе Криничанського району Дніпропетровської області, який проживає АДРЕСА_1 та працює матросом човнової станції бази відпочинку «Перлина», раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та на нього покладено обов'язки згідно з пунктами 2-4 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 26 075,86 грн та 50 000 грн моральної шкоди.

ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за те, що він, будучи в стані алкогольного сп'яніння, 21 травня 2013 року близько 22-00 год. під час обопільної бійки з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що виникла на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, біля будинку № 9 по вул. Робочій в с Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області, умисно завдав один удар кулаком в обличчя потерпілого ОСОБА_6, від чого той впав на ґрунтову дорогу догори обличчям, а потім сів на нього зверху та наніс ще один удар кулаком в голову, спричинивши йому тяжкі тілесну ушкодження за ознакою стійкої втрати працездатності.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року цей вирок щодо ОСОБА_1 в частині призначеного йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України скасовано. За цим законом йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

У касаційній скарзі прокурор просить вирок апеляційного суду в частині призначення ОСОБА_1 покарання скасувати внаслідок його м'якості. Вважає, що при призначенні йому покарання суд не врахував в достатній мірі обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, відсутність каяття, а відтак і намірів відшкодовувати завдану злочином шкоду, та зухвалість поведінки засудженого під час злочину, що полягало у спричиненні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить постановлені щодо нього судові рішення скасувати. Стверджує, що встановлені під час досудового слідства обставини свідчать про те, що саме він через надуманий привід зазнав нападу від ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які перебували в стані алкогольного сп'яніння, а тому він змушений був захищатись і заподіяв шкоду здоров'ю потерпілого ОСОБА_6 в умовах необхідної оборони, у такий спосіб припиняючи суспільно-небезпечні посягання на себе.

Вказує, що суд опосередковано вказав на це, визнавши, що він діяв під впливом сильного душевного хвилювання внаслідок неправомірних дій потерпілого та його товариша. Категорично заперечує твердження суду про те, що він був ініціатором бійки, та що він був у стані сп'яніння.

Вважає, що тілесні ушкодження потерпілий отримав не від цілеспрямованого удару в голову, а внаслідок падіння на ґрунтову дорогу та заперечує факт нанесення потерпілому другого удару. А висновки суду з цього приводу, на його думку, ґрунтуються на суперечливих показаннях свідків, в тому числі і учасників бійки.

А оскільки докази у провадження судом належним чином не оцінені, а апеляційний суд його доводи з приводу невинуватості у злочині, за який його досліджено, належним чином не спростували, просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На касаційну скаргу засудженого від представника потерпілої ОСОБА_3 надійшли заперечення, у яких він, спростовуючи доводи засудженого щодо безпідставності його засудження за ч. 1 ст. 121 КК України, просить її залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 420 КПК України вирок апеляційного суду повинен відповідати загальним вимогам до вироків. При цьому у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог поданих на нього апеляційних скарг, мотиви ухваленого рішення та рішення по суті ухвалених касаційних скарг.

Ці вимоги закону апеляційним судом при розгляді касаційних скарг засудженого ОСОБА_1 а його захисника не дотримані.

Як убачається із змісту апеляційних скарг ОСОБА_1 і його захисника, вони порушували питання про скасування постановленого щодо нього вироку, наводячи доводи, аналогічні викладеним ОСОБА_1 в касаційній сказі.

Апеляційний суд, провівши часткове судове слідство, зокрема, заслухавши роз'яснення експерта з приводу наявних у кримінальному провадженні висновків судово-медичної експертизи потерпілого щодо характеру, локалізації та механізму утворення у потерпілого тілесних ушкоджень, погодився із висновками суду першої інстанції про те, що, наносячи потерпілому удари в голову, в тому числі і коли той вже лежав без свідомості на землі, засуджений діяв з прямим умислом, а виходячи з наслідків, які настали для потерпілого - і з кваліфікацію дій засудженого за ч. 1 ст. 121 КК України.

Обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_8 в умисному нанесенні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та визнаючи його ініціатором конфлікту, суд послався, а апеляційний суд з цим погодився, на показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а також висновки судово-медичної експертизи потерпілого.

Разом з тим, поза увагою апеляційного суду залишені і інші обставини, які не зазнали оцінки і на які засуджений та його захисник вказували у апеляційній скарзі.

Зокрема, засуджений стверджував, що конфлікт між ним та потерпілим, а також ОСОБА_13 та ОСОБА_7 стався з вини останніх і саме вони були ініціаторами бійки, а він був змушений захищатись.

За висновками судово-медичної експертизи у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у виді синців навколо ока, лівій виличні області, лівій вушній раковині, спинці носа, лівому плечі, праві стопі, садна на правому ліктьовому суглобі, обох колінних суглобах, крововиливу та забитої рани на слизовій оболонці нижньої губи.

На підтвердження цих доводі під час розгляду його апеляційної скарги він надав апеляційному суду копію повідомлення про підозру ОСОБА_9, у якій встановлено, що саме ОСОБА_8 зазнав нападу від ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та отримав тілесні ушкодження.

Цим обставинам апеляційний судне дав належної оцінки. А показання свідка ОСОБА_10 фактично спотворив.

Зокрема, як випливає із вироку, наводячи показання свідка ОСОБА_10, суд вказав, що вона наочно бачила, як двоє молодиків б'ють ОСОБА_1 і той у відповідь махав руками, а потім впав на землю і його ці дві особи продовжували бити ногами. ОСОБА_1 спромігся підвестись та у відповідь став наносити удари нападникам, від яких один впав на землю, а інший почав втікати.

Разом з тим, апеляційний суд зазначив, що даний свідок не була очевидцем початку конфлікту і бачила, як ОСОБА_6 намагався відтягнути ОСОБА_9 та ОСОБА_7 від ОСОБА_1

Аналогічні показання щодо перебігу бійки дав суді свідок ОСОБА_14

Інші свідки, показання яких суд поклав в основу обвинувачення ОСОБА_1, не були очевидцями бійки, а прибігли на місце події, коли бійка фактично закінчилась.

З достатньо очевидністю не встановлено і мотив злочину, що також залишено апеляційним судом поза увагою. Засуджений стверджував, що ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 умисно побили його, використовуючи надуманий привід - попросили цигарки. Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_15 стверджували, що ОСОБА_1 безпричинно став до них чіплятись. В чому це полягало, судом у вироку не наведено.

З достатньою впевненість не наведено у вироку обґрунтування перебування ОСОБА_1 під час вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, про що він категорично заперечує. А показання свідків з цього приводу суперечливі.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні умисного злочину, суд як на обставину, що пом'якшує покарання врахував, що цей злочин він вчинив в під впливом сильного душевного хвилювання, спричиненого неправомірними діями та поведінкою потерпілого, поставивши під сумнів свої ж висновки щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження.

Апеляційний суд, дійшов висновку що ця пом'якшуюча обставина має бути виключена з мотивувальної частини вироку, втім у резолютивній частині вироку зазначив лише про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання.

При цьому резолютивна частина вироку апеляційного суду не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Зазначені порушення кримінального процесуального закону призвели до постановлення апеляційним судом незаконного вироку, який підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого ретельно перевірити доводи засудженого та його захисника щодо обґрунтованості його засудження за ч. 1 ст. 121 КК України, в тому числі і ти, на які він посилається у касаційній скарзі, доводи прокурора і, в залежності від встановленого, постановити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 436-438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора та засудженого задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Хмельницької області 01 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_1 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18