АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 602/1424/13-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/42/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілих-

цивільних позивачів ОСОБА_9

представника цивільного

відповідача ПАТ

ПРОСТО страхування ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування Зікеєвої УВ., на вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 25 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Білогір`я Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, працюючого доцентом кафедри хірургії Тернопільського державного медичного університету імені І.Я. Горбачевського, раніше не судимого, -
засуджено за ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі пункту є статті 1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання призначеного за даним вироком за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 8500 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 32710 грн. завданої матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди.

Зобов`язано ОСОБА_11 передати належний йому автомобіль марки Nissan Note-1.6i, 4 AT, р.н. НОМЕР_1 , в технічному стані, який був на момент пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді та реєстраційні документи на даний транспортний засіб ОСОБА_7 після відшкодування останнім завданої матеріальної шкоди.

Заборонено ОСОБА_11 розукомплектувати належний йому пошкоджений транспортний засіб марки Nissan Note-1.6i, 4 AT, р.н. НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_12 20000 грн. завданої моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства ПРОСТО-страхування в користь ОСОБА_11 100 000 грн. в рахунок страхового відшкодування завданої матеріальної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 01 листопада 2013 року, приблизно о 19 год. 00 хв. він, керуючи технічно справним автомобілем марки Volkswagen Vento р.н. НОМЕР_2 , рухаючись автомобільною дорогою Р-43 Тернопіль-Ланівці від М-19 до Р-32 в напрямку м.Ланівці, на 38 км + 550 м даної дороги, грубо порушуючи вимоги п.п. 11.3, 14.2 (в), 14.4 ПДР України, не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, порушивши правила обгону з метою обгону транспортного засобу, який рухався попереду в попутному напрямку, виїхав на зустрічну смугу, на якій допустив зіткнення з автомобілем марки Nissan Note, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в напрямку м.Тернопіль, в межах своєї смуги руху, із швидкістю біля 60 км/год. Внаслідок зіткнення транспортних засобів, водій автомобіля Nissan Note ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин грудної клітки проекційно грудині та закритого перелому її тіла, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, як одного із видів черепно-мозкової травми, закритого перелому кінцевої фаланги першого пальця лівої кисті та синця цієї самої фаланги, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування ОСОБА_13 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та стягнення з ПАТ ПРОСТО-страхування на користь ОСОБА_11 100 000 грн. в рахунок страхового відшкодування та відмовити у задоволенні цивільного позову до ПАТ ПРОСТО-страхування, посилаючись на те, що суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи та невірно провів оцінку поданих доказів, чим порушив норми матеріального і процесуального права.

В обґрунтування зазначає, що згідно зі ст.30.2 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. ПАТ ПРОСТО-страхування замовляло проведення автотоварознавчого дослідження для визначення вартості ліквідних залишків автомобіля Nissan Note, р.н. НОМЕР_1 . Згідно із звітом № 137-зал від 24.01.2014 року, утилізаційна вартість автомобіля становить 50 880, 37 грн. Відповідно до ст.29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

З урахуванням вищезазначених вимог законодавства на думку апелянта страхова виплата по зазначеній події становить 32 048, 27 грн., виходячи з наступного розрахунку: 82 828, 27 грн. (вартість автомобіля до ДТП)- 50 880 грн. (ринкова вартість автомобіля після ДТП) = 32, 048, 27 грн. (сума страхового відшкодування). Вказана сума пропонувалося до виплати потерпілому ОСОБА_11 , як добровільна страхова виплата, однак останній не прийняв її, вважаючи, що йому належить до виплати більша сума страхового відшкодування.

Крім цього, вважає, що у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив дорожньо-транспортну пригоду і його притягнуто до кримінальної відповідальності, умови укладеного між ним та ПАТ ПРОСТО-страхування договору добровільного страхування № 010949, у тому числі щодо страхового відшкодування внаслідок завдання шкоди майну позивача ОСОБА_11 , не діють та не можуть застосовуватися у даному випадку. Зазначений тип договору добровільного страхування цивільної відповідальності діє лише у випадку заподіяння майнової шкоди третім особам, внаслідок дій, які не містять ознаки кримінального правопорушення. Також, вважає неправомірним рішення суду, про те, що у випадку відшкодування потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди за рахунок ПАТ ПРОСТО-страхування шляхом стягнення з компанії 100 000 грн., пошкоджений автомобіль потерпілого Nissan Note, р.н. НОМЕР_1 слід передати не компанії, а іншому цивільному відповідачу ОСОБА_7 .

Також стверджує, що судом першої інстанції грубо порушено процесуальні права ПАТ ПРОСТО-страхування, зокрема тим, що суд вийшов за межі позовних вимог заявлених у письмовому цивільному позові ОСОБА_11 , про стягнення з ПАТ ПРОСТО-страхування 50 000 грн. страхового відшкодування, стягнувши з вказаного цивільного відповідача 100 000 грн. При цьому, будь-яких заяв про уточнення чи збільшення позовних вимог, страховій компанії, безпосередньо в ході судових засідань не надавалось, поштою не отримувалось. Про збільшення позовних вимог компанії стало відомо лише після ознайомлення представника з вироком суду.

В запереченні на апеляційні скарги представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 , вказує, що на її думку, рішення суду в частині задоволення позову у кримінальному провадженні є законним. Суд повно і всебічно дослідив обставини кримінального провадження, доводи сторін і наявні докази прийнявши обґрунтоване рішення.

Окрім того, вважає обґрунтованим рішення суду, щодо передачі пошкодженого автомобіля ОСОБА_7 , оскільки він застрахував свою відповідальність на визначений ліміт, сплатив страховій компанії відповідну суму коштів, тому саме страхова компанія має нести усі ризики, пов`язані з відшкодуванням шкоди в межах визначеного договором ліміту.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який вважає, що апеляційна скарга представника цивільного відповідача ОСОБА_13 в інтересах цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО страхування, підлягає частковому задоволенню, шляхом зміни вироку та зменшення суми стягнення матеріальної шкоди з цивільного відповідача - страхової компанії на користь потерпілого ОСОБА_11 до 50000 грн. та збільшення суми стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 до 82710 грн., представника цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування ОСОБА_10 , який просить апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі, змінити вирок шляхом відмови у задоволенні позову потерпілого ОСОБА_11 у кримінальному провадженні до цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО страхування в частині стягнення страхового відшкодування, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги і просять вирок залишити без змін, представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 , яка просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити вирок без змін, провівши за клопотанням прокурора часткове дослідження доказів, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що скарга представника цивільного відповідача в інтересах ПАТ ПРОСТО страхування, підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно п.2 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Як убачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції за результатами судового розгляду вищевказаного кримінального провадження, цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково. Зазначеним вироком з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 , стягнуто 32 710 грн. матеріальної шкоди та з ПАТ ПРОСТО страхування 100 000 грн. страхового відшкодування, завданої матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу потерпілого, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, обвинуваченим ОСОБА_7 .

Як встановлено колегією суддів, суд першої інстанції ухвалюючи вирок дійшов висновку про наявність підстав, щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 та цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО страхування вищезазначених сум матеріальної шкоди та страхового відшкодування, виходячи з наявності:

- полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/0932031, укладеного між ПАТ ПРОСТО- страхування та обвинуваченим ОСОБА_7 , з терміном дії з 08.12.2012 року до 07.12.2013 року, відповідно до якого ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого становить за шкоду заподіяну майну - 50000 грн. (т.1);

- полісу Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від нещасних випадків № 010949, укладеного між обвинуваченим ОСОБА_7 та ПАТ Просто страхування з терміном дії з 08.12.2012 року до 07.12.2013 року, відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50% встановленого ліміту відповідальності за шкоду заподіяну здоров`ю та майну третіх осіб, визначеному в загальній сумі 100 000 грн. (т.1) та з урахуванням того, що транспортний засіб, належний потерпілому ОСОБА_11 .

При цьому, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що відповідно до полісу Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від нещасних випадків №010949, укладеного між обвинуваченим ОСОБА_7 та ПАТ ПРОСТО страхування, який був предметом дослідження в суді апеляційної інстанції, і зокрема до підпункту 2.4.1.3 пункту 2.4.1 цього договору, не відноситься до страхового випадку та не здійснюється виплата страхового відшкодування за умов вчинення, або спроби вчинення страхувальником (водієм) дій за які передбачена кримінальна відповідальність в тому числі непокора органам влади, втеча з місця події, переслідування працівниками державної автомобільної інспекції.

За вказаних обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо покладення обов`язку відшкодування потерпілому ОСОБА_11 страхової виплати в сумі 100 000 грн., пов`язаної з пошкодженням його автомобіля, на ПАТ ПРОСТО-страхування повинен був урахувати, що дія полісу Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від нещасних випадків №010949, укладеного між обвинуваченим ОСОБА_7 та ПАТ ПРОСТО-страхування, не розповсюджується на випадок дорожньо-транспортної пригоди за участю водіїв ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , оскільки вона сталася, внаслідок вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а тому покладення обов`язку відшкодування цивільним відповідачем ПАТ ПРОСТО-страхування за цим полісом 50 000 грн. в рахунок страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_11 завданої матеріальної шкоди, є незаконним.

Крім цього, вирішуючи апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування, колегія суддів виходить з наступного.

У даному кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пред`явлено цивільний позов відповідно до якого останні в частині стягнення матеріальної шкоди, просять стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_11 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 82 710 грн. та з цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування 50 000 грн. неоплаченої суми страхового відшкодування завданої матеріальної шкоди (т.2 а.к.п.118-120).

Вказаний позов поданий з дотриманням вимог ст.128 КПК України, відповідає за формою та змістом вимогам встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства, обґрунтовано прийнятий судом першої інстанції, в межах даного кримінального провадження, до судового розгляду. З вказаними позовними вимогами ознайомлений учасник кримінального провадження представник цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування, чим дотримано його процесуальні права, як представника цивільного відповідача, передбачені ч.3 ст.62, ч.3 ст.63, ст.42 КПК України.

Разом з цим,встановлено,що під час судового розгляду позовні вимоги заявлені потерпілими були змінені, без дотримання вимог кримінального процесуального закону, шляхом оголошення в судовому засіданні, представником потерпілих,усної заяви про стягнення на користь ОСОБА_11 з цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування страхового відшкодування в сумі 100000 грн. та з обвинуваченого ОСОБА_7 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 32 710 грн., які суд безпідставно розглянув по суті.

При цьому, судом першої інстанції залишено поза увагою положення ч.4 ст.128 КПК України, яка встановлює, що форма та зміст позовної заяви у кримінальному провадженні, повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які предявляються у порядку цивільного судочинства, а також вимоги ч.1 ст.119 ЦПК України, відповідно до якої позовна заява подається у письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам ч.2 ст.119 ЦПК України.

Під час судового розгляду, потерпілі та їх представник, у письмовому вигляді змін до позовної заяви не подавали. Такі зміни, суд безпідставно прийняв в усній формі, недотримавшись вимог ч.4 ст.128 КПК України, ч.1 ст.119 ЦПК України, а тому вирішення судом першої інстанції позовних вимог, з виходом за їх межі, визначені у позовній заяві (т.2 а.к.п. 118-120), зокрема в частині стягнення з ПАТ ПРОСТО-страхування страхового відшкодування в розмірі більше як 50 000 грн., за умов недотримання потерпілими письмової форми цивільного позову у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає незаконним.

Таким чином, колегія суддів прийшла до переконання, що суд першої інстанції стягнувши з ПАТ ПРОСТО-страхування у користь потерпілого ОСОБА_11 , в рахунок страхового відшкодування завданої матеріальної шкоди гроші в сумі 100 000 грн. (за усною зміною позовних вимог потерпілих під час судового розгляду) безпідставно вийшов за межі позовних вимог, заявлених потерпілим ОСОБА_11 у вищевказаній позовній заяві (т.2 а.к.п.118-120).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини обвинуваченого ОСОБА_7 , який керуючи транспортним засобом Volkswagen Vento р.н. НОМЕР_2 , під час здійснення маневру обгін, виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з транспортним засобом Nissan Note р.н. НОМЕР_1 під керуванням потерпілого ОСОБА_11 , було пошкоджено автомобіль останнього.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України, передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність відбувається з урахуванням вимог, передбачених ст.1194 ЦК України, зокрема така особа, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 30.1 ст.30 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим, чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлюваний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Сторонами кримінального провадження, не оспорюються обставини, щодо визнання автомобіля, належного потерпілому ОСОБА_11 фізично знищеним, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої обвинуваченим ОСОБА_7 .

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції, при визначенні, на час судового розгляду, розміру майнової шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілого ОСОБА_11 обґрунтовано взято до уваги оцінку, проведену Тернопільською філією приватного підприємства Автоексперт (оцінювач аварійний комісар ОСОБА_14 ), щодо визначення середньо-ринкової вартості автомобіля марки Nissan Note, р.н. НОМЕР_1 , який був у користуванні потерпілого, станом на 04.06.2014 року (день проведення оцінки, наближеного до часу судового розгляду даного кримінального провадження), яка становить 12280 дол. США, що при курсі НБУ станом на 04.06.2014 року складає 132 710 грн. (т.2 а.к.п.132).

При цьому, судом вірно враховано рекомендації викладені у п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до якого при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, про наявність підстав, щодо стягнення на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальної шкоди в сумі 132 710 грн. за умов пошкодження належного йому на праві приватної власності автомобіля Nissan Note, р.н. НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченого ОСОБА_7 , з урахуванням реальної вартості втраченого потерпілим майна, на день розгляду справи.

Разом з цим колегія суддів вважає, що розподіл відшкодування завданої потерпілому матеріальної шкоди, судом першої інстанції проведено невірно, із застосуванням норми матеріального права, зокрема п.30.3 ст.30 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яка після внесення змін у редакції Закону України від 05.07.2012 року № 5090-VІ, втратила чинність і не діяла на час розгляду даного кримінального провадження, а також без урахування положень підпункту 2.4.1.3 пункту 2.4.1 полісу Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від нещасних випадків № 010949, укладеного між обвинуваченим ОСОБА_7 та ПАТ Просто страхування відповідно до якого не відноситься до страхового випадку та не здійснюється виплата страхового відшкодування за умов вчинення, або спроби вчинення страхувальником (водієм) дій за які передбачена кримінальна відповідальність.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у кримінальному провадженні, наданих сторонами та учасниками процесу доказів заподіяння потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди в сумі 132 710 грн., внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України ОСОБА_7 , з цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування слід стягнути у користь потерпілого ОСОБА_11 неоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн., в межах полісу обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/0932031, укладеного між обвинуваченим ОСОБА_7 та ПАТ ПРОСТО-страхування, а з обвинуваченого ОСОБА_7 , з урахуванням вимог ст.1194 ЦК України, матеріальну шкоду (різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 82 710 грн.

Оскільки, судом апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду, встановлено вищевказану невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки в частині вирішення цивільного позову, зокрема вищевказані положення полісу Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від нещасних випадків № 010949, укладеного між обвинуваченим ОСОБА_7 та ПАТ Просто страхування, тому оскаржуваний вирок підлягає зміні.

Доводи представника цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування в частині того, що зобов`язання судом потерпілого ОСОБА_11 передати належний йому автомобіль марки Nissan Note 1.6 і, 4 АТ , р.н. НОМЕР_1 , в технічному стані, який був на момент пошкодження автомобіля в ДТП та реєстраційні документи на даний транспортний засіб обвинуваченому ОСОБА_7 , після відшкодування останнім завданої матеріальної шкоди, а не цивільному відповідачу ПАТ ПРОСТО-страхування, суперечить вимогам закону, колегія суддів вважає безпідставними.

При цьому, колегією суддів враховано вищевказані положення п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до яких ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд, з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду; наявну письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_7 від 25.11.2014 року про вирішення судом питання щодо передачі йому автомобіля потерпілих, за умов покладення на нього обов`язку відшкодування завданої шкоди (т.2 а.к.п.249), а також те, що з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого стягується більша частина завданої матеріальної шкоди в сумі 82 710 грн., і тому вважає, що підстави для зміни вироку в цій частині, як про це просить апелянт, відсутні.

Аналіз вищезазначених норм Цивільного кодексу України, зокрема ч.1 ст.1166, ч.2 ст.1187, ст.1192, 1194 ЦК України, положень Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-IV (із змінами та доповненнями), положень полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0932031, наявних у кримінальному провадженні доказів, беззаперечно вказує на те, що заподіяна ОСОБА_11 матеріальна шкода в сумі 132 710 грн., підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування неоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн., в межах зазначеного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/0932031, та з обвинуваченого ОСОБА_7 , яким завдано матеріальну шкоду - різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 82710 грн., а тому колегія суддів не бере до уваги посилання представника цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування на те, що страхова виплата по зазначеній події повинна становити 32 048, 27 грн., виходячи з вартості автомобіля до ДТП - 82 828, 27 грн. та ринкової вартості автомобіля після ДТП - 50 880 грн. і оцінює їх критично.

Представником цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування, до апеляційної скарги 18.03.2015 року долучено ксерокопію звіту №137-зал від 24.01.2014 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_15 , щодо визначення утилізаційної вартості автомобіля потерпілого ОСОБА_11 , із зазначенням утилізаційної вартості автомобіля потерпілого після ДТП в розмірі 101 111, 14 грн., яка є у двічі більшою від тієї, яку зазначено у звіті № 137-зал від 24.01.2014 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_16 (т.2 а.к.п.245), що був предметом дослідження, як доказ в суді.

За змістом ч.3 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції за клопотанням учасників судового провадження, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В матеріалах кримінального провадження, відсутні відомості про те, що представником цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування в суді першої інстанції заявлялося клопотання про дослідження вищевказаного звіту № 137-зал від 24.01.2014 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_15 , який було долучено до апеляційної скарги, щодо визначення утилізаційної вартості автомобіля потерпілого ОСОБА_11 в сумі 101 111,14 грн., не надано доказів того, що на час ухвалення вироку, не було відомо про наявність вказаного звіту, представник ПАТ ПРОСТО страхування ОСОБА_10 відмовився від його дослідження, у зв`язку з невідомим походженням даного звіту, а тому, колегія суддів вважає, що вказаний звіт не може бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції, як доказу в даному кримінальному провадженні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.128, 129, 404, 405, 407, 408, 409, 411, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 25 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України змінити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь позивача матеріальної шкоди, зокрема різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 82710 грн. (вісімдесят дві тисячі сімсот десять гривень) та з цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування на користь позивача неоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн. задовольнити.

Стягнути з цивільного відповідача ПАТ ПРОСТО-страхування у користь потерпілого ОСОБА_11 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч) неоплаченої суми страхового відшкодування, у зв`язку з пошкодженням, належного йому на праві приватної власності автомобіля Nissan Note 1.6 і, 4 АТ , р.н. НОМЕР_1 , під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 у користь потерпілого ОСОБА_11 82 710 грн. завданої матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, належного йому транспортного засобу Nissan Note 1.6 і, 4 АТ , р.н. НОМЕР_1 (різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою).

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, які тримаються під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

________________ _______________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2