АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/3188/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/80/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2015 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції через його необґрунтованість та неповноту судового слідства, а також через постійне порушення його процесуальних прав під час судового розгляду із-за відхилення його питань свідкам під час їх допиту.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим в тому, що він 24.09.2013 р., приблизно о 08.30 годин, знаходячись у пішохідному переході, розташованому напроти входу до Центрально-Міського ринку, по вул. Лермонтова, у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, на ґрунті неприязних відносин, які склалися між ним та ОСОБА_8 , умисно, кулаком наніс один удар в обличчя останньої, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в слизову оболонку нижньої губи, які згідно з висновком судово-медичного експерта №2775 (2439-13) від 06.11.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень як такі, що мають незначні скороминучі наслідки, які виникли від одноразової дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею.
Вищезазначене діяння, вчинене ОСОБА_6 , було кваліфіковане за ч.1 ст.125 КК України за ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, з призначенням покарання у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 витрати за проведення судово-медичного обстеження у розмірі 74 (сімдесят чотири) грн. 35 коп. та 3000 (три тисячі) грн. моральної шкоди, а всього (три тисячі сімдесят чотири) грн. 35 коп.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що вирок суду підлягає скасування, оскільки він є необґрунтованим, ухваленим з порушенням його процесуальних прав через відхилення його уточнюючих питань під час допиту свідків у справі.
Крім того, обвинувачений заявив клопотання допитати під час апеляційного розгляду свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про наявність яких йому стало відомо лише після ухвалення вироку стосовно нього, у зв`язку з чим він не заявляв про їх допит в суді першої інстанції.
Під час судового засідання при апеляційному розгляді обвинувачений свою апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити. Просив допитати в якості свідка ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , та не допитувати в якості свідка раніше заявлену ним ОСОБА_10 . Ухвалою колегії суддів від 10.02.2015 року було постановлено частково задовольнити клопотання ОСОБА_6 та допитати в якості свідка ОСОБА_9 , яка зі слів ОСОБА_6 була очевидцем подій 24.09.2013 року.
Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні під час апеляційного розгляду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , просила не брати до уваги свідчення нового свідка ОСОБА_9 , яка не була присутня під час подій 24.09.2013 року , у суді першої інстанції не допитувалась, не заявлялась як свідок, вбачає заінтересованність свідка на користь ОСОБА_6 .
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор прохав колегію суддів залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, оскільки вважав вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим, а доводи обвинуваченого щодо порушення його права на захист під час судового розгляду та необ`єктивності і неповноти судового розгляду безпідставними, такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Свідчення, допитаного свідка ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду, вважав такими, що суперечать зібраним у кримінальному провадженні доказам та не пов`язуються з ними.
Під час судового засідання при апеляційному розгляді, за клопотанням обвинуваченого була допитана свідок ОСОБА_9 , яка з її слів наче б то була очевидцем події. В судовому засіданні пояснила, що 24.09.2013р. йшла на день народження своєї подруги ОСОБА_12 і у підземному переході, розташованому напроти входу до Центрально-Міського ринку по вул. Лермонтова міста купувала квіти. Стала свідком сварки між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_8 через розташування їх столів та товару для торгівлі. Вона не бачила, щоб обвинувачений наносив удар потерпілій, проте бачила, що потерпіла ОСОБА_8 наклонилась під свій торговий стіл та обличчям вдарилася об його край. Про вказані події згадала, коли розпочала торгівлю у підземному переході поряд з обвинуваченим ОСОБА_6 , дізналась про його проблему, а саме вже після ухвалення вироку.
Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а вирок суду залишенню без змін, виходячи зі слідуючого.
Відповідно до вимог ст.404 ч.1 КПК України, вирок суду переглядається апеляційним судом у межах наданої апеляційної скарги.
Виходячи зі змісту ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним кодексом України; ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці вимоги закону судом першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 125 ч.1 КК України та призначення міри покарання за цією статтею, дотримані в повній мірі.
Зокрема, свої висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції правильно та ретельно обґрунтував доказами, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону, дослідивши і проаналізувавши:
· показання самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який під час судового слідства вину в інкримінованому йому злочині не визнавав пояснив, що 24.09.2013 року близько 08.30 год., знаходячись у пішохідному переході, розташованому навпроти входу до Центрально-Міського ринку по вул. Лермонтова, вивозив товар для торгівлі та розміщував його на вітрині. Поруч з ним знаходилась ОСОБА_8 , яку він попросив зрушитися в бік та пішов за іншим товаром, коли він повернувся, потерпіла жодним чином на його прохання не зреагувала, після чого він підійшов до її столу і почав переміщувати його в бік, вона ж зі своєї сторони почала здійснювати йому перешкоди - падала на стіл та виражалася нецензурною лексикою. Після цього потерпіла зателефонувала своєму господарю та почала збирати свій товар, а близько о 15.00 год. повернулася та почала розповідати, що він їй наніс тілесні ушкодження в область обличчя. Просить суд винести виправдувальний вирок;
· потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що 24.09.2013 року близько 08.30 год., знаходилася у пішохідному переході, розташованому навпроти входу до Центрально-Міського ринку по вул. Лермонтова, вона стояла біля свого робочого місця, коли підійшов ОСОБА_6 та сказав їй зрушити стіл в сторону, яким чином вона не зрозуміла, оскільки там не було місця, після чого обвинувачений почав сам зсовувати її стіл та весь товар почав падати на землю, в результаті чого вона зробила йому зауваження, але він не реагував та почав ображати її нецензурною лайкою. Після цього обвинувачений підійшов до неї та завдав удар правою рукою в обличчя, в результаті чого на обличчі був крововилив і їй було нанесено легкі тілесні ушкодження;
· свідка ОСОБА_13 , який суду пояснив, що орендує приміщення у пішохідному переході, розташованого навпроти входу до Центрально-Міського ринку по вул. Лермонтова, 24.09.2013 року близько о 08.30 год. бачив як обвинувачений зсував столи з товаром ОСОБА_8 , після чого обвинувачений з потерпілою виражалися нецензурною лайкою, після чого ОСОБА_14 підійшов до потерпілої та наніс їй удар правою рукою в обличчя, потерпіла почала тікати в магазин, який знаходився поблизу;
· свідка ОСОБА_15 , яка суду пояснила, що 24.09.2013 року зранку знаходилася на своєму робочому місці в пішохідному переході навпроти входу до Центрально-Міського ринку, розкладала товар, почула гуркіт столів і побачила, що зі столу потерпілої весь товар був розкиданий, обвинувачений висловлювався в сторону потерпілої нецензурними словами, після чого побачила як той правою рукою наніс потерпілій удар в область губи, від чого та присіла, з губи почала текти кров, також вона бачила як він замахував ногою в сторону потерпілої, але не бачила момент зіткнення ноги з тілом потерпілої. Вона знаходилася від обвинуваченого та потерпілої на відстані приблизно 1,5-2 м, як вона зрозуміла конфлікт виник через неправильне місце розташування столів потерпілою.
Також, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину підтвердилася вивченими та проаналізованими належним чином у судовому засіданні письмовими матеріалами справи, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.09.2013 р. (а.с.2);
- актом судово-медичного обстеження №2439 від 24.09.2013 р., відповідно до висновку якого в ОСОБА_8 виявлені крововиливи в слизову оболонку нижньої губи, яке виникло від дії тупого твердого предмету (предметів). Характер виявлених ушкоджень, при первинному обстеженні, а саме ступінь їх загоєння (крововилив темно-червоного кольору), свідчать, що давність їх виникнення може відповідати строку вказаному обстежуваною. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки (а.с.4);
- висновком експерта №2775 (2439-13) від 04.11.2013р., згідно якого у ОСОБА_8 виявлені крововиливи в слизову оболонку нижньої губи, час виникнення ушкоджень відповідає 24.09.2013р., за характером виявлене ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки, ушкодження виникло від одноразової дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею (а.с.22).
При цьому, колегія суддів вважає, що є необґрунтованим посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що після допиту свідків в суді першої інстанції збільшився об`єм обвинувачення щодо ОСОБА_6 в частині завдання ним потерпілій удару ногою в нижню частину тазу ззаду, оскільки під час проведеного судового слідства в суді першої інстанції розглядалось обвинувачення у відношенні ОСОБА_6 , представлене органом обвинувачення. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 пред`являлось обвинувачення органом досудового слідства за ст.125 ч.1 КК України (а.с.71, 75), яке знайшло своє підтвердження в процесі судового слідства , а саме: 24.09.2013р., приблизно о 08-30 годині, ОСОБА_6 , знаходячись у пішохідному переході, розташованому навпроти входу до Центрально-Міського ринку по вул.Лермонтова міста Кривого Рогу, на ґрунті неприязних відносин, які склались між ним та потерпілою ОСОБА_8 , умисно, кулаком наніс один удар в обличчя останньої, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичного експерта №2775 (2439-13) від 06.11.2013р. (а.с.149-150).
Тому, твердження обвинуваченого в його апеляційній скарзі, що він не завдавав потерпілій ОСОБА_16 удару ногою у нижню частину тазу ззаду, є безпідставними, оскільки такі дії обвинуваченого не були предметом розгляду в суді першої інстанції та не входили в об`єм обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 під час проведеного досудового слідства, що також вбачається з матеріалів кримінального провадження, а тому, не може бути і предметом розгляду в апеляційній інстанції, згідно вимог ст.ст.337, 404 ч.4 КПК України.
Крім того, як вбачається з обвинувального акту та вироку суду, подія між потерпілою та обвинуваченим відбулася 24.09.2013р. приблизно о 08-30 годин, про що сторони кримінального провадження не заперечували, протокол прийняття заяви від ОСОБА_16 про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) було складено 24.09.2013р. о 09-40 годин у приміщенні Центрально-Міського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області, у зв`язку з чим, твердження обвинуваченого, що потерпіла після сварки з ним не одразу звернулась до правоохоронних органів, не знаходить свого підтвердження.
Також, є необґрунтованим посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо не встановлення судом мотиву вчинення ним інкримінованого йому злочину, оскільки згідно технічного запису перебігу судового засідання, прослуханому в стадії підготовки справи до апеляційного розгляду, дане питання було предметом розгляду в суді першої інстанції, судом з`ясовувалось у сторін на ґрунті чого у них виникли неприязні стосунки, а також, обвинуваченим та потерпілою не заперечувався факт того, що через незгоду між ними щодо розміщення торгових столів та товару, асортименту товару, який продавався потерпілою у підземному переході, між ними неодноразово виникали сварки, як і сварка 24.09.2013 року .
Як вбачається з обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 , судом було встановлено обов`язкову складову суб`єктивної сторони складу злочину, передбачувану ст.125 ч.1 КК України, а саме умисел, тобто наявність неприязних відносин обвинуваченого с потерпілою, внаслідок чого останній було заподіяно умисне легке тілесне ушкодження.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно критично віднісся до показань обвинуваченого ОСОБА_6 щодо заперечення нанесення ним потерпілій тілесних ушкоджень, визнав їх неправдивими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження як в суді першої інстанції, так і під час судового слідства в апеляційній інстанції, спростовуються поясненнями потерпілої ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні підтвердила свої пояснення, надані нею під час судового розгляду в суді першої інстанції та наполягала на них, а також, поясненнями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та письмовими матеріалами справи, які були перевірені під час апеляційного розгляду.
Що ж стосується пояснень свідка ОСОБА_9 , яка була допитана в судовому засіданні при перегляді рішення суду першої інстанції, то колегія суддів відноситься до них критично, приходить до висновку, що вони є неспроможними .Після з`ясування у свідка дати народження її подруги ОСОБА_12 , на день народження якої вона йшла через місце пригоди ІНФОРМАЦІЯ_2 , з`ясовано судом, що ця подруга народилась не 24, а 20 вересня. Крім того, вказаний свідок з`явився лише після ухвалення вироку судом першої інстанції, під час допиту якої було встановлено, що після того, як вона почала торгівлю поряд з обвинуваченим у підземному переході, та дізналась про його проблему, то й згадала події 24.09.2013р., незважаючи , що з часу пригоди до часу її допиту в апеляційній інстанції минуло майже півтора роки. У зв`язку із зазначеним колегія суддів ставить під сумнів, що свідок може так детально пам`ятати про події 24.09.2013р.
Крім того, пояснення свідка ОСОБА_9 спростовуються свідченнями очевидців події свідків у справі ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , поясненнями самої потерпілої ОСОБА_16 , та не погоджуються з іншими доказами у справі.
Твердження обвинуваченого, що під час судового розгляду в суді першої інстанції було порушено його процесуальні права через безпідставне відхилення запитань до свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 під час їх допиту, клопотань, також не знайшло свого підтвердження під час перевірки вироку суду.
Так, згідно журналів судових засідань (а.с.106, 136 оборот-137) та технічного запису перебігу судового засідання, прослуханого в стадії підготовки справи до апеляційного розгляду, головуючим суддею в суді першої інстанції, відповідно до вимог ст.337 КПК України, знімались питання, які виходили за рамки пред`явленого обвинувачення, а саме: щодо наявності у потерпілої ліцензії на продаж цигарок, щодо власника товару та інші.
Що стосується тверджень обвинуваченого про суперечності у поясненнях свідків стосовно наявності у потерпілої ОСОБА_8 після сварки з обвинуваченим крові на обличчі, то вони є також неспроможними.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що посилання обвинуваченим під час апеляційного розгляду на невірні пояснення свідка ОСОБА_17 є безпідставними, оскільки на час розгляду справи в суді першої інстанції вказаний свідок померла (а.с.113), а тому її свідчення не перевірялись судом безпосередньо, і не можуть бути допустимими доказами згідно вимог ст.23, 84-86, 94 КПК України.
Пояснення свідка ОСОБА_15 надавала в судовому засіданні в суді першої інстанції з дотримання вимог кримінального процесуального закону, згідно технічного запису перебігу судового засідання, прослуханого в стадії підготовки справи до апеляційного розгляду, у неприязних відносинах свідок та обвинувачений не перебували та підстав обмовляти обвинуваченого у свідка не було, що ними не заперечувалось при допиті вказаного свідка.
Крім того, як вбачається з висновку експерта №2775 (2439-13) від 04.11.2013р.(а.с.22) та акта судово-медичного обстеження №2439 від 24.09.2013 р. (а.с.4), фотографій, оглянутих під час судового розгляду в апеляційній інстанції, у ОСОБА_8 виявлені крововиливи в слизову оболонку нижньої губи, яке виникло від дії тупого твердого предмету (предметів). Характер виявлених ушкоджень, при первинному обстеженні, а саме ступінь їх загоєння (крововилив темно-червоного кольору), свідчать, що давність їх виникнення може відповідати строку вказаному обстежуваною - 24.09.2013р. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.
Також , колегія суддів не погоджується з доводами апеляції обвинуваченого і з підстав того, що суд першої інстанції безпідставно поклад в обґрунтування обвинувального вироку як доказ висновок судово-медичного експерта №2775 (2439-13) від 06.11.2013р., в якому, на думку апелянта, невірно зазначено фактичні обставини, в тому числі , розмір заподіяних тілесних ушкоджень та предмет, яким їх було заподіяно.
Після перевірки матеріалів кримінального провадження та вироку колегія суддів дійшла висновку, що вказаний висновок судово-медичного експерта було отримано органами досудового слідства з дотриманням вимог ст.93 КПК України, а тому такий доказ у справі є допустимим. Висновки експерта ніким із учасників судового провадження після повідомлення їм про отримання такого висновку (а.с.23,24) не оскаржувалися ні під час досудового слідства, ні під час судового розгляду при дослідженні та оголошенні матеріалів справи 09.10.2014р., згідно технічного запису перебігу судового засідання, прослуханого в стадії підготовки справи до апеляційного розгляду.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, критично ставиться до показань обвинуваченого щодо заперечення нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, пояснень свідка ОСОБА_9 , вважає їх неправдивими, оскільки після перевірки їх під час судового слідства в апеляційній інстанції, вони не знайшли свого підтвердження та спростовуються поясненнями самої потерпілої ОСОБА_16 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , досліджених апеляційною інстанцією згідно технічного запису перебігу судового засідання (а.с.93-94,106,136-137), які погоджуються з їх поясненнями, наданими під час досудового слідства (а.с.3, 11, 12-13, 16-17, 54-55, 56-57) та письмовими доказами у справі в межах пред`явленого обвинувачення, що було предметом дослідження в суді першої інстанції, та про що вірно зазначив суд в оскарженому вироку.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд справи судом першої інстанції проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні доказах, досліджених судом відповідно до вимог ст.ст.23, 93, 94 КПК України, яким згідно вимог ст.374 КПК України судом була надана належна оцінка у вироку.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а судом першої інстанції правильно та всебічно розглянуто всі обставини кримінального провадження, і суд правильно дійшов висновку, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ст.125 ч.1 КК України за викладених у вироку суду першої інстанції обставин, його дії правильно кваліфіковано за ознаками: умисне легке тілесне ушкодження.
На думку колегії суддів, рішення суду щодо виду і міри покарання належним чином вмотивоване, є законним, справедливим, ухваленим з урахуванням вимог ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .
Вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року у відношенні ОСОБА_6 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішенняю.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4