У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,
суддів:ОСОБА_10, ОСОБА_11
за участю прокурора ОСОБА_12,
захисника ОСОБА_13,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 09 червня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2012 року ОСОБА_6 засуджено:

- за ч. 2 ст. 367 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 2 роки і сплатою штрафу в розмірі 3 400 грн. На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;

- за ч. 3 ст. 365 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_14 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року постанову місцевого суду від 31 жовтня 2014 року залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень та відновлення йому строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду. Зазначає, що суди дійшли помилкового висновку про безпідставне пропущення ним строку на апеляційне оскарження, при цьому не врахували, що відповідно до національних та міжнародних законодавчих актів кожному гарантується право на судовий захист.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, котрий заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом.

Частинами 2, 4 ст. 353 КПК України 1960 року у разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову, про відновлення пропущеного строку. За результатами розгляду клопотання суд виносить ухвалу, постанову, якою відновляє пропущений строк або відмовляє у його відновленні і визнає апеляцію такою, що не підлягає розгляду.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_6 засуджений вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2012 року.

17 липня 2014 року захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_14 подав до суду апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного вироку. При цьому він зазначив, що ОСОБА_6 не мав можливості оскаржити судове рішення в строки, передбачені кримінально-процесуальним законодавством, через політичні мотиви, оскільки на його адресу висувались погрози щодо зміни вироку з метою погіршення його становища.

31 жовтня 2014 року в судовому засіданні Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_6 підтвердив, що лише в 2014 році після зміни влади він звернувся до суду, раніше на його адресу висловлювалися погрози про призначення йому реального покарання.

Місцевий суд, відмовляючи в задоволенні клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження вироку щодо ОСОБА_6, зазначив лише те, що заявник не вказав інших, крім політичних, причин пропуску строку, а тому це клопотання не підлягає задоволенню. Однак свого рішення суд першої інстанції нічим не мотивував і не дав належної оцінки доводам заявника.

Крім того, в постанові місцевого суду відображена позиція прокурора з приводу заявленого захисником ОСОБА_14 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка не підтверджується відображеними в протоколі судового засідання даними, що суперечить ч. 2 ст. 87 КПК України 1960 року.

За таких обставин районний суд дійшов передчасного висновку про відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6

Апеляційний суд, переглядаючи справу, не виправив помилки суду першої інстанції і залишив рішення місцевого суду без зміни.

При цьому апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляцію захисника ОСОБА_8, усупереч вимогам ст. 377 КПК України 1960 року належним чином не мотивував своєї ухвали, не навів ґрунтовного аналізу доводів поданої апеляції, не надав відповіді на посилання апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6, а щодо правильності висновків суду першої інстанції обмежився однією загальною фразою.

За таких обставин постанова Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року та ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року не можуть вважатись законними та обґрунтованими, оскільки постановлені з істотними порушеннями кримінально-процесуального закону, що у відповідності до вимог ст. 398 КПК України 1960 року є підставою для скасування судових рішень.

При новому розгляді справи необхідно усунути зазначені порушення закону та постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України та статтями 394 - 396 КПК України 1960 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11