Справа №: 1-163/10
ВИРОК

Іменем України

"07" вересня 2010 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Куковенкова С.В.

при секретарі - Стасенко Ю.С.

з участю прокурора - Петрова І.М.

захисника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії справу про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не працюючого, не одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 вчинив відкрите викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.

Так він, 29.07.04 року, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та знаходячись в барі, розташованому на території ринку с. Димитрове м. Олександрії, став свідком конфлікту, що виник між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Близько 02.00 години ночі ОСОБА_4, разом з невстановленою слідством дівчиною вийшов з бару. ОСОБА_3 та ОСОБА_5, з метою заволодіння майном ОСОБА_4, також вийшли з бару. ОСОБА_2, не будучи обізнаним з намірами вказаних осіб, слідом за ними вийшов з бару. Біля будинку № 12 по вул. 40 років Жовтня с. Димитрове, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 напали на ОСОБА_4 ОСОБА_2 вважаючи, що виникла бійка є продовженням виниклого конфлікту в барі, в бійку не вмішувався, а утримував дівчину. Після того, як потерпілий ОСОБА_4 з місця пригоди втік, ОСОБА_2, за пропозицією ОСОБА_3, піднявши з землі мобільний телефон «Моторола» вартістю 449 грн., який належав ОСОБА_4, залишив його собі. Безпосередньо після цього, ОСОБА_2 був затриманий громадянами на місці скоєння цього злочину.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_2 були кваліфіковані як злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоровя особи, яка зазнала нападу (розбій), скоєний за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину по предявленому обвинуваченню за ч. 2 ст. 187 КК України визнав частково, суду пояснив що вину визнає частково, тому що попередньої змови на напад на потерпілого з метою його пограбування не було.

29.07.04 року він дійсно перебував у м. Олександрії, оскільки служив у ЗС України за контрактом та отримав відпустку. 29.07.04 року він разом із своїми знайомими ОСОБА_3 та ОСОБА_5 поїхали в с. Димитрове до дівчат, але дівчат не було і вони зайшли до бару, де вживали горілку. Неподалік від них за столиком сиділи хлопці, які грали в карти, через деякий час ОСОБА_3 підійшов до них та запитав, чи може і він пограти з ними в карти, але один з них, а саме ОСОБА_4 сказав у грубій формі, що йому тут нічого робити і щоб він забирався геть. Потім він бачив, як потерпілий ОСОБА_4, почав збиратись і вийшов на вулицю разом із дівчиною. За ним слідом вийшли Гайдар та ОСОБА_5, а через деякий час вийшов і він.

Він побачив, що в темряві між собою бються ОСОБА_4 та Гайдар з ОСОБА_5. Він не став лізти в бійку і утримував від цього дівчину, яка вийшла разом з ОСОБА_4. Потім дівчина кудись втекла, ОСОБА_4 теж втік. ОСОБА_3 крикнув йому, щоб він підняв з землі телефон і він підняв з землі телефон та тримав його у руці. Тут підбігли друзі потерпілого, які почали його бити, схопили та відвели назад до бару. Телефон у нього забрали.

Потерпілий ОСОБА_4 та свідки в судове засідання не зявилися, їх свідчення були оголошені в ході судового розгляду справи. З оголошених показань потерпілого ОСОБА_4 вбачається, що під час нападу на нього він чув, як хтось з нападників сказав «ОСОБА_2, візьми телефон», чим підтверджуються свідчення підсудного. Потерпілий прямо не вказує на підсудного як на особу, яка напала на нього та завдала тілесних ушкоджень.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, судом встановлено, що 29.07.04 року, у вечірній час, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 знаходились в барі на території ринку с. Димитрове в м. Олександрії. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникла сварка. Коли ОСОБА_4 з невстановленою слідством дівчиною вийшов з бару, то ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_5 наздогнати та пограбувати ОСОБА_4, на що ОСОБА_5 дав свою згоду. Про таку домовленість ані ОСОБА_3, ані ОСОБА_5 ОСОБА_2 не повідомили.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5, наздогнавши потерпілого ОСОБА_4 біля будинку № 12 по вул. 40 років Жовтня с. Димитрово, розпочали бійку. Підійшовши до місця події, ОСОБА_2 утримував дівчину, щоб вона не вмішувалась. ОСОБА_2 вважав, що виникла бійка є продовженням конфлікту, що виник в барі між потерпілим та ОСОБА_3 Дівчина, вирвавшись від ОСОБА_2, побігла до бару, де повідомила друзів ОСОБА_4 про бійку. У цей же час потерпілий ОСОБА_4 втік з місця події. ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_2 взяти мобільний телефон потерпілого. Останній підібрав мобільний телефон ОСОБА_4 Незабаром, на місце бійки прибігли знайомі ОСОБА_4, де затримали ОСОБА_2, який викинув мобільний телефон, а ОСОБА_3 та ОСОБА_5 втекли.

Вироком Олександрійського міськрайонного суду від 19.01.05 року, яким було засуджено ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України, обвинувачення у викраденні 700 грн. у потерпілого виключено за недоведеністю.

Тому, з обвинувачення ОСОБА_2 також підлягає виключенню обвинувачення у викраденні у потерпілого 700 грн.

Таким чином, у судовому засіданні не знайшла свого підтвердження участь ОСОБА_2 у розбійному нападі разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на ОСОБА_4, з метою заволодіння його майном.

Дії ОСОБА_2 слід правильно кваліфікувати як злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він відкрито, без застосування насильства, за змовою з ОСОБА_3, заволодів мобільним телефоном, втраченим ОСОБА_4 на місці бійки.

Обираючи міру покарання підсудному, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу підсудного, який раніше не судимий, не працює, за місцем військової служби, навчання та роботи характеризується виключно позитивно.

Обставинами, що помякшують відповідальність, суд визнає щире каяття, обставиною, що обтяжує відповідальність, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Суд також враховує, що з моменту вчинення злочину пройшов досить тривалий час та те, що підсудний з листопада 2009 року знаходиться під вартою.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити підсудному покарання у виді позбавлення волі, також суд вважає за можливе звільнити підсудного від відбування покарання, з встановленням іспитового строку, на підставі ст. 75 КК України.

Судових витрат по справі немає.

Речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов, заявлений на досудовому слідстві потерпілим ОСОБА_4, слід залишити без розгляду, як не підтриманий потерпілим в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 321 - 324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_2 визнати винним і призначити покарання за ст. 186 ч. 2 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України, зобовязати засудженого не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи та повідомляти органи кримінально - виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи.

У строк відбуття покарання зарахувати час знаходження засудженого під вартою з моменту затримання, тобто з 27 листопада 2009 року.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_2 змінити, з утримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнивши його з під варти в залі суду.

Цивільний позов ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 15 діб з моменту його проголошення, через Олександрійський міськрайонний суд.

Головуючий: підпис

З оригіналом згідно : Суддя Куковенков С.В.