АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/3063/14-к Номер провадження 11-кп/786/121/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 115 КК України ОТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000170 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 309 КК України.

ВСТАНОВИВ :

Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 листопада 2014 року ОСОБА_9 визнано винним:

- за ч.1 ст.115 КК України на 8 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.309 КК України на 6 місяців арешту.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі.

В частині обвинувачення у незаконному виготовленні, придбанні та зберіганні без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу масою в перерахунку на висушену речовину - 49,866 грамів ОСОБА_9 - виправдано.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 399,69 грн. витрати на проведення експертизи наркотичних засобів №144 від 22.07.2014, 196,56 грн. витрати на проведення дактилоскопічної експертизи №727 від 27.08.2014, а всього 596,25 грн.

Вирішено питання про речові докази.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 липня 2014 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_9 приїхав автомобілем НОМЕР_1 до власного торгівельного вагончику, розташованого на узбіччі 191 кілометру автодороги Київ-Харків-Довжанський неподалік с. Новаки Лубенського району Полтавської області, де він разом з ОСОБА_10 здійснював реалізацію меду. На місці ОСОБА_9 виявив те, що ОСОБА_10 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого між ними на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин розпочалася сварка.

Під час сварки ОСОБА_9 в період часу близько з 11 до 12 години почав бити ОСОБА_10 , нанісши йому не менше п`яти ударів кулаком правої руки в обличчя, від яких останній впав спиною на землю. Продовжуючи побиття, ОСОБА_9 наніс правою та лівою ногами взутими в капці, не менше п`яти ударів по животу та грудній клітці ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_9 взяв з землі дерев`яну рейку довжиною 157 см, товщиною 2 х 4 см, та, тримаючи її в правій руці, наніс не менше п`яти ударів по правій руці ОСОБА_10 , якою останній закривався від ударів.

В цей час у ОСОБА_9 раптово виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 шляхом задушення руками. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 схопив ОСОБА_10 правою рукою за шию та з великою силою здавлював її, доки потерпілий не перестав подавати ознак життя.

Після вчиненого вбивства ОСОБА_9 , з метою приховування слідів злочину, поклав труп ОСОБА_10 до багажного відділення автомобіля НОМЕР_1 . До даного автомобіля ОСОБА_9 також поклав дві цеглини, два фрагменти бетонного каменю та частини металевого дроту, які знайшов біля вагончику.

На вказаному автомобілі ОСОБА_9 приїхав до місця проживання свого батька ОСОБА_11 в с. Лісова Слобідка Чорнухинського району Полтавської області, де попросив останнього допомогти втопити в річці труп ОСОБА_10 . На прохання сина ОСОБА_11 пішов до свого сусіда ОСОБА_12 , у якого позичив човна, пославшись на те, що вирішив порибалити.

В подальшому ОСОБА_9 на автомобілі ЗАЗ приїхав до місцевого пляжу на річку Удай, де прив`язав за допомогою металевого дроту фрагменти бетонного каменю до шиї та тулубу трупу ОСОБА_10 , а також дві цеглини - до нижніх кінцівок. Після цього, ОСОБА_9 поклав труп у човен, вивіз по річці на відстань близько 140 метрів від пляжу за течією річки та скинув у воду.

Крім того, на початку липня 2014 року, в обідній час доби, ОСОБА_9 , проходячи лісосмугою від залізничного переїзду «Стронське», розташованого неподалік 191 км автодороги Київ-Харків-Довжанський біля с. Новаки Лубенського району Полтавської області, до власного вагончику з реалізації меду, який знаходиться на 191 км вказаної автодороги, виявив дикоростучу рослину коноплі. Виявлену рослину ОСОБА_9 вирішив привласнити з метою подальшого виготовлення та власного вживання наркотичного засобу, для чого зірвав листя коноплі та переніс їх до місця реалізації меду. Біля вагончику ОСОБА_9 висушив на траві зірване листя, після чого перетер його руками, виготовивши таким чином особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою у висушеному стані 8,01 грамів.

18 липня 2014 року близько 06 години 20 хвилин ОСОБА_9 взяв з собою вказаний наркотичний засіб та виїхав приміським електропотягом сполученням «Ромадан-Гребінка» з м. Лубен до м. Гребінки, де о 07 годині 20 хвилин був затриманий працівниками лінійного відділу на залізничній станції Гребінка УМВС України на Південній залізниці за підозрою у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 .

Під час проведення огляду особистих речей ОСОБА_9 працівниками міліції було вилучено речовину рослинного походження у паперовому згортку, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи №144 від 22.07.2014 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом масою в перерахунку на висушену речовину 8,01 грамів.

Дії обвинуваченого, що виразились в умисному позбавленні ОСОБА_10 життя, суд кваліфікував за ч.1 ст.115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Дії ОСОБА_9 , що виразились у придбанні, виготовленні, зберіганні та перевезенні для власного вживання наркотичного засобу - канабісу кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення, зберігання та перевезення наркотичного засобу без мети збуту.

На вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 листопада 2014 року подав апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , в якій просить частково скасувати вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_9 винним за ч.1ст. 115 КК України та ухвалити новий вирок, перекваліфікувавши дії ОСОБА_9 з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України та з урахуванням всіх пом`якшуючих обставин по справі призначити умовний термін покарання.

Окрім цього захисник просить витребувати в прокурора матеріали опитування ОСОБА_9 та призначити судово-психологічну експертизу відповідно до клопотання, поданого ним 11.11.2014.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що ОСОБА_9 в судовому засіданні свою вину у вчиненні вбивства не визнавав, а у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України визнав частково. Під час досудового слідства обвинувачений ОСОБА_9 давав стабільні пояснення та вказував, що після того як відчув сильний біль, який завдав Калашникова, він не пам`ятає своїх дій, а коли почав усвідомлювати свої дії, то побачив мертвого Калашникова. У зв`язку з чим захисник просить провести психологічну експертизу для встановлення індивідуально-психологічних особливостей, особливостей емоційного стану у певні юридично-значущі періоди часу.

У свою чергу для призначення вказаної експертизи вважає за необхідне витребувати у прокурора всі матеріали, що стосуються опитувань та допитів ОСОБА_9 .

Зазначає, що про відсутність агресивного стану ОСОБА_9 вказують, що останній раніше не проявляв будь-якої агресії та ніколи не сварився з ОСОБА_13 .

Тому захисник вважає, що ОСОБА_9 не мав наміру вбивати ОСОБА_10 і такий мотив не встановлений ні на досудовому слідстві ні в суді, а тому дії обвинуваченого необхідно перекваліфікувати за ст.. 116 КК України.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали надану апеляцію, заперечення прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги згідно її меж, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до наданих матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції, належним чином та достовірно встановлені всі фактичні обставини скоєння інкримінованих ОСОБА_9 злочинів з наданням їм вірної кваліфікації на підставі доказів зазначених у вироку суду. Ніяких підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 та відповідної зміни або скасуванню вироку колегія суддів не вбачає. Невідповідностей вимогам діючого законодавства вирок суду не має.

Сам ОСОБА_9 факт того, що ним було побито та задушено ОСОБА_10 , з послідуючим утопленням тіла - не оспорює. Але неодноразову зміну своїх показань, стовно того, що його в пах ногою вдарив ОСОБА_10 та коли це відбулося під час бійки, пояснити обґрунтовано не може.

У вироку суду, зазначені вірні посилання того, що в справі мається висновок судово-психіатричної експертизи стосовно обвинуваченого, який був предметом дослідження суду із зазначеними в ньому висновками. Обвинувачений не спростовує причини конфлікту між ним та ОСОБА_10 який переріс в бійку та механізм спричинення ним тілесних ушкоджень загиблому і в тому рахунку факт задушення загиблого.

Під час досудового слідства та в судовому засіданні був наданий належний аналіз дій кожного із учасників бійки згідно виявлених тілесних ушкоджень на тілі загиблого та обвинуваченого.

У ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження рожева пігментація 0,5 х 0,6 см. на нижній частині лівого передпліччя та в області 3-4 фалангового суглобу правої кисті, характерні при отриманні під час удару кулаком об предмет. В області паху ніяких ушкоджень у обвинуваченого виявлено взагалі не було. Під час проведення вказаної судово-медичної експертизи № 230, згідно зазначених обставин справи, ОСОБА_9 вказав експерту, що 10.07.14 року під час сварки, яка переросла в бійку, ОСОБА_13 схопив його за ліву руку, внаслідок чого залишилася подряпини, та завдав один удар кулаком в обличчя, а потім в грудну клітину. Після цього підекспертний ОСОБА_9 вказав, що після цього ним було завдано ОСОБА_13 5 ударів кулаком в обличчя, в результаті чого той впав, а він наносив удари ногами по тулубу справа та зліва близько 5 ударів, потім дерев*яною рейкою по тулубу та спині близько 5 разів. ОСОБА_13 упав та знепритомнів. ОСОБА_9 підійшовши, нахилився над ним та стискав шию правою рукою близько 10 секунд, після чого ОСОБА_13 ознак життя не подавав. Обставини випадку пам*ятає. Інших тілесних ушкоджень не отримував, в тому числі і від працівників міліції. Скарг не пред*являє.

Таким чином, під час вільних пояснень експерту про отримання ним тілесних ушкоджень під час вбивства потерпілого, ОСОБА_9 взагалі не вказав експерту про нанесення йому ОСОБА_13 сильного удару ногою в пах та падіння після цього. Обвинувачений в апеляційній інстанції підтвердив, що дійсно оглядався експертом. Вказаний факт наявним чином свідчить про відсутність нанесення загиблим дару в пах обвинуваченому. Твердження захисника, що від начебто нанесеного удару ногою в пах обвинуваченого, після якого останній упав, у ОСОБА_14 могло не залишитись ніяких тілесних ушкоджень, є взагалі абсурдними відповідно до загальновідомих анатомічних даних тендітної структури пахової частини тіла чоловіка.

Посилання захисника обвинуваченого на матеріали судово-психіатричної експертиза № 442, як на підставу для призначення психологічної експертизи також не заслуговують на увагу, оскільки згідно висновків даної експертизи ОСОБА_9 ніякими психічними захворюваннями, розладами психічної діяльності не страдав та не страждає, усвідомлює свої дії та ними керує (як під час скоєння злочину, так і в теперішній час) та є осудним. Під час дослідження психічного стану обвинувачений вказав експертам, що після сварки з ОСОБА_13 , останній вдарив його в пах і після цього, він, ОСОБА_9 здійснив побиття потерпілого, завдавши йому удари зразу по голові та тулубу ногами, а потім і за допомогою дерев*яної рейки. І тільки після цього схопив за шию та задушив потерпілого. Тобто обвинувачений сам, добровільно вказав експертам обставини, які виключають саму можливість появи фізіологічного афекту під час скоєння удушення загиблого, оскільки, в такому випадку, відповідно до вказаного, між завданням удару в пах обвинуваченому та удушенням потерпілого, мається значний проміжок часу пов*язаний зі свідомим побиттям ОСОБА_9 загиблого, відповідно до чисельних тілесних ушкоджень спричинених ОСОБА_13 та механізму їх спричинення в тому рахунку з використанням предмету - рейки.

Під час судових засідань після появи захисника ОСОБА_15 , ОСОБА_16 вказував вже навпаки, що ОСОБА_13 ударив його в пах вже в кінці бійки, перед самим його удушенням, вчиненим обвинуваченим начебто не свідомо.

Крім цього, під час проведення слідчого експерименту від 19.07.2014 року, ОСОБА_9 в присутності свого захисника, судмедексперта та інших учасників вказаної процесуальної дії, з застосуванням відеозапису вказав та детально розповів про обставини вчиненого ним вбивства ОСОБА_13 . Ні яких показань, про те, що ОСОБА_10 вдарив його в пах, ОСОБА_9 не надавав і не вказував, хоча добровільно розповідав про механізм бійки між ним та загиблим із зазначенням кількості завданих ударів та дій кожного із них при цьому. Достовірність показань обвинуваченого ОСОБА_9 під час слідчого експерименту підтверджена висновками судово-медичної експертизи № 185-Д-1.

Відсутність будь-якого тиску на обвинуваченого під час проведення вказаної слідчої дії та і взагалі за весь час досудового слідства, як і відсутність будь-яких скарг від ОСОБА_9 , в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердив слідчий у даній справі ОСОБА_17 , який зазначив, що обвинувачений сам добровільно вказував на обставини скоєного ним злочину, які були не відомі працівникам міліції та при цьому відбувалася відео фіксація його показань.

Виявлені у ОСОБА_9 вищевказані, не значні тілесні ушкодження, по порівнянню зі значною та чисельною кількістю різноманітних тілесних ушкоджень виявлених у загиблого та їх тяжкістю, відповідно до механізму їх спричинення, наявно свідчать про дії обвинуваченого та загиблого, характер застосування фізичної сили під час нанесення ударів та необхідного часу для цього. Крім цього загиблий ОСОБА_10 був 1951 року народження, тобто людиною похилого віку і в порівняння з обвинуваченим 1977 року народження, який був набагато його молодшим, не мав реальної фізичної змоги протидіяти ОСОБА_9 під час його побиття та послідуючого удушення. Крім того під час судового засідання було належним чином встановлені всі дій обвинуваченого, який їх не спростовує, як і причину сварки та послідуючої бійки із-за меду обвинуваченого, який відмовився продавати загиблий. Сам ОСОБА_9 зазначив, що пересвідчився, що задушив потерпілого. Показань, що після настання смерті ОСОБА_10 бив останнього не надавав. Крім того тілесні ушкодження потерпілому були спричинені при життєво, до моменту настання його смерті.

Дії ОСОБА_9 відповідно до кількості виявлених чисельних тілесних ушкоджень на тілі загиблого були послідовними, цілеспрямованими та потребували значного часу під час удушення більш ніж десятки секунд та не мали ознак миттєвості. Вказане в першу чергу відноситься до механізму удушення ОСОБА_10 під час якого ОСОБА_9 вибрав спосіб заподіяння смерті загиблому та послідовно його реалізував, а саме схопив за горло потерпілого, утримував його в цьому стані, перешкоджаючи самозахисту загиблого та застосовував фізичну силу при здавлюванні вказаної ділянки тіла ОСОБА_10 та потім пересвідчився в настанні смерті останнього, з подальшими діяннями пов`язаних з метою приховання злочину транспортування тіла убитого на автомобілі, підготовкою до його складного приховування отримання човна, закріплення баласту до тіла та послідуючого утоплення трупа в річці.

Таким чином судом першої інстанції, відповідно до вимог чинного законодавства, враховані всі обставини вчиненого злочину та його причини відмова загиблого продавати мед ОСОБА_9 , спосіб заподіяння смерті потерпілому, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного і потерпілого, що передувала злочину, їх стосунки, ставлення ОСОБА_9 до своїх дій з послідуючим приховуванням скоєного злочину у вигляді транспортування трупа та його утоплення в річці, в тому рахунку і дані емоційного стану обвинуваченого під час вчиненого вбивства ОСОБА_10 ..

У вироку суду першої інстанції надана належна та обґрунтована оцінка голослівним твердженням обвинуваченого про нібито протиправну поведінку потерпілого, який зі слів ОСОБА_9 завдав йому удар в пах, не підтвердженими висновками судово-медичної експертизи ОСОБА_9 .. Вказані зміни в показаннях обвинуваченого відбулися вже після заміни на захисника, який подав апеляцію.

Посилання захисту на власноручно написані обвинуваченим пояснення про обставини скоєного злочину, після доставки ОСОБА_9 до райвідділу міліції та ще до залучення захисника, не можуть бути предметом розгляду в апеляційній інстанції, оскільки вказані пояснення не залучались прокурором до матеріалів справи і не досліджувались судом першої інстанції та взагалі не являються доказом, згідно вимог діючого законодавства.

Таким чином судом першої інстанції було достовірно встановлено відсутність будь яких даних, що ОСОБА_9 умисне вбивство ОСОБА_10 вчинив в стані раптово виниклого сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту) внаслідок протизаконного насильства з боку престарілого загиблого та відповідної відсутності тяжкої образи з боку потерпілого, оскільки достеменно було встановлено, що обвинувачений вчинив відразу побиття ОСОБА_10 із заподіянням останньому чисельних тілесних ушкоджень (середньої тяжкості) і вже тільки після цього із застосуванням великої сили, рукою задушив потерпілого.

Таким чином вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни або скасування, відповідно до апеляційних вимог захисника обвинуваченого, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА :
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 листопада 2014 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3