Справа № 1-53/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко А.Г.

при секретарях Бондаренко
С.Л., Ренченко КВ.,

Федорченко Л.В.

за участю прокурора Гавриш
М.С.

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3

підсудних ОСОБА_4. і ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Полтаві
1 березня 2007 року кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця і мешканця АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, освіта середня, ніде не працює, судимого

30 січня 1980 року Полтавським районним судом Полтавської
області за ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) на чотири роки позбавлення
волі, звільненого 16 грудня 1983 року по відбуттю строку покарання;

16 квітня
1984 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч.3 ст. 140 КК України (в
редакції 1960 року) на шість років позбавлення волі, звільненого 22 грудня 1989
року по відбуттю строку покарання;

23
серпня 1990 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 142 КК
України (в редакції 1960 року) на шість років позбавлення волі, звільненого 13
лютого 1996 року по відбуттю строку покарання;

22 листопада 1999 року Октябрським районним судом м.
Полтави за ст. 86-1, 44, ч. 1 ст. 89, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145 КК України (в редакції
1960 року) на сім років позбавлення волі.
Ухвалою Полтавського обласного суду від 15 березня 2000 року вирок змінено. Засуджено за ст. 86-1 з застосуванням ст. 44 КК
України до п'яти років позбавлення волі. На підставі ст. 42 КК України
за сукупністю злочинів, передбачених статтями 86-1, 17, ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст.
89, ч. 2 ст. 140 та ч. 1 ст. 145 КК України засуджено на п'ять років позбавлення волі. Звільненого 5 квітня 2002 року
по відбуттю строку покарання;

12 червня 2003 року Чутівським районним судом Полтавської
області за ч.3 ст. 185, 395, 70 КК України на три роки позбавлення волі. Ухвалою
апеляційного суду Полтавської області від 3
жовтня 2003 року з вироку виключено ст. 395 КК України з залишенням засудження
за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі, звільненого 1 жовтня 2005
року по відбуттю строку покарання

2

у вчиненні
злочину, передбаченого ч. З ст. 186 КК України та

ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженця м. Южносахалінськ РФ, мешканця м. Хорол
Полтавської області, АДРЕСА_2, росіянина, громадянина України, освіта середня,
одруженого, має на утриманні малолітню дитину, ніде не працює, судимого

15 квітня 1992 року Хорольським
районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 215-3, ч. 2 ст. 206, 42 КК України
(в редакції 1960 року) на п'ять років позбавлення волі. Ухвалою Полтавського
обласного суду від 27 травня 1992 року покарання зменшено до чотирьох років
позбавлення волі, звільненого 13 березня 1996 року по відбуттю строку
покарання;

20 липня
2000 року тим же судом за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року). На
підставі п. «б» ст. 1 Закону України «Про амністію» від покарання звільнено;

6 лютого
2002 року цим же судом за ч. 2 ст. 309 КК України на два роки позбавлення волі
з звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на
два роки;

13
листопада 2002 року цим же судом за ч. 2 ст. 309, 70 КК України на три роки
позбавлення волі з звільненням від відбування покарання з випробуванням на
підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на три роки;

22
вересня 2003 року цим же судом за ч. 3 ст. 185, 69, 304, 70 КК України на два
роки позбавлення волі, звільненого 17 лютого 2005 року умовно-достроково на
один місяць десять днів

у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186 та 395 КК України,

Встановив:

10
червня 2006 року, приблизно о 2 год. 30 хв., підсудні ОСОБА_4. та ОСОБА_5, який
перебував в стані алкогольного сп'яніння, повторно, за попередньою змовою
групою осіб з метою викрадення чужого майна через двері проникли в будинок
№АДРЕСА_3 у м. Полтаві, звідки відкрито викрали жіночу сумку із шкірозамінника
вартістю 85 грн., чоловічий шкіряний гаманець вартістю 50 грн., гроші в сумі 15
дол. США та 120 грн., золоті сережки вартістю 360 грн. та інше, а всього чужого
майна, яке належить потерпілій ОСОБА_6. на загальну суму 983 грн. 35 коп.,
завдавши останній збитку на вказану суму. Під час викрадення чужого майна вони
були виявлені потерпілою, яка проснулась від їх розмови між собою та світла
ліхтарика, яким вони присвічували, і почала кричати на них. Боячись, що можуть
бути затримані, вони втекли з будинку, захопивши з собою викрадене майно.

Крім
того, відповідно до постанови Хорольського районного суду Полтавської області
від 31 жовтня 2005 року відносно ОСОБА_5. терміном на 1 рік були встановлені
обмеження, якими йому було заборонено виходити з будинку з 22 до 6 години,
перебування в питейних закладах (кафе, барах, ресторанах, казино), виїжджати за
межі району без дозволу Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області.
Його було зобов'язано з'являтися для реєстрації до органу внутрішніх справ
кожного місяця першої та останньої п'ятниці.

Не
попередивши органи внутрішніх справ та не отримавши відповідного дозволу
підсудний ОСОБА_5 покинув місце проживання, зазначене в постанові суду, на
виклики міліції не з'являвся, працівників міліції, які здійснювали
адміністративний нагляд, про зміну місця проживання і виїзд за межі району не
повідомив, після переїзду в

3

інший населений пункт в місцевому ОВС не зареєструвався, в місцевому ОВС кожного
місяця першої та останньої п'ятниці не відмічався, чим порушив правила та
обмеження, встановлені відносно нього вищезазначеною постановою
суду.

Допитаний в ході судового слідства по справі підсудний
ОСОБА_4. свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав і заявив,
що злочину не скоював, про його вчинення за викладених вище
обставин дізнався від ОСОБА_5. зразу ж після їх затримання, коли той,
назвавшись чужим прізвищем, попросив його взяти всю вину за пограбування
на себе з тим, щоб уникнути відповідальності, оскільки неодноразово судимий і перебував під адміністративним наглядом.
Погодившись на цю пропозицію, він спочатку в ході досудового слідства визнав
свою вину добровільно, а потім змушений був це робити під впливом фізичного і
психічного тиску та погроз побиттям з боку працівників міліції. Однак, незважаючи на це, він ще в ході досудового
слідства відмовився від своєї
причетності до вчинення інкримінованого йому злочину і вини не визнає.

Підсудний ОСОБА_5 в ході судового розгляду справи
винуватим себе визнав частково і заявив, що пограбування потерпілої ОСОБА_6. за
обставин викладених вище він вчинив
самостійно без участі підсудного ОСОБА_4., якого зразу після їх затримання попросив
взяти всю вину за його вчинення на себе, оскільки перебував під
адміністративним наглядом і розшукувався органами внутрішніх справ та боявся відповідальності за це. В послідуючому в ході
досудового слідства внаслідок застосування недозволених методів його
проведення змушений був оговорити як себе, так і ОСОБА_4. у скоєнні цього злочину за попередньою змовою групою осіб. А тому вину
визнає частково, так як вчинив пограбування сам.

Вину у порушенні правил адміністративного нагляду визнав
повністю, зазначивши, що дійсно порушив правила, встановлені
судом і без дозволу органів внутрішніх справ виїхав за межі району,
дозвіл на що повинен був у них отримати. Про виїзд за межі району працівників міліції, які здійснювали
адміністративний нагляд, не повідомив. Він також не відмічався кожного місяця
першої та останньої п'ятниці в органах внутрішніх справ, як це вимагалось в
постанові суду, а тому вину у порушенні правил адміністративного нагляду повністю
визнає.

Не приймаючи до уваги показань підсудних ОСОБА_4. про
його непричетність до вчинення пограбування потерпілої ОСОБА_6. і ОСОБА_5. про
вчинення цього злочину самостійно, суд виходить як з показань потерпілої, які
вона давала як в ході досудового (а. с.
3-4, 20), так і судового слідства, а також з показань самих підсудних, які вони
давали в ході досудового слідства.

Потерпіла в ході судового слідства показала, що в ніч на
10 червня 2006 року вона проснулась від того, що в кімнаті ходили двоє невідомих,
збирали її речі, складали їх в сумку, перешіптуючись між собою і присвічуючи
при цьому ліхтариком. Коли вона голосом обізвалась до них і почала будити свого
знайомого, який спав разом з нею в кімнаті, вони на деяку мить зупинились, а
потім втекли, викравши її майно і забравши його з собою. В світлі ліхтаря, яким
вони присвічували, вона змогла розгледіти їх обличчя
і після їх втечі пішла на вулицю, щоб з телефону-автомату повідомити в міліцію
про її пограбування. Не додзвонившись з нього, вона підійшла до охоронника
магазину, який на її прохання
викликав працівників міліції. До прибуття працівників міліції підсудні зайшли
в магазин і не помітивши її, здійснили покупки, після чого пішли в кафе «12 стільців». Разом з оперативною групою, після її
прибуття, вони також направилися за підсудними. Виявивши їх там, працівники міліції затримали обох підсудних.
При

4

затриманні у
підсудного ОСОБА_4. було вилучено флакон її духів, який вони вкрали під час
пограбування. В її присутності останній зізнався в пограбуванні і пообіцяв показати місце, куди було викинуто частину
вкрадених речей. На тому місці було Знайдено ДВІ ЇЇ пластикові картки і
студентський квиток. Інших речей не знайшли.

Після
цього підсудні були доставлені в Октябрський РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, де вона також була
присутньою до ранку і дала пояснення. Вона категорично наполягає на
тому, що обидва підсудних проникали в її будинок, звідки викрали належне їй
майно і що зовнішність кожного із них вона хорошо запам'ятала.

Крім того, вона заперечила факт застосування щодо
підсудних працівниками міліції недозволених методів досудового слідства, зазначивши, що
в її присутності ніхто із працівників міліції підсудних не бив і ні на кому з
них тілесних ушкоджень вона не бачила.

Оцінюючи
її показання, суд враховує їх логічність і послідовність та повну узгодженість з показаннями підсудних, які вони
давали в ході досудового слідства, а тому розцінює їх як правдиві та
такі, що відповідають дійсності і з урахуванням інших доказів по справі
покладає їх в основу обвинувачення підсудних.

При цьому суд приймає до уваги показання підсудного
ОСОБА_5., досліджені в ході судового
слідства, які він давав в своєму поясненні зразу ж після затримання 10 червня
2006 року, назвавшись громадянином ОСОБА_7. (а. с. 9), та в протоколі допиту його як підозрюваного 13 червня 2006 року
(а. с. 162) і в яких стверджував, що за попередньою домовленістю з
ОСОБА_4. проникли в будинок потерпілої, звідки викрали її майно, а також підтверджував факт виявлення та
переслідування їх останньою, коли з викраденим вони втікали з її
будинку.

Аналогічно
про обставини пограбування потерпілої ОСОБА_6. стверджував при допиті його як
підозрюваного 10 червня 2007 року підсудний ОСОБА_4. (а. с. 145), показання
якого також були досліджені в ході судового слідства по справі, зазначаючи при
цьому, що заздалегідь домовились вчинити її пограбування, коли вона ляже спати
і разом через двері, які потерпіла залишила
не замкненими, проникли в її будинок, звідки й викрали зазначене вище
майно.

Аналізуючи
їх свідчення, суд враховує час, в який вони давались - зразу ж після затримання, їх повну відповідність як між собою,
так і з показаннями потерпілої, повну узгодженість з іншими доказами по
справі, а тому приходить до висновку про їх правдивість
та приймає до уваги як такі, покладаючи спільно з іншими доказами в основу їх
обвинувачення у вчиненні злочину.

Послідуючу
зміну підсудними своїх показань суд розцінює як спосіб захисту від
пред»явленого обвинувачення та спробу підсудного ОСОБА_4. уникнути відповідальності, а підсудного ОСОБА_5. уникнути
покарання за вчинення більш тяжкого злочину, а тому приймає їх до уваги лише в
тій частині, в якій вони свідчать про сам факт вчинення пограбування та
викрадення чужого майна.

При цьому суд виходить з наступного.

Із показань свідка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, слідує, що в
ніч на 10 червня 2006 року він чергував в складі слідчо-оперативної групи.
Вночі поступило повідомлення про пограбування і група виїхала на АДРЕСА_4 у м. Полтаві.
Там знаходилася

5

потерпіла
ОСОБА_6, яка розповіла про те, що в її будинок, коли вона спала, проникли двоє
невідомих, вчинили її пограбування і втекли після того як вона проснулась і
крикнула на них. Вона запам'ятала їх прикмети і описала зовнішність кожного з грабіжників. Разом з нею вони затримали підсудних
ОСОБА_4. і ОСОБА_5., які знаходились на вулиці Фрунзе і на яких
вказала потерпіла, коли побачила їх. При затриманні
у ОСОБА_4. з кишені було вилучено флакон духів, викрадених у потерпілої, і
він показав місце, куди була викинута сумка останньої.

З досліджених в ході судового слідства по справі показань
свідка ОСОБА_9., ІНФОРМАЦІЯ_3 МВДСО (а. с. 31), слідує, що він разом з
іншими працівниками міліції у складі слідчо-оперативної групи затримував
підсудних ОСОБА_4. і ОСОБА_5. вночі 10 червня 2006 року, коли на чергову
частину надійшло повідомлення про вчинення
ними пограбування потерпілої ОСОБА_6. Група, отримавши повідомлення, прибула в
приміщення магазину «Айсберг», що на зупинці громадського транспорту «Карла Лібкнехта» по вулиці Фрунзе у м. Полтаві, де знаходилась і потерпіла. Вона
розповіла, що двоє грабіжників, які проникли до неї в будинок і вчинили її
пограбування пішли в напрямку кафе «12 стільців» по вулиці Фрунзе. Прибувши
туди, вони затримали двох громадян, які по
прикметах вказаних потерпілою, були схожі на тих, хто вчинив її
пограбування. Ними виявилися ОСОБА_4. і ОСОБА_5 Останній назвався громадянином
ОСОБА_7., а ОСОБА_4. зразу ж погодився вказати місце, куди ними була викинута сумка, викрадена у потерпілої та частина
її речей.

Згідно
протоколу огляду від 10 червня 2006 року (а. с. 11), дослідженому в ході судового слідства по справі, у вказаному ОСОБА_4.
місці ним було знайдено дві пластикові
картки «Приват Банку» «Maestro» на ім»я потерпілої та її
студентський квиток.

Під час
огляду затриманого ОСОБА_5., який назвався громадянином ОСОБА_7. (а. с. 12) у
нього було вилучено мобільний телефон «Samsung» з сімкартою
«Джине», окуляри сонцезахисні, три запальнички та гроші, які були ним викрадені
у потерпілої ОСОБА_6.

У підсудного ОСОБА_4. після його затримання було вилучено
гроші та інше майно, яке ним було викрадено з будинку потерпілої під час її пограбування
(а. с. 13).

Згідно висновку товарознавчої експертизи НОМЕР_1 (а.
с.37- 45) вартість викрадених підсудними у
потерпілої речей становить: годинника 64 грн., сережок золотих - 360
грн., сережок круглих - 5 грн., кулону - 27 грн., окулярів сонцезахисних -32
грн., крему тонального - 2 грн. 40 коп., пудри для обличчя - 5 грн. 70 коп.,
блиску для губ - 2 грн., запальнички - 2 грн., духів жіночих - 25 грн., щипців
для нігтів - 5 грн., крему для обличчя - 1 грн., іграшки - 50 коп., зарядного
пристрою - 27 грн.

Суд, оцінюючи показання підсудних, в яких вони
заперечують свою причетність до вчинення пограбування потерпілої ОСОБА_6. за попередньою
змовою групою осіб, розцінює їх як неправдиві та такі, що суперечать доказам,
зібраним по справі, дослідженим та перевіреним в судовому засіданні. Зокрема,
суд не приймає до уваги тверджень підсудних про те, що в ході досудового
слідства вони на початковому його етапі
визнавали свою вину у вчиненні цього злочину за попередньою змовою групою осіб під
впливом не процесуального тиску з боку працівників карного розшуку та слідчого.
При виконанні судового доручення прокурором Октябрського району м. Полтави
проведена перевірка цих тверджень в порядку ст. 97 КПК України та прийнято
рішення про відмову в порушенні
кримінальної справи на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України - за відсутністю
в діях працівників досудового слідства
складу злочину, де зазначено, що

6

ніяких заходів фізичного впливу чи психологічного тиску ніхто із них до
підсудних не застосовував. їх заяви про застосування щодо них в ході
досудового слідства оперативними
працівниками карного розшуку недозволених методів досудового слідства були
перевірені під час судового розгляду справи і свого підтвердження також не
знайшли.

Судом
встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України докази по справі зібрані
у визначеному законом порядку, а тому суд вважає вину підсудних ОСОБА_4. і ОСОБА_5. у вчиненні відкритого викрадення чужого
майна потерпілої ОСОБА_6. за попередньою змовою групою осіб доведеною
сукупністю наведених вище доказів по справі.

З цих же підстав суд вважає доведеною вину підсудного
ОСОБА_5. в порушенні правил адміністративного нагляду.

Вину у
цьому підсудний ОСОБА_5. повністю визнає і сам з мотивів, наведених вище.

Його винуватість у цьому підтверджується також сукупністю доказів по
справі.

Так, згідно постанови Хорольського районного суду
Полтавської області від 31 жовтня 2005 року (а. с. 102) відносно нього були встановлені
обмеження, якими йому було заборонено
виходити з будинку з 22 до 6 години, перебування в питейних закладах (кафе, барах,
ресторанах, казино), виїжджати за межі району без дозволу Хорольського РВ УМВС
України в Полтавській області. Його було зобов'язано з»являтися для реєстрації до органу внутрішніх справ кожного місяця першої
та останньої п'ятниці.

З
постановою суду він був ознайомлений, про що свідчить його заява про це, яка
міститься в матеріалах справи (а. с. 104).

Згідно
рапортів працівників Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області, які
здійснювали нагляд за поведінкою ОСОБА_5., 3, 4, 5, 7, 18 та 30 червня 2006
року (а. с. 117, 118, 119, 120, 121, 122), а також 7 липня 2006 року (а. с.
123) під час перевірки останнього вдома не було, що свідчить про порушення ним
правил адміністративного нагляду.

Як
слідує з показань свідків ОСОБА_10. (а. с. 132) та ОСОБА_11. (а. с. 133),
дільничних інспекторів Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області,
досліджених в ході судового слідства, вони здійснювали нагляд за підсудним
ОСОБА_5 про дотримання ним правил адміністративного нагляду, які були
встановлені Хорольським районним судом. Останній спочатку дотримувався
встановлених щодо нього обмежень, а починаючи з кінця травня 2006 року він без
дозволу виїхав у м. Полтаву, залишивши таким чином місце свого проживання і з
того часу на відмітки до органу внутрішніх справ не являвся.

Суд
вважає, що дії підсудних ОСОБА_4. і ОСОБА_5. за фактом відкритого викрадення
чужого майна потерпілої ОСОБА_6. слід кваліфікувати як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений
повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло,
тобто за ч. 3 ст. 186 КК України.

7

Дії підсудного ОСОБА_5. також слід кваліфікувати як
порушення правил адміністративного нагляду, тобто за
ст. 395 КК України, оскільки він самовільно залишив місце проживання з метою
ухилення від адміністративного нагляду.

Вирішуючи питания про призначення
підсудним покарання, суд враховує характер і тяжкість вчинених ними злочинів та обставини, що впливають на призначення
покарання.

Зокрема, суд враховує, що за місцем досудового ув'язнення
обидва підсудних характеризуються задовільно, на заходи виховного
характеру реагують слабо, дотримуються встановлених правил поведінки (а. с.
276-277).

Відповідно
до медичних висновків ЛКК підсудний ОСОБА_5 (а. с. 278) має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання
опіоїдів, синдром залежності, ремісія, лікування не потребує. Підсудний
ОСОБА_4. лікування від залежності до психоактивних речовин не потребує (а. с.
279).

Згідно
протоколів №НОМЕР_2 та №НОМЕР_3 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння
від 10 червня 2006 року (а. с. 15, 16) підсудний
ОСОБА_4. на час огляду був тверезим, а ОСОБА_5 перебував в стані сп'яніння
внаслідок вживання алкоголю.

Обставин, які
пом'якшують покарання підсудних, суд не знаходить.

Обставиною,
яка обтяжує покарання підсудних, суд визнає вчинення ОСОБА_5 злочину у стані
алкогольного сп'яніння.

Враховуючи ступінь тяжкості, обставини вчинення злочину,
дані про особу кожного із підсудних, стан їх здоров'я, обставини, що обтяжують та
пом'якшують покарання, а також те, що ними
вчинено злочин, який за своїм характером відрізнявся особливою зухвалістю, суд
вважає, що покаранням, необхідним й достатнім для їх виправлення та
попередження вчинення нових злочинів є, передбачене санкцією ч.3 ст. 186 КК
України, позбавлення волі.

Згідно медичного висновку підсудні визнані такими, що не
потребують примусового лікування від наркоманії.

Потерпілою
по справі заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної в сумі 983
грн. 35 коп. та моральної в сумі 5000 грн. шкоди.

Вирішуючи
цивільний позов потерпілої ОСОБА_6., суд керується статтями 28, 328 КПК України, статтями 23, 1166, 1167 ЦК України
та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про
практику застосування судами України законодавства про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно
нажитого майна» (далі - Постанова). При цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова
шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка
її завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за
наявності її вини.

Визначаючи суму, що підлягає стягненню з підсудних, суд
керується положеннями п. 16 Постанови, згідно з яким «мають бути зараховані суми,
добровільно передані цивільному позивачеві до постановления вироку, а також вартість
поверненого йому майна».

8

В ході судового розгляду справи
встановлено, що потерпілій в ході досудового слідства повернено майна на
загальну суму 678 грн. 02 коп. (а. с. 29), в зв'язку з чим ця сума підлягає
виключенню із суми заявленого нею позову про відшкодування матеріальної шкоди, а тому стягненню на її
користь підлягає сума 205 грн. 33 коп. і в цій частині позов підлягає
задоволенню.

Виходячи
із доведеності вини підсудних у вчиненні злочину, суд задовольняє цивільний
позов потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди частково в сумі 205 грн. 33 коп., яка підлягає стягненню з підсудних
солідарно на її користь.

Розмір
на відшкодування потерпілій завданої моральної шкоди суд визначає, виходячи з характеру вчиненого відносно неї
злочину, глибини її душевних страждань, ступеню вини підсудних,
враховуючи при цьому вимоги розумності і справедливості.

Суд
вважає, що потерпілій була завдана моральна шкода, оскільки після її
пограбування вона протягом певного часу почувала себе не добре, у неї пропав
нормальний сон та апетит, з»явилася лякливість та недовіра до людей, вона
боялася помсти за викриття у вчиненні
злочину з боку друзів підсудних, не могла нормально спілкуватися з
близькими їй людьми.

Виходячи
з цього суд вважає, що позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди
підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 3000 грн.

Керуючись статтями 321, 323 та 324
КПК України, суд,

Засудив:

ОСОБА_4
за ч. 3 ст. 186 КК України п»ять років позбавлення волі.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених
ч. 3 ст. 186 та ст. 395 КК України і засудити його:

за ч.3 ст. 186 КК України на п'ять років позбавлення волі; за ст. 395 КК України до трьох місяців арешту.

На
підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
у вигляді п'яти років позбавлення волі.

Строк
відбування покарання кожному із засуджених рахувати з 10 червня 2006 року,
зарахувавши в нього час їх досудового ув'язнення.

Частково задовольнити позов потерпілої ОСОБА_6. і
стягнути з засуджених солідарно на її користь 205 грн. 33 коп. завданої їй матеріальної
та 3000 грн. моральної шкоди.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо
засуджених ОСОБА_4. і ОСОБА_5. у вигляді взяття під варту залишити без змін.

Речові докази по справі:

2

· студентський квиток, пластикові картки АКБ «Приват банк»
«Visa» та «Maestro» на ім»я ОСОБА_6., сонцезахисні окуляри, гроші в сумі 15 доларів США, 41 грн.
та 2 грн. 65 коп. монетами, дві запальнички, зарядний пристрій до мобільного
телефону, сімкарту «Діджус», телефонну карту міського зв'язку, іграшку
«Кіндерсюрприз», металеві щипці для нігтів, ланцюжок з кулоном з металу білого
кольору, наручний годинник «Слава», сережки у
вигляді кілець, золоті сережки, блиск для губ «Super shine», духи жіночі «№1881 - Chaser woman», пудра для обличчя «Ruby Rose», тональний крем «Liquid fundation», крем для обличчя «Жень-шень», які передані на зберігання потерпілій, повернути
їй же;

· пневматичний пістолет MP- 654 К, кульки до пневматичної зброї - знищити;

· мобільний телефон «Samsung», чохол до мобільного телефону
чорного кольору, дві запальнички, цигарки «Ronson», дерев'яні чітки, які належать
засудженому ОСОБА_5, повернути йому;

- сонцезахисні
окуляри, три розкладні ножі, носова хустка, чохол-сумочку до мобільного телефону світло-коричневого кольору,
мобільний телефон «Simens» синього кольору, перстень чоловічий, блокнот,
картку поповнення рахунку на 25 грн. «Київстар», які належать
засудженому ОСОБА_4, повернути йому ж.

Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд Полтавської
області через районний суд протягом п'ятнадцяти діб з
моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою у цей же
строк з моменту вручення йому копії вироку.