Справа № 742/756/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/420/2015
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 1 грудня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000310, за апеляційною старшого прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 березня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 березня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 2 роки.

Відповідно до вимог ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням і наданням іспитового строку терміном 2 роки, його зобов`язано періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції на реєстрацію та повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання та роботи та не виїжджати за межі України.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 2335,58 грн., витрачених на проведення судових експертиз.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду старший прокурор відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій проситьь скасувати його та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання визначене судом першої інстанції з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Зазначає, що суд першої інстанції звільнив обвинуваченого від відбування, як основного так і від додаткового покарання, хоча ст. 75 К України не передбачає звільнення особи від відбування додаткового покарання з випробуванням.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Суд першої інстанції встановив, що 1 листопада 2014 року близько 18 год. 10 хв. ОСОБА_7 керуючи вантажопасажирським автобусом марки «МЕРСЕДЕС-БЕНС 308Д», д.р.н. НОМЕР_1 по автодорозі Чернігів-Ніжин-Прилуки - Пирятин на 177 км+780 м ділянки автодороги в межах населеного пункту смт. Линовиця Прилуцького району, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , яка рухалась в попутному напрямку, у результаті чого остання, згідно висновку судово-медичної експертизи № 295 від 27 листопада 2014 року отримала тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, від яких остання загинула на місці і між отриманими потерпілою тілесними ушкодженнями та обставинами її смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Заслухавши доповідача, думку прокурора щодо необхідності задоволення поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив залишити вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції кримінальне провадження було розглянуто у відповідності з вимогами ст. 349 ч. 3 КПК України, тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється.

За правильно встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування ст. 75 КК України до призначеного ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки є не обґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання він може прийняти рішення про звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням при призначенні покарань у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Цей перелік є вичерпним і щодо інших видів покарань положення ст. 75 КК України не застосовується.

Такі ж рекомендації містить п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в якому вказано, що ч.1 ст. 75 КК України передбачено звільнення лише від відбування основного покарання з випробуванням. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою не допускається.

Відповідно до ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, від яких засуджений не може бути звільнений згідно ст. 75 КК України.

Виходячи з наведеного і змісту вироку, ОСОБА_7 звільнено з випробуванням від відбування лише основного покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд правильно призначив покарання ОСОБА_7 , а тому підстав для скасування вироку немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу старшого прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4