Справа № 11-464/2008
Головуючий І інстанції: Гумен В.М.
категорія - ч.1 ст. 185 КК України Доповідач: Миронцов В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2008 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Чернігівської області у складі :

Головуючого Трейтяк О.П.

Суддів Миронцова В.М. Сердюка О.Г.

з участю прокурора Лисуна С.І.

адвоката ОСОБА_4,

потерпілого ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією
захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської області від 04.06. 2008 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 українець,
громадянин України, з неповною вищою освітою, одружений, приватний підприємець,
раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання
у вигляді 150 годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 -17228 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн.- в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Питання
про речові докази вирішено відповідно до ст. 81 КПК України.

Судом ОСОБА_1 було засуджено за те, що він, на початку червня 2006 року з
дачної ділянки розташованої в
садово-городному кооперативі „Світанок” поблизу с. Колісники, Прилуцького
району, Чернігівської області за допомогою автокрана завантажив на вантажний
автомобіль металевий житловий вагончик вартістю 1089,90 грн. належний
потерпілому ОСОБА_2, який таємно викрав,
в подальшому розпорядившись ним на свій розсуд.

В апеляції

Захисник засудженого ОСОБА_3 просить вирок скасувати, а справу закрити за
відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
Вважає, що винесений вирок є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд не
взяв до уваги того, що ОСОБА_1 був
ошуканий ОСОБА_5, який запевнив його підзахисного, що зазначений вагончик був
ним придбаний і в нього є відповідна розписка, а тому умислу на викрадення
вагончику у нього не було.

Посилається на те, що судом не були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які
з невідомих причин не прибули в судове засідання і суд відмовив щодо заявленого
клопотання у їх обов”язковому виклику та
допиті, що зашкодило повно та всебічно
розібратися в обставинах справи і
вплинуло на винесення обвинувального вироку.

Заслухавши доповідача, захисника засудженого ОСОБА_3, який просив вирок
скасувати і справу закрити, засудженого ОСОБА_1, який підтримав доводи
апеляції, думку прокурора про необґрунтованість апеляції, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляції, колегія суддів підстав для її задоволення не
знаходить.

Вина засудженого ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого злочину, при обставинах наведених у вироку, відповідає
фактичним даним справи і повністю
підтверджується сукупністю зібраних доказів.

Так, засуджений ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції винним
себе не визнав та показав, що злочину не вчиняв, а був ошуканий його знайомим
ОСОБА_5, який повідомив йому, що вагончик він придбав, має про це розписку і
дозволив його продати.

Разом з тим, твердження засудженого ОСОБА_1 про непричетність до викрадення чужого майна належного ОСОБА_2,
є не переконливими, а його посилання на
те, що він був ошуканий його знайомим ОСОБА_5, який повідомив йому, що вагончик
він придбав і має про це розписку та дозволив його продати, не знайшли свого підтвердження та
спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні суду першої
інстанції доказів. Суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що заперечення вини засудженим є його захисною
позицією і способом уникнути кримінальної відповідальності.

Із показів потерпілого ОСОБА_2 вбачається, що на початку червня 2006 року з
дачної ділянки в садово-городному кооперативі „Світанок” було викрадено
належний йому металевий житловий вагончик і як пізніше він дізнався, крадіжку
здійснив ОСОБА_1

Із показів свідка ОСОБА_5 вбачається, що восени 2005 року ОСОБА_1 запропонував йому знайти для продажу
металевий вагончик. На той час, він користувався дачною ділянкою свого
знайомого, яка розташована в садово-городному кооперативі „Світанок” неподалік
с. Колісники і згадав, що на іншій ділянці стояв підходящий металевий вагончик,
однак, щодо його придбання треба було домовлятись з його власником, про що він
і сказав ОСОБА_1. В подальшому з Київа приїзджали два чоловіки яким він
показував цей вагончик, а ще пізніше він
дізнався, що вагончик викрали, але участі в крадіжці він не брав.

Із показань свідка ОСОБА_8 слідує, що на початку червня 2006 року до нього
звернувся ОСОБА_1 з проханням допомогти з технікою для перевезення з дачної
ділянки кооперативу „Світанок” належного йому металевого вагончика який був проданий ним якимсь людям. Він через знайомих знайшов автокран та
вантажний автомобіль на який був завантажений вагончик та вивезений з названого кооперативу. За
автокран розраховувався ОСОБА_1.

Із свідчень свідка ОСОБА_9(власника автомобіля МАЗ) вбачається, що на
початку червня 2006 року до нього звернувся ОСОБА_8 та запропонував роботу, а
саме перевезти металевий вагончик до м. Київа. В призначений день він на
власному автомобілі МАЗ за вказівкою
ОСОБА_8 приїхав до кооперативу
„Світанок” в с. Колісники де біля однієї дачної ділянки на його автомашину
автокраном був завантажений металевий вагончик. Наступного дня ОСОБА_8 дав йому відповідні документи на перевезення
вагончика (товарно-транспортну накладну та накладну на відгрузку) і він виїхав
в напрямку м. Бориспіль де його зустріли незнайомі люди і супроводили на
будівельний майданчик в м. Бровари, а після розвантажування розрахувались.

Крім показань засудженого, потерпілого та свідків, вина ОСОБА_1 в
інкримінованому йому злочині підтверджується іншими доказами, дослідженими в
ході судового засідання суду першої інстанції:

- Даними
протоколу огляду від 12.06.2006 року дачної ділянки розташованої в садово-огородному кооперативі
„Світанок” поблизу с. Колісники, Прилуцького району, належного ОСОБА_10, в ході
якого працівниками міліції був виявлений факт викрадення з ділянки металевого
вагончика (а.с.7);

- квитанцією до приходного
касового ордеру, якою підтверджується факт того, що власником вагончика
являється ОСОБА_2 (а.с.11-12);

- товарно-транспортною
накладною №151251 та накладною на
відпуск, виписаними ОСОБА_1 та завіреними його печаткою, підтверджується
вивезення зазначеного металевого вагончика
з місця злочину водієм автомобіля МАЗ р/н НОМЕР_1 ОСОБА_9 (а.с.34-35);

- даними протоколу огляду
місця пригоди - будмайданчика ТОВ „КЗБТ” в с. Іванкові Бориспільського району
Київської обл. де був виявлений металевий житловий вагончик належний
потерпілому ОСОБА_2

- висновком
судової-товарознавчої експертизи, вартість викраденого ОСОБА_1 металевого
вагончика з врахуванням зносу складає 1089 грн.

Крім того, складаючи
супроводжуючі документи, які не відповідають дійсності, а саме, накладну на
відпуск зазначеного вище вагончика та товарно-транспортну накладну на його
транспортування і при цьому використовуючи реквізити свого приватного
підприємства, ОСОБА_1, такими своїми
діями намагався убезпечити його безперешкодне перевезення з місця злочину, що
він і сам не заперечував в суді першої
інстанції.

Також, колегія суддів
приходить до висновку про необгрунтованість доводів апелянта, що судом допущена
неповнота в дослідженні обставин справи пов”язана з тим, що не були викликані
та допитані в суді свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, і більш того, в зв”язку з їх
неявкою, їх свідчення не були оголошені в суді, як передбачено ст. 306 КПК
України.

Як вбачається з протоколу судового засідання (а.с.140 обор. стор.),
судом до зазначених свідків
застосовувався привід через Дніпровський РВ УМВС м. Київа, однак постанова про привід на призначений час розгляду справи виконана не була.

Відповідно до ст. 306 КПК України, суд з власної ініціативи або за
клопотанням прокурора чи інших учасників судового розгляду може оголосити
показання свідка, дані під час дізнання, досудового слідства або на суді у
випадках: - наявності істотних суперечностей між показаннями, які свідок дав на
суді і під час досудового слідства або дізнання; - неявки в судове засідання
свідка, явка якого з тих або інших причин неможлива; - коли справа
розглядається у відсутності свідка в порядку, передбаченому частиною другою ст.
292 цього Кодексу.

Як вбачається з протоколу
судового засідання (а.с.142) ні засудженим, ні його захисником, а також іншими
учасниками судового розгляду, клопотання про оголошення показань зазначених
свідків не заявлялись, тому колегія
суддів вважає, що доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

За таких обставин колегія суддів критично ставиться до твердження
засудженого про непричетність його до
викрадення чужого майна, а тому дії засудженого ОСОБА_1, щодо таємного
викрадення чужого майна ОСОБА_2, вірно
кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 185 КК України.

Отже вирок суду ґрунтується
на достатніх і достовірних доказах.

Керуючись ст.ст. 365, 366,
Кримінально-процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляцію захисника засудженого ОСОБА_3, залишити без задоволення, а вирок
Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 червня 2008 року
щодо ОСОБА_1 - без змін.

Миронцов
В.М.
Трейтяк О.П. Сердюк О.Г.