Провадження № 1-кп/734/31/15 Справа № 734/218/15-к
В И Р О К

іменем України

03 березня 2015 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Козелець Чернігівської області кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000652 від 20 жовтня 2014 року та угодою про визнання винуватості від 30 січня 2015 року, які надійшли до суду від військової прокуратури Деснянського гарнізону по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лемеші, Козелецького району, Чернігівської області, українця, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, кухар військової частини польова пошта НОМЕР_1 , військове звання «солдат», неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 407 та ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

14.05.2014 року солдат ОСОБА_5 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 454/2014 від 06.05.2014 року та в той же день був направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 12 від 14.05.2014 року солдат ОСОБА_5 був призначений на посаду кухаря їдальні вказаної військової частини та зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, а також відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.

У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

У порушення вищевказаних вимог солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), 01.10.2014 року о 08 год. 00 хв. після перебування у відпустці не повернувся у військову частину та до 23.01.2015 року перебував поза межами її розташування, тобто солдат ОСОБА_5 не з`явився вчасно без поважних причин на службу з відпустки тривалістю понад один місяць.

Поряд з цим, 02.12.2014 року за місцем реєстрації солдата ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 в ході санкціонованого обшуку було виявлено та вилучено гранату та два запали, що згідно висновку експерта № 98 (Вт) від 17.12.2014 року являються корпусом ручної гранати РГД-5 з конструктивно оформленим в нього зарядом вибухової речовини тротилу та двома запалами типу УЗРГМ-2 які містять в собі заряд вибухової речовини, призначений для ініціювання вибуху ТНРС, азид свинцю, тетрил. Наданий на експертизу корпус ручної гранати РГД-5 з конструктивно оформленим в нього зарядом вибухової речовини тротилу придатний до вибуху. Надані на експертизу два запали типу УЗРГМ-2 придатні для здійснення вибуху гранат.

Згідно висновку експерта 103 (Вт) від 05.01.2015 року надані на експертизу корпус ручної гранати типу РГД-5 з конструктивно оформленим в нього зарядом вибухової речовини тротилу та два запали типу УЗРГМ 2 відносяться до вибухових речовин.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 № 17 від 30.01.2015 року рядовий ОСОБА_5 признаний придатним до проходження військової служби.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , 01.10.2014 року о 08 год. 00 хв. після перебування у відпустці в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV, з метою ухилення від військової служби,не одержавши дозволу відповідного начальника, не з`явився вчасно без поважних причин на службу у разі перебування у відпустці та проводив час на власний розсуд до повернення 23.01.2015 року у військову частину НОМЕР_1 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно без поважних причин на службу з відпустки тривалістю понад один місяць.
ОСОБА_5 , проходячи військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 будучи військовослужбовцем, діючи з прямим умислом, знаючи про відсутність законних підстав для зберігання вибухових речовин, в порушення вимог ст. 68 Конституції України, ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551- ХІV, незаконно зберігав за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 вибухові речовини, а саме корпус ручної гранати типу РГД-5 з конструктивно оформленим в нього зарядом вибухової речовини тротилу та два запили типу УЗРГМ-2, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, а саме зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.
30 січня 2015 року між виконуючим обов`язки військового прокурора Деснянського гарнізону молодшим радником юстиції ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 у присутності його захисника, адвоката ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди ВО військового прокурора ОСОБА_3 і підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України та за ч. 1 ст. 263 КК України, останній повністю визнав свою винуватість у вчинених кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 3 ст. 407 та ч. 1 ст. 263 КК України, сторони угоди дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 .

Зміст даної угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України. У ній, зокрема, зазначені сторони угоди, формування підозри, і її правова кваліфікація із зазначенням статей (частин статей) Закону України «Про кримінальну відповідальність», істотні для даного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 407 та ч. 1 ст. 263 КК України, обов`язки підозрюваного щодо співпраці з правоохоронними органами, в сприянні розслідування кримінального провадження. В угоді зазначено узгоджене покарання та наявна згода підозрюваного на його призначення, а також зазначено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, а також наслідки її не виконання. Угода скріплена підписами сторін угоди.

Виконуючий обов`язки військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 і його захисник ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Щодо можливості затвердження даної угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог п. 1ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким затвердити угоду.

Згідно ч. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 407 та ч. 1 ст. 263 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості, шкода кримінальним правопорушення не завдана, потерпілих по кримінальному провадженню не має, прокурор та підозрюваний із захисником добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам КПК України.

Судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_5 , що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінальних правопорушень, у вчиненні яких його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не буде мати для суду жодного доказового значення; мати захисника, в тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України.

Судом також з`ясовано у обвинуваченого, що йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, ОСОБА_5 розуміє суть обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим повністю, розуміє вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також суд переконався, що угода укладена добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді.

Покарання, яке пропонується в угоді, є покарання з урахуванням рівня суспільної небезпечності вчинених обвинуваченим злочинів, його особи, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, враховуючи засади гуманізму та виховної ролі кримінального судочинства:

за ч. 3 ст. 407 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань 5 (п`ять) років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки і зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи чи навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між виконуючим обов`язки військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним, і призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами міру покарання.

Керуючись ст. ст. 314, 368, 474-475 КПК України, суд-

З А С У Д И В:

затвердити угоду про визнання винуватості від 30 січня 2015 року між виконуючим обов`язки війського прокурора Деснянського гарнізону молодшим радником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 407, ч. 1 ст. 263 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання:

- за ч. 3 ст. 407 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань, остаточно, ОСОБА_5 призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину.

Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити у вигляді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в доход держави витрати на проведення вибухотехнічної експертизи в сумі 1 032 грн. 72 коп.

Речові докази знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених пунктами 1 та 2 частини 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому і прокурору вирок суду вручається негайно після його проголошення.

Суддя: