ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2014 року грудня п`ятого дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за секретаря ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

у підготовчому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ у залі суду в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 1 2014 04 064 0004368, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, народженої у м. Дніпропетровськ, українки за національністю, з вищою економічною освітою, не одруженої, маючої на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 восьми років від народження, тимчасово не працюючої, яка проживає в м. Дніпропетровську за зареєстрованою адресою на АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В м. Дніпропетровську восьмого жовтня 2014 року близько 14 години 40 хвилин в приміщенні магазину "Бершка" в Торгівельно-розважальному центрі «Мост-Сіті Центр» на вулиці Глінки, 2, з метою обернення на свою користь товарів народного споживання ОСОБА_5 , з користі, намагаючись не привертати до себе уваги, умисно під виглядом покупця взяла гаманець коричневого кольору артикулу 9675/266/702/03, який в примірювальній кабінці сховала до наявної при ній сумки, тим самим таємно заволоділа майном вартістю в 139 гривень, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Бершка Україна». Проте, ОСОБА_5 не змогла довести злочин до кінця, оскільки під час спроби залишити місце вчинення злочину, не маючи реальної можливості розпорядитися чужим майном, після сигналу антикражних воріт була викрита на виході з магазину і піймана співробітниками охорони «на гарячому».

Під час досудового розслідування підозрювана уклала угоду про примирення з потерпілим від злочину за ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 185 КК України. За змістом цієї угоди, що відповідає приписам ст. 471 КПК України, підозрювана і потерпілий визнали істинність встановлених вище обставин відповідно до формулювання обвинувачення, висунутого в обвинувальному акті, та погодилися на призначення покарання, узгодженого сторонами угоди, у виді штрафу в сумі 850 гривень. Суд не вбачає в угоді взятих на себе обвинуваченою зобов`язань, які вона, очевидно, не мала б можливості виконати.

Представник потерпілого, діючи в інтересах останнього відповідно до ст. 58 КПК України на підставі довіреності від 01.01.2014, чинної до 31.12.2014, без застережень щодо обмежень в представництві, та підозрюваний скріпили своїми підписами угоду 27 жовтня 2014 року в приміщенні Бабушкінського РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в області, підтверджуючи свою обізнаність з обмеженнями в праві оскарження вироку внаслідок укладення цієї угоди та затвердження її судом, що передбачені ст.ст. 394, 424 КПК України. Підозрювана письмово відмовилась від свого права на допит свідків обвинувачення, від права на виклик свідків і подання доказів, що могли б свідчити на її користь, а також від права вимагати від прокурора і потерпілого доведення під час судового розгляду кожної обставини злочину, поставленої їй за вину, про що власноруч розписалась в цій угоді. Взамін, потерпілий свідомо поступився правом на зміну в подальшому розміру відшкодування шкоди і правом вимагати притягнення підозрюваної до відповідальності за злочин інакше як відповідно до формулювання цього обвинувачення. Тобто, як вбачається з угоди, її сторони на свій розсуд, ґрунтуючись на взаємних поступках, вільно розпорядилися лише своїми матеріальними і процесуальними правами, що відповідає принципу диспозитивності за ч. 1 ст. 26 КПК України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність порушень прав, свобод чи інтересів сторін кримінального провадження або інших третіх осіб, яких умови цієї угоди не стосуються.

Обвинувачена і представник потерпілого в судовому засіданні пояснили суду, що угоду вони уклали добровільно без впливу будь-якої обставини, необумовленої в угоді. Клопотань про виклик для допиту осіб з приводу жорстокого чи нелюдського поводження, тощо, яке б порушило свободу від самовикриття, обвинувачена не заявила, стверджуючи про відсутність у неї скарг на органи досудового розслідування та прокурора. Представник потерпілого, в свою чергу, наполягав на досягненні домовленостей про справедливу сатисфакцію та дійсності примирення. Відповідно, суд переконався у судовому засіданні в добровільності укладення угоди і в досягненні примирення за відсутності, поза всяким розумним сумнівом, обґрунтованих підстав стверджувати про протилежне.

Як вбачається з витребуваних судом документів, на підставі яких укладена угода, фактичні дані огляду речей у присутності понятих під протокол (т. 1 а.с. 8-9), які на місці події 08.10.2014 виявлені у ОСОБА_5 і визнані речовими доказами (т. 1 а.с. 23), прямо викривають обвинувачену у заволодінні чужим майном з наступним пійманням її «на гарячому». Відомості про проведену інвентаризацію (т. 1 а.с. 12) в сукупності з даними довідки про вартість викраденого (т. 1 а.с. 13) вказують на належність до ТОВ «Бершка Україна» на праві власності вилученого гаманця, а також на його вартість, доводячи предмет незакінченого злочину і саму подію таємного заволодіння ним. Разом з цим, в причетності ОСОБА_5 до заволодіння чужим майном прямо викриває пред`явлення свідкові її для впізнання під протокол від 16.10.2014 (т. 1 а.с. 31-33), за наслідками якого ОСОБА_7 вказав на обвинувачену як на особу, що була затримана ним під час спроби залишити місце вчинення злочину з викраденим, що також вказує на обраний ОСОБА_5 спосіб заволодіння майном власника супермаркету.

Суд, оцінивши джерела добутих відомостей про предмет злочину і про обстановку його виявлення, за стійким внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному та всебічному дослідженні в судовому засіданні в сукупності обставин, визнаних учасниками судового провадження істинними, дійшов висновку про достатність належних і допустимих доказів для встановлення фактичних підстав для визнання ОСОБА_5 винуватості у скоєному, яке згідно з ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК України не викликає сумнівів у свободі самовикриття.

Наслідуючи роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в абз. 2 п. 4 постанови № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», умисні дії ОСОБА_5 , що виразилися у спробі таємного розкрадання чужого майна, за якої вона змогла заволодіти викраденим майном, але одразу була викрита на місці, не маючи реальної можливості ним розпорядитися і зникнути з ним з незалежних від її волі причин, сторонами угоди правильно кваліфіковані згідно з ч. 2 ст. 15 КК України закінченим замахом на крадіжку середньої тяжкості за ч. 1 ст. 185 КК України, щодо якої допускається укладення угоди згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України.

Внаслідок визнання обвинуваченою розміру шкоди у вартісному вираженні майна, що склало предмет злочину, взамін поступок потерпілого, якому повернуте таке майно без пошкоджень його цілісності, в угоді немає жодних домовленостей про порядок і строк відшкодування завданої шкоди та про строк вчинення будь-яких інших дій, які обвинувачена зобов`язалася б вчинити на користь потерпілого.

Вивченням особи обвинуваченої з`ясовано, що ОСОБА_5 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.

Таким чином, в укладеній угоді покарання узгоджене з врахуванням характеру і тяжкості обвинувачення та інших обставин на загальних засадах призначення покарання за ст.ст. 1, 65 цього Кодексу, чим визначається відповідність умов угоди інтересам суспільства в охороні прав і свобод людини та громадянина, у невідворотності справедливого покарання в міру своєї вини.

Суд, перевіривши законність угоди, за стійким внутрішнім переконанням вважає за можливе її затвердити з ухваленням цього вироку, оскільки в судовому засіданні не встановлені обставини, які тому перешкоджали б відповідно до ст. 474 КПК України.

Розв`язуючи питання про вид і міру покарання одночасно із затвердженням угоди про примирення, суд, керуючись правосвідомістю, з урахуванням ступеня тяжкості злочину та відомостей про особу винного в силу ч. 5 ст. 65 КК України знаходить за необхідне призначити узгоджене сторонами угоди покарання.

Процесуальні витрати до відшкодування не заявлені.

Керуючись ст.ст. 368, 475 КПК України,
ЗАСУДИВ:
Затвердити укладену ОСОБА_5 27 жовтня 2014 року угоду про примирення з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бершка Україна» за ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст.185 КК України під страхом скасування цього вироку протягом п`яти років давності притягнення до кримінальної відповідальності з призначенням судового розгляду в загальному порядку на випадок невиконання умов угоди.

ОСОБА_5 визнати винуватою за пред`явленим обвинуваченням у вчинені замаху за ч. 2 ст. 15 КК України на передбачену в ч. 1 ст. 185 КК України крадіжку з призначенням узгодженого покарання у виді штрафу в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази:

гаманець артикулу 9675/266/702/03, переданий на відповідальне зберігання під розписку ОСОБА_4 , вважати повернутими у законне володіння Товариству з обмеженою відповідальністю «Бершка Україна» за належністю;

протоколи допитів свідків та інші документи про зафіксовані процесуальні дії, зберігати у кримінальній справі.

Вирок набирає законної сили із плином 30 днів, починаючи з наступного після його проголошення дня, протягом яких підлягає оскарженню до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги потерпілим і обвинуваченим з підстав порушення порядку розгляду угоди і призначення неузгодженого покарання, а так само прокурором виключно з підстав затвердження угоди, яка не підлягає укладенню в рамках цього кримінального провадження. Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору негайно.
Головуючий