Справа № 448/1151/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/66/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малнів, Мостиського району, Львівської області, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.3 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

цивільних позивачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисників адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ОСОБА_16 , прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_14 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вироком Мостиського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_12 180 384 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в користь ОСОБА_12 14 616 грн. відшкодування моральної шкоди та 17 320 грн. матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_13 180 384 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в користь ОСОБА_13 14 616 грн. відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_11 188 860 грн. 45 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в користь ОСОБА_11 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди та 50 000 грн. матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_10 10 000 грн.відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в користь ОСОБА_10 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 залишено попередній тримання під вартою.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання час тримання під вартою, який вирішено рахувати з 20.06.2014 року.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 17 червня 2014 року о 21 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero Sport», р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі «Львів-Шегині» у напрямку до м. Львова, при проїзді її ділянки в районі 59 км+224 м у с. Твіржа Мостиського району Львівської області грубо порушив вимоги розділу 1 - п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині визначення терміну «безпека для руху»); розділу 2 - п.п. 2.3 «д»; 2.9 «а»; розділу 10 - п. 10.1; розділу 12 - п. 12.1, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та безпечно керувати ним, без причин технічного характеру, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, змінив напрямок руху ліворуч, перетнув лінію розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, «Додаток 2 до ПДР України) виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час назустріч йому рухався автомобіль «Toyota Camry 2.4», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між їхніми транспортними засобами та смерті потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

На вирок суду представник цивільного відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ОСОБА_16 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити та стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_12 10 270 грн. матеріальної шкоди та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення 5 000 грн. моральної шкоди, стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_11 49 000 грн. матеріальної шкоди, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення 5 000 грн. моральної шкоди відмовити. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом № АЕ/1508050 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 31.08.2013 року. Однак при стягненні моральної та матеріальної шкоди на користь ОСОБА_11 , моральної шкоди на користь ОСОБА_10 , матеріальної шкоди на користь ОСОБА_12 не були враховані вимоги ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

1. Так, враховуючи загальний розмір відшкодування витрат на поховання, встановлений п.27.4 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» апелянт вважає правомірним стягення на користь ОСОБА_12 витрат саме на поховання ОСОБА_19 всього на суму 10 270 грн., не враховуючи витрат на поминальний обід на 40-й день та транспортні послуги на перевезення тіла, які не підтверджені документом про їх оплату (квитанцією, чеком, актом виконання робіт, накладною тощо).

2. Зазначає, що стягнення на користь ОСОБА_10 з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 5000 грн. моральної шкоди є неправомірним, оскільки це не передбачено ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так як виплата відшкодування за ушкодження здоров`я ОСОБА_10 під час ДТП не проводилась і не підтверджена документально, а також він не є близьким родичем померлих в цій ДТП осіб.

3. Крім того, при визначенні розміру матеріальної шкоди в користь ОСОБА_11 суд першої інстанції не врахував франшизу в сумі 1 000 грн., встановлену полісом страхування № АЕ/1508050 від 31.08.2013 року, на яку завжди зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, згідно п.12.1 ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, розмір матеріальної шкоди, належний до стягнення на користь ОСОБА_11 , має становити 49 000 грн.

Також моральна шкода в розмірі 5 000 грн. на користь ОСОБА_11 стягнута неправомірно, оскільки ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням чи знищенням майна та у зв`язку зі смертю особи, що не є близьким родичем.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_20 просить вирок Мостиського районного суду Львівської області від 31.10.2014 року скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного судом ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 3 роки. В решті вирок залишити без змін. Вважає вказаний вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що судом не було враховано те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті двох осіб, свою вину у вчиненні злочину не визнав, не вживав жодних заходів до відшкодування потерпілим завданої шкоди, потерпілі наполягають на обранні найсуворішої міри покарання, а тому вважає, що судом призначено покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого у зв`язку з його м`якістю.

Потерпілий ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просить вирок Мостиського районного суду Львівської області від 31.10.2014 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання та задоволити заявлений ним цивільний позов в повному обсязі. Свої вимоги мотивує тим, що обрана судом міра покарання є надмірно м`якою, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, його відношенню до вчиненого злочину та поведінки після вчинення злочину. Зазначає, що йому спричинено непоправну шкоду, оскільки він втратив сина, якому виповнилося 22 роки, на якого він покладав великі надії. Тому вважає, що суд фактично відмовив йому в задоволенні цивільного позову в частині задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з вироком Мостиського районного суду Львівської області від 31.10.2014 року захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу на вказаний вирок, в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, скасувати запобіжний захід тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_6 , та звільнити його з-під варти. Зазначає, що вирок суду є незаконним. Так, судом першої інстанції неодноразово були відхилені клопотання захисника обвинуваченого про призначення експертиз для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких мають істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення. Вказує на те, що в кримінальному провадженні не досліджувався технічний стан автоматичної коробки передач автомобіля Мітсубісі-Пажеро, яким керував ОСОБА_6 , та яка саме передача увімкнена після ДТП.

Висновок судової транспортно-трасологічної експертизи № 2255 від 7.07.2014 року, на якому базуються всі подальші експертизи, неналежно аргументований з наукової точки зору та суперечить іншим доказам по справі, а тому суд неправомірно відмовив в клопотанні захисту про призначення в даній справі судової транспортно-трасологічної експертизи та поклав даний висновок в основу обвинувального вироку.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Суд першої інстанції, приймаючи рішення, посилається на ряд доказів, які порушують норми КПК України та є недопустими. Вважає помилковим врахування судом як обтяжуючою обставину вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, вважає висновки суду першої інстанції в частині відсутності обставин, що пом`якшують покарання підсудного, не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, є однобічними та необ`єктивними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які просять апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_14 задоволити, а в задоволенні апеляційних скарг представника цивільного відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ОСОБА_16 , прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_12 відмовити, думку прокурора, який просить апеляційну скаргу, подану ним, а також представника цивільного відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_12 задоволити та в задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_14 відмовити, думку потерпілого ОСОБА_12 на підтримку поданої ним апеляційної скарги, апеляційної скарги прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_17 та на заперечення апеляційних скарг адвоката ОСОБА_14 та представника цивільного відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ОСОБА_16 , пояснення представника цивільного відповідача ОСОБА_16 на підтримання доводів поданої ним апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника цивільного відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ОСОБА_16 підлягає задоволенню, а апеляційні скарги прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_14 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, вчиненому за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції всебічно, повно і неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 94 КПК України дав вірну оцінку кожному доказу: показам обвинуваченого, потерпілих, свідків, іншим доказам у справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні злочину при зазначених у вироку суду обставинах.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 286 КК України є вірною.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_14 щодо неповноти досудового й судового слідства, істотних порушень кримінального процесуального закону при судовому розгляді справи є безпідставними, необґрунтованими й колегія суддів їх до уваги не бере, виходячи з наступного.

Як достовірно встановлено в справі, причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 червня 2014 року о 21 год. 30 хв. на автодорозі Львів-Шегині у напрямку до м. Львова при проїзді її ділянки в районі 59 км.+224 м. у с.Твіржа Мостиського району Львівської області, були дії водія ОСОБА_6 , який всупереч вимогам ПДР України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не переконавшись у відсутності небезпеки та інших учасників руху, змінив напрямок руху ліворуч, перетнув лінію розмітки 1.1, виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час назустріч йому рухався автомобіль «Toyota Camry 2.4», що призвело до зіткнення транспортних засобів та смерті потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

В суді першої інстанції обвинувачений вину визнав частково та пояснював, що керував автомобілем зі швидкістю 60-70 км/год, а автомобіль «Toyota Camry 2.4» раптово виїхав на його смугу руху в зустрічному напрямку на великій швидкості, а тому він, уникаючи зіткнення, різко загальмував, через що його автомобіль викинуло вліво, на смугу зустрічного руху, а автомобіль «Toyota Camry 2.4» повернувся на свою смугу руху, внаслідок чого відбулося зіткнення. Вину визнає лише в тому, що керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та в тому, що його автомобіль викинуло в результаті гальмування на смугу зустрічного руху.

У сукупності з іншими зібраними у справі доказами суд належно оцінив показання ОСОБА_6 , ґрунтуючись на повному та всебічному розгляді всіх обставин справи і правильно визнав їх такими, що не відповідають дійсності та взяв за основу вироку показаннями потерпілих, цивільного позивача, свідків, які підтверджуються іншими доказами.

Так, цивільний позивач ОСОБА_10 , допитаний в якості свідка під час розгляду справи в суді першої інстанції, ствердив, що рухався зі швидкістю 60 км/год. по своїй смузі руху, а обвинувачений, рухаючись на великій швидкості, раптово виїхав на його смугу руху, хоча перешкод на смузі руху обвинуваченого не було. Зазначив, що намагався загальмувати та вивернути кермо вліво, однак уникнути зіткнення не вдалося.

Аналогічні за змістом дав пояснення і свідок ОСОБА_21 , очевидець даної дорожньої пригоди.

Такі показання свідків підтверджуються протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події та протоколом додаткового огляду місця дорожньо-транспортної події, протоколами огляду транспортних засобів, фотознімками місця дорожньо-транспортної пригоди, протоколами проведення слідчих експериментів, згідно яких зафіксовано їх зовнішні пошкодження.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_14 щодо невідповідності дати та часу проведення слідчого експерименту від 3.04.2014 року, то такі колегія суддів до уваги не бере, оскільки такий слідчий експеримент дійсно був проведений та ніким з учасників процесу не оспорюється.

Щодо доводів адвоката ОСОБА_14 про невикористання експертом методики визначення швидкості руху транспортних засобів під час зіткнення з урахуванням їх деформування та руйнування, то такі колегія суддів вважає безпідставними, оскільки пунктом 1.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8.10.98 №53/5, визначено, що під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо.
Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що кримінальне провадження необхідно закрити у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 є надуманими та спростовуються наступними доказами.

Висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 2255 від 7.07.2014 року стверджується, що в первинний момент зіткнення поздовжні осі автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport», р.н. НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Toyota Camry 2.4», р.н. НОМЕР_2 , були розташовані під кутом 165-170 градусів. Зіткнення автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport» та автомобіля марки «Toyota Camry 2.4» відбулося на смузі руху автомобіля марки «Toyota Camry 2.4» в районі розташування початку сліду юзу правого переднього колеса автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport».

Висновком судової автотехнічної експертизи № 2616 від 24.07.2014 року стверджується, що у заданій дорожній ситуації обвинувачений ОСОБА_6 повинен був з технічної точки зору керуватися вимогами п.п.1.2, 1.5, 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3 (підпункту «д»); 12.4; 12.9 (підпункту «д») ПДР України та лінії розмітки 11 вузької суцільної лінії, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків, у відповідності до яких вказаний водій повинен був вести свій автомобіль зі швидкістю не більше 60 км/год по своїй стороні проїзної частини, не перетинаючи осьової лінії, позначеної вказаною вище розміткою, щоб не створювати небезпеки іншим учасникам руху (зокрема, водієві ОСОБА_10 ). При заданих вихідних даних причиною настання даної ДТП з технічної точки зору є факт виїзду автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_6 на смугу руху автомобіля «Toyota Camry 2.4», під керуванням водія ОСОБА_10 .

Висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 3815 від 21.10.2014 року стверджується, що покази водія автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» ОСОБА_6 щодо розміщення місця зіткнення його автомобіля з автомобілем «Toyota Camry 2.4» з технічної точки зору є спроможними.

Висновком судової автотехнічної експертизи № 3809 від 23.10.2014 року, відповідно до якого: «1;2. При вихідних даних стосовно розташування автомобілів - учасників ДТП - у момент їх первинного контакту як один відносно одного, так і відносно елементів дороги, встановлених у висновку № 2255 від 07.07.2014 року судової транспортно-трасологічної експертизи, безпосередньо перед моментом зіткнення швидкість руху автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» (з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 ) могла складати величину біля 92...99 км/год, а автомобіля «Toyota Camry 2.4» (з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 ) - могла складати величину біля 65...70 км/год.

Висновки наведених вище експертиз належно аргументовані з наукової точки зору, не суперечать іншим доказам у справі, а тому суд правильно визнав їх достовірними доказами та поклав в основу вироку.

Даними висновками експертиз та характером виявлених на транспортних засобах пошкоджень, відображених в протоколах огляду і перевірки технічного стану, підтверджуються показання ОСОБА_10 , допитаного в якості свідка, про те, що водій автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» виїхав на смугу руху автомобіля «Toyota Camry 2.4», хоча перешкод на його смузі руху не було і він мав технічну можливість уникнути скоєння ДТП та одночасно спростовуються доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_14 про невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Як видно із матеріалів досудового слідства і протоколу судового засідання, органи слідства і суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення, а тому доводи про неповноту та однобічність судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає надуманими і необґрунтованими та не приймає до уваги.

На підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 і правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст. 286 КК України.

Щодо покарання, призначеного обвинуваченому, то підстав для того, щоб визнати його таким, що не відповідає вимогам закону внаслідок його надмірної суворості /про що ставить питання захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_14 /, чи м`якості, /як зазначає прокурор та потерпілий ОСОБА_12 / немає.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд вірно врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання, частково відшкодував потерпілим заподіяну шкоду, має двох повнолітніх дітей, які є студентами, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та призначив обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, та передбачене санкцією статті додаткове покарання позбавлення права керування транспортними засобами.

Призначене обвинуваченому основне та додаткове покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
З таким висновком погоджується і колегія суддів.
А тому, колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_12 в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Разом з тим, приймаючи рішення в частині цивільних позовів ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд припустився порушень вимог закону.

Розглядаючи цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди суд належним чином не мотивував прийняте рішення щодо кожного із потерпілих зокрема. Рішення суду ґрунтується на неповно встановлених даних.

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом № АЕ/1508050 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 31.08.2013 року.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 22 вказаного Закону визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Так, вирішуючи питання про відшкодування на користь позивача ОСОБА_12 матеріальної шкоди, до якої входить: вартість домовини (труни), хреста, таблички, вінків на суму 6 320 грн.; вартість костюма та взуття для померлого на суму 3 950 грн.; транспортні послуги на перевезення тіла з м. Львова в с. Берхетів на суму 1 500 грн.; вартість поминального обіду на 40 день на суму 5 550 грн., апеляційний суд не звернув уваги на наступне.

Так, у разі смерті потерпілого, особи, які взяли на себе витрати з його поховання, мають право на відшкодування таких витрат (п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому під витратами на поховання маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов`язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Понесені на організацію поминального обіду затрати не відносяться до витрат з поховання, які відповідно до вказаного закону відшкодовує страховик.

Як вбачається з матеріалів справи, до суми витрат на поховання ОСОБА_19 в сумі 17 320 грн. суд першої інстанції помилково включив і витрати на поминальний обід в сумі 5 550 грн., які до витрат з поховання не відносяться, а також транспортні послуги на перевезення тіла в сумі 1 500 грн., які не підтверджені документом про їх оплату, а тому такі не підлягають стягненню.

Також, ухвалюючи рішення про стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_10 моральної шкоди, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому внаслідок ушкодження здоров`я.

Колегією суддів встановлено, що оскільки виплата відшкодування за ушкодження здоров`я ОСОБА_10 не проводилася, а тому в задоволенні позову про стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_10 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Також при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_11 суд першої інстанції врахував перенесену ним глибину душевних страждань, що пов`язані зі смертю товаришів та збитками, заподіяними його транспортному засобу, невідворотні негативні наслідки неправомірної поведінки обвинуваченого, порушення нормального життєвого укладу цивільного позивача, а також з огляду на засади розумності і справедливості та з врахуванням ступеня вини обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що з обвинуваченого і ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» слід стягнути в користь цивільного позивача 15 000 грн. відшкодування моральної шкоди, з яких 5 000 грн. необхідно стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Проте з таким висновком суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Так, ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Також п. 27.3. ст. 27 вказаного закону встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Так як виплата відшкодування за ушкодження здоров`я ОСОБА_11 не проводилася, а потерпілі ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не є його близькими родичами, тому колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_11 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Що стосується стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_11 50 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну потерпілого, то з таким колегія судді не погоджується.

Так, суд першої інстанції в порушення вимог п.12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при визначенні суми на відшкодування шкоди, заподіяної

майну ОСОБА_11 , не врахував розмір франшизи, на який зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, який згідно полісу страхування № АЕ/1508050 від 31.08.2013 року становить 1 000 грн., а тому колегія суддів вважає, що до стягнення підлягає 49 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ОСОБА_16 задоволити.

Апеляційні скарги прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_14 залишити без задоволення.

Вирок Мостиського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 змінити.

Стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_12 10 270 (десять тисяч двісті сімдесят) гривень відшкодування матеріальної шкоди.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення 5 000 (п`ять тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_11 49 000 (сорок дев`ять тисяч) гривень відшкодування матеріальної шкоди.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення 5 000 (п`ять тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди відмовити.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4