Справа № 591/4184/13-к
Провадження № 1-кс/591/567/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2013 року Слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми Сибільов О.В., за участю секретаря - Кірілової Ю.В., слідчого Федіка В.С., захисника ОСОБА_1, підозрюваного та власника майна ОСОБА_2, розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання старшого слідчого СВ Управління СБУ в Сумській області Федіка В.С., про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором, про накладення арешту на майно - автомобіль «Мерседес-Бенц GL500», р.з. НОМЕР_1, яке підтримав та мотивував тим, що він здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000328 від 06 квітня 2013 року за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України щодо незаконного придбання, зберігання та перевезення без мети збуту наркотичного засобу гр-ном ОСОБА_2 Посилаючись на те, що автомобіль використовувався підозрюваним як засіб та знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди, з метою позбавлення підозрюваного права здійснити його відчуження та має значення речового доказу по кримінальному провадженню, слідчий ставить питання про накладення на нього арешту.

Власник майна ОСОБА_2 та його захисник просили відмовити в задоволенні клопотання в зв'язку з його необґрунтованістю, а також зобов'язати повернути власнику майна його автомобіль, з огляду на те, що органи досудового слідства своєчасно не звернулись з відповідним клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Слідчий суддя, заслухавши сторони, вивчивши матеріали надані до клопотання, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що слідчим здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000328 від 06 квітня 2013 року за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України щодо незаконного придбання, зберігання та перевезення без мети збуту наркотичного засобу гр-ном ОСОБА_2, про підозру у вчиненні якого було повідомлено 15 травня 2013 року.

Під час здійснення досудового розслідування слідчими двічі проводились огляди автомобіля «Мерседес-Бенц GL500», р.з. НОМЕР_1 - 06 квітня 2013 року о 07.12 год. та о 16.10.

Наведені обставини не заперечувались та не оспорювались сторонами

Під час другого огляду - 06 квітня 2013 року о 16.10, наведений транспортний засіб вилучений слідчим, а отже, в контексті ст. 167 КПК України, є тимчасово вилученим майном.

Після вилучення цього майна правоохоронці до суду в порядку, визначеному ч. 5 ст. 171 КПК України, не звертались, чого слідчим спростовано не було. Також не оспорювалось сторонами, що на момент розгляду клопотання про завершення досудового розслідування, відповідно до вимог ст. 290 КПК України, повідомлено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, зокрема, якщо вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Аналізуючи наведені норми, суд приходить висновку про те, що арешт на майно підозрюваного може бути накладений лише за умови доведення наявності підстав вважати, що воно підшукане, виготовлене, пристосоване чи використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди.

Проте, всупереч наведеним нормам, слідчим не було доведено достатності підстав вважати, що автомобіль, на який просили накласти арешт, відповідає вказаним критеріям. Це вбачається з того, що, згідно наданих суду матеріалів кримінального провадження, відсутні докази того, що вказаний автомобіль використовувався підозрюваним спеціально, саме з метою перевезення наркотичних засобів, а не з метою власного пересування громадянами, підтвердженням чому слугує допит ОСОБА_2, а також та обставина, що підозру оголошено ОСОБА_2 лише за ч. 1 ст. 309 КК України.

Інших доказів на обґрунтування позиції, стосовно того, що є підстави вважати автомобіль засобом чи знаряддям вчинення злочину, суду не надано.

Не вважає суд і підставою для накладення арешту на майно і ту обставину, що на ньому збереглися сліди вчинення злочину, оскільки, по-перше, слідчим взагалі не зазначено, які саме сліди збереглися на ньому, по-друге, після вилучення (огляду) зазначеного транспортного засобу 06 квітня 2013 року, проведеного двічі, правоохоронні органи не були позбавлені можливості здійснити дії, пов'язані з вилученням чи фіксацією слідів кримінального правопорушення, а по-третє слідчим чи прокурором не доведено підстав вважати, що незастосування арешту може призвести до втрати чи пошкодження слідів чи інших доказів вчинення кримінального правопорушення. Слід зауважити і про те, що нездатність правоохоронних органів своєчасно вчиняти певні слідчі дії, перешкод для вчинення яких не було, та неналежне виконання ними своїх обов'язків, пов'язаних з виконанням вимог ст.ст. 9, 28 та ч. 5 ст. 171 КПК України, не може слугувати підставою для обмеження прав громадян, зокрема, стосовно здійснення ними права власності.

За таких обставин, клопотання слідчого задоволенню не підлягає.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу слідчого та прокурора на ту обставину, що органами досудового слідства було порушено вимоги п. 3 ст. 169, ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання про арешт майна подано поза межами встановлених законом строків, для арешту тимчасово вилученого майна.

Також слід зазначити про те, що відмова в задоволенні клопотання про арешт майна, передбачає у відповідності до ч. 3 ст. 173 КПК України, негайне повернення вилученого майна, як і передбачена така вимога ч. 5 ст. 171 КПК України, з чого вбачається, що повернення в такому випадку тимчасово вилученого майна є обов'язком відповідної уповноваженої службової особи і не потребує додаткового рішення суду. У разі ж невиконання таких дій стосовно повернення майна, вони можуть бути оскаржені окремо в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, зі скаргою стосовно чого сторони не позбавлені права звернутись до суду у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Управління СБУ в Сумській області Федіка В.С., про накладення арешту на майно - автомобіль «Мерседес-Бенц GL500», р.з. НОМЕР_1, відмовити.

Роз'яснити, що відмова в задоволенні клопотання про арешт майна, тягне за собою негайне його повернення особі.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя О.В. Сибільов