Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/39/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 368-370 (168, 170, 171) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.03.2015 року м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - адвокатів - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесеного 15 серпня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000400 стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України за апеляційною скаргою прокурора на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, такого, що не працює, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, такого, що не працює, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

виправдано за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази та відшкодування процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням хабара за виконання чи невиконання в інтересах того, хто дає хабара, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України при слідуючих обставинах.

01 серпня 2008 року близько 16.00 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , працюючи на посадах головних державних податкових ревізорів-інспекторів відділу контролю за розрахунковими операціями управління податкового контролю юридичних осіб Державної податкової адміністрації в Кіровоградській області, будучи службовими особами - представниками влади, які займають відповідальне становище - посади яких, відповідно ст. 25 Закону України «Про державну службу», віднесені до шостої категорії, під час проведення планової перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », орендованого приватним підприємцем ОСОБА_11 , розташованого по АДРЕСА_4 , виявили порушення ОСОБА_11 . Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», які виразились у торгівлі ОСОБА_11 алкогольними напоями та тютюновими виробами без відповідних ліцензій, не проведенні ОСОБА_11 через реєстратор розрахункових операцій з продажу пляшки горілки «Хортиця» та двох пачок сигарет «Парламент», не роздрукування ОСОБА_11 відповідного розрахункового документа на підтвердження виконання розрахункових операцій та повідомили ОСОБА_11 про застосування значної суми фінансових санкцій.

Не бажаючи можливого настання для себе негативних наслідків у вигляді застосування фінансових санкцій, ОСОБА_11 запитав у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про можливість вирішення питання про їх незастосування.

На пропозицію ОСОБА_11 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який робив вигляд, що складає відповідний протокол про фінансові порушення у магазині, повідомили ОСОБА_11 про необхідність передачі їм хабара в сумі 1500, 00 грн., на що останній погодився і поїхав шукати кошти, а ОСОБА_7 з ОСОБА_8 залишились чекати ОСОБА_11 в приміщенні магазину.

В цей же день, 01 серпня 2008 року близько 17.50 год. ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою отримати від ОСОБА_11 хабара в сумі 1500,00 грн. за незастосування до останнього фінансових санкцій за виявлені ними порушення законодавства, маючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами приватного підприємця ОСОБА_11 , зустрілись з ним в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого по АДРЕСА_4 , де ОСОБА_7 в присутності ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 1500,00 грн. за не відображення в документах факту виявлення в ході проведеної ними перевірки порушень Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», незастосування до нього фінансових санкцій за допущення вказаних порушень та не проведення перевірок діяльності магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » протягом наступного місяця, які поклав до задньої кишені своїх брюк.

Одразу після цього, близько 17.50 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 неподалік магазину «Знахідка» в смт. Петрове Кіровоградської області були затримані працівниками УДСБЕЗ УМВС України в Кіровоградській області, які під час огляду місця події із застосуванням відеозапису виявили заздалегідь помічені працівниками міліції грошові кошти в сумі 1500,00 грн., які ОСОБА_7 , намагаючись уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, викинув з кишені своїх брюк.

У зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в отриманні хабара, при обставинах викладених в обвинувальному акті, а також недостовірністю та недопустимістю доказів, здобутих під час проведення досудового розслідування, судом першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виправдано за відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 , який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції в апеляційній скарзі, з посиланням на положення ст.ст. 409 та 413 КПК України просить скасувати вирок районного суду, з ухваленням нового, згідно з яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України та призначити їм покарання у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах податкової служби строком на 3 роки з конфіскацією майна.

Зокрема зазначає про те, що виправдувальний вирок суду є необґрунтованим, оскільки вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вимаганні та отриманні від підприємця ОСОБА_11 хабара в сумі 1500,00 грн. повністю підтверджується сукупністю зібраних в справі доказів, в тому числі показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також відеозаписом протоколу огляду місця події від 01 серпня 2008 року, яким суд не дав належної та об`єктивної оцінки, безпідставно визнав їх недопустими.

Крім того, прокурор в своїй апеляційній скарзі вказує про неповноту судового розгляду, яка виразилась у тому, що свідок ОСОБА_17 , не зважаючи на його клопотання не була допитана в судому засіданні, при призначенні судової- почеркознавчої експертизи зразки підписів понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_17 судом не відбирались, в резолютивній частині, в порушення вимог ч.4 ст. 374 КПК України судом не зазначено про порядок отримання копії вироку.

Наведені обставини, на думку прокурора вплинуло на законність та обгрунтованість оскаржуваного ним вироку.

Заслухавши доповідача, провівши за клопотанням прокурора та захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 судове слідство в обсязі допиту обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , оголошення висновків судових почеркознавчих експертиз та перегляду відеозапису протоколу огляду місця події, в дебатах думку прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також їх захисників - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги прокурору слід відмовити за таких підстав.

Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно із ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Виправдовуючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України, суд першої інстанції, в оскаржуваному прокурором вироку зазначив, що після прийняття та реєстрації заяви ОСОБА_11 про вимагання інспекторами податкової адміністрації хабара, за 10 хвилин до затримання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , провести оперативні дії, скласти протоколи помітки грошей та вручення технічних засобів не можливо, на відеозапису протоколу огляду місця події від 01 серпня 2008 року з підробленими підписами понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_12 не зафіксовано хто саме з учасників пригоди підкинув гроші біля лівого колеса автомобіля, під час огляду салону автомобіля ОСОБА_7 , після того як працівниками міліції були оглянуті кишені обвинувачених.

Суд також зазначив про те, що критично відноситься до показань свідків - працівників правоохоронних органів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які зацікавлені в результатах розгляду даної справи, свідків ОСОБА_12 , показання якого спростовується відеозаписом протоколу огляду місця події та ОСОБА_11 , який під час розгляду справи пояснив, що хабара у нього не вимагали.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України).

Відповідно до положень п.4 примітки до ст. 368 КК України вимаганням хабара визнається вимагання службовою особою хабара із погрозою вчинення або невчинення з використанням влади чи службового становища дій, які можуть заподіяти шкоду правам чи законним інтересам того, хто дає хабара, або умисне створення службовою особою умов, за яких особа вимушена дати хабара з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.

В постанові Судової палати у кримінальних справах від 26 червня 2014 року у справі № 5-19кс14, Верховний Суд Україниконстатував, що вимагання хабара виключається, якщо хабародавець зацікавлений у незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, установлену процедуру вирішення того чи іншого питання, досягти задоволення своїх незаконних інтересів, уникнути заслуженої відповідальності тощо.

На відміну від цього, у разі якщо, винна особа з метою одержання хабара погрожує вчиненням або не вчиненням дій, які можуть завдати шкоди, що є визначальним, правам чи законним інтересам того, хто дає хабар, або створює такі умови, за яких особа не повинна була, але вимушена давати хабар із метою запобігання шкідливим наслідкам для своїх прав чи законних інтересів, дії одержувача хабара слід розглядати як такі що, поєднані з вимаганням останнього.

Тобто, законність прав та інтересів, які хабародавець захищає шляхом давання хабара, є однією з основних і обов`язкових ознак вимагання.

Згідно пред`явленогообвинувачення, за версією слідства податкові інспектори - ревізори ОСОБА_7 та ОСОБА_8 після виявлення нелегальної торгівлі приватним підприємцем ОСОБА_11 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » алкогольними напоями та тютюновими виробами, погодились з пропозицією ОСОБА_11 за 1500, 00 грн. вирішити питання про незастосування до нього фінансових санкцій.

Тобто, ініціатива неправомірного вирішення зазначеного питання належала саме хабародавцеві ОСОБА_11 , а вимоги ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про давання хабара були спрямовані на задоволення протизаконних інтересів ОСОБА_11 , прикриття його нелегальної, по суті незаконної діяльності.

Таким чином, при обставинах викладених в обвинувальному акті в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відсутня така кваліфікуюча ознака як «вимагання хабара», оскільки їх дії, за які вони нібито одержали хабар, були спрямовані на задоволення явно незаконних інтересів хабародавця ОСОБА_11 , який шляхом давання хабара намагався уникнути відповідальності за незаконну торгівельну діяльність підакцизними товарами без відповідних ліцензій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів, які б з достовірністю свідчили про отримання ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 від ОСОБА_11 1500, 00 грн. в якості хабара за незастосування фінансових санкцій виходячи з наступного.

При розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріплений у ч.1 ст.62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості.

Так, фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були направленні, здійснили перевірку і виявили 01 серпня 2008 року факт торгівлі приватним підприємцем ОСОБА_11 в магазині «Знахідка» алкогольними напоями та тютюновими виробами за відсутністю ліцензії та проведення розрахунків без касового апарату, про що склали акт ( т.1 а.с. 190-193).

При цьому, ОСОБА_11 в судовому засіданні, яке відбулось 19 лютого 2014 року підтвердив, що у нього в магазині не було ліцензій на торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, після складення акту, податкові інспектори пояснили, що йому необхідно буде сплатити штраф в розмірі 2000 грн., які він передав за те, що у нього не було ліцензій. До органів внутрішніх справи звернувся тому, що не згоден був з розміром штрафу.

Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_11 також зазначив, що заплатив податковим інспекторам штраф за відсутність ліцензій, що конкретно відбувалось в орендованому ним магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » 01 серпня 2008 року та в районному відділі міліції ОСОБА_11 не пам`ятає, у зв`язку з давністю подій, що змусило ОСОБА_11 звернутися до органів внутрішніх справ із заявою про вимагання хабара пояснити не зміг, від відповідей на конкретні запитання ухилявся.

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_15 пояснив суду, що 01 серпня 2018 року працював слідчим прокуратури Петрівського району Кіровоградської області, про вимагання хабара дізнався від о/у Петрівського ДСБЕЗ ОСОБА_18 , на затримання вони виїхали двома автомобілями, в одній з яких були поняті, обшук автомобіля проводив ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , а він на місці складав протокол огляду, хто конкретно з присутніх викинув гроші і як саме він не бачив, після складення протоколу всі повернулися в районну прокуратуру, а потім поїхали до обласної прокуратури.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_16 показали суду, що про вимагання хабара дізнались від ОСОБА_18 , якому зателефонував ОСОБА_11 , після затримання вони знаходились біля ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак безпосередньо не бачили хто саме з них викинув гроші під колесо автомобіля, зазначили, що про гроші крикнув хтось з присутніх при огляді автомобіля, хто конкретно пояснити не змогли.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він приймав участь в затриманні і був свідком обшуку автомобіля, який перед цим від`їхав від магазину, він безпосередньо стояв позаду автомобіля біля ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак не бачив хто конкретно викинув або підкинув гроші під заднє колесо, гроші просвітили в приміщенні магазину, не оспорює, що підпис на першій сторінці протоколу огляду місця події не його.

З відеозапису протоколу огляду місця події від 01 серпня 2008 року, переглянутого апеляційним судом вбачається, що після перекриття руху та зупинки, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вийшли з автомобіля, ОСОБА_7 одному з присутніх передає гаманець в якому знаходяться гроші, після чого запрошуються поняті, ніхто з присутніх не представляється, що відбувається і які слідчі проводяться нікому не роз`яснюється.

Далі на відео, на багажнику автомобіля оглядаються гроші з гаманця ОСОБА_7 , папка з документами, документи, сумка ОСОБА_8 , службові посвідчення, чітко видно як спочатку ОСОБА_8 , а потім ОСОБА_7 на вимогу дістають з кишені «все содержимое» викладуть на багажник, після чого продовжується обшук в салоні автомобіля, раптом один з присутніх каже: «Товариш следователь вот с кармана ОСОБА_7 вибросил деньги» і камера фіксує гроші на землі біля заднього лівого колеса автомобіля, після чого їх викладають на багажник і запис на цьому закінчується.

З переглянутого відеозапису очевидно, що фактично відбувається несанкціонований обшук автомобіля ОСОБА_7 з виїмкою особистих речей і документів, а результати оформляється протоколом огляду місця події, що є грубим порушенням вимог процесуального законодавства ( ст.ст. 22, 177, 178, 183, 184, 188 та 190 КПК України в ред. 1960 року).

Крім того, з відеозапису не видно і ніхто з допитаних апеляційним судом свідків не помітили і не могли пояснити, як ОСОБА_7 після огляду його кишень, будучи оточеним працівниками міліції, перебуваючи у безпосередній близькості, у присутності двох понятих за версією слідства витягнув з кишені брюк гроші і викинув їх на землю під колесо автомобіля.

Тобто, в основу обвинувачення, органом досудового слідства покладені результати огляду місця події, а по суті обшуку та виїмки, протокол з підробленими підписами понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_12 , що встановлено експертним шляхом, протоколи вручення грошових купюр та технічних засобів, оформлених оперативним працівниками до порушення кримінальної справи за 10 хвилин до затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Також слід зазначити, що повертаючи справу на додаткове розслідування, колегія суддів апеляційного суду Кіровоградської області в ухвалі від 03 липня 2013 року зазначила, що первісні показання про визнання вини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 давали під фізичним та психологічним тиском з сторони працівників ДСБЕЗ у м. Кіровоградіі в судовому засіданні заявили про застосування до них працівниками міліції недозволених методів слідства, а тому при проведенні додаткового розслідування слід було перевірити їх доводи та прийняти процесуальне рішення.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після внесення 15 серпня 2013 року відомостейдо ЄРДР по факту одержання посадовими особами відділу Державної податкової адміністрації від ОСОБА_11 1500, 00 грн. за не вчинення в інтересах останнього дій, з використанням службового становища та початок досудового розслідування, службова перевірка з приводу застосування працівниками ДСБЕЗ незаконних методів слідства стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не призначалась і не проводилась, будь-яке процесуальне рішення з цього приводу не прийнято.

Стаття 11 КПК визначає, що під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.
В контексті застосування на практиці вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Конвенції та рішень ЄСПЛ ( у справах «Лабіта проти Італії», «Валашінас проти Литви», «Кудла проти Польщі», «Дюлоранс проти Франції» та «Донадзе проти Грузії»), а також рекомендацій Верховного Суду України, викладених в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами законодавства і постановлення вироку» колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно і цілком обґрунтовано зазначив про те, що вирок суду по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч.2 ст. 368 КК України не може ґрунтуватись на неналежних та недопустимих доказах, а факт отримання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 хабара не знайшов свого об`єктивного підтвердження.

При таких обставинах, перевірених під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом першої інстанції було законним та обґрунтованим, відповідає принципам верховенства права, законності, презумпції невинуватості, змагальності сторін та безпосередності дослідження доказів в кримінальному судочинстві.

Доводи апеляційної скарги прокурора, про необ`єктивність та неповноту у дослідженні доказів, а саме проведення судового слідства за відсутністю свідка ОСОБА_17 , не відібрання судом зразків підписів при призначенні почеркознавчої експертизи, критичне ставлення до показань свідків - працівників органів внутрішніх справ та порушення вимог ч.4 ст. 374 КПК України при ухваленні вироку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як пояснив прокурор свідок ОСОБА_17 за місцем реєстрації не проживає і встановити її місце перебування в даний час неможливо, а свідок ОСОБА_12 під час перегляду справи підтвердив, що на першому аркуші протоколу огляду місця події підпис не його, не зазначення у резолютивній частині вироку суду про порядок його отримання не впливає на законність вироку і не є підставою для його скасування.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законного та обгрунтованого вироку суду першої інстанції - відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2014 року про виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за відсутністю у їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4