УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ч.1 ст.121 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2015 року м. Житомир
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченої: ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженку м. Житомира, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , має на утриманні
малолітню дитину, раніше не судиму,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 79 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:
· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченій
ОСОБА_7 не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Департаменту бюджету та фінансів Житомирської міської ради 1477 грн. 35 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 .
Речові докази: чоловічу куртку чорного кольору із шкірзамінника передану потерпілому ОСОБА_10 залишено останньому як власнику; ніж по типу кухонного, заводського виготовлення, загальною довжиною 182 см, що зберігається у камері зберігання речових доказів СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області постановлено знищити.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що близько 03 години 15 березня 2014 року біля будинку №52 по вулиці Перемоги в м. Житомирі між нею та ОСОБА_10 виникла сварка в ході якої ОСОБА_7 зі своєї жіночої сумки, взяла ніж та утримуючи його в правій руці, умисно нанесла ним два удари в спину ОСОБА_10 , чим спричинула йому тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани по задній поверхні грудної клітки, зліва на рівні 10-11 міжребір`я, що розташована в косо-горизонтальному напрямку, раневий канал довжиною 8-9 см. йде ззаду наперед, справа на ліво та проникає в плевральну порожнину, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння.
Крім того, в ході спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . ОСОБА_7 заподіяла потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани по задній поверхні грудної клітки зліва на рівні 7-го ребра, яка розташована в горизонтальному напрямку, раневий канал йде ззаду наперед, справа наліво, довжиною до 5 см. не проникає в грудну порожнину, закінчується підшкірно та є легким тілесним ушкодженням з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин установлених судом, кваліфікації дій обвинуваченої, просить вирок суду скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення. Постановити новий вирок. Визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України і призначити покарання п?ять років позбавлення волі. На підставі ст.79 КК України установити ОСОБА_7 іспитовий строк три роки. Покласти на неї обов?язки передбачені ст.76 КК України. Посилається на те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом не враховано обставин вчинення даного злочину, низькі моральні якості ОСОБА_7 . Зазначає, що суд застосовуючи ст. 79 КК України повинен визначити тривалість іспитового строку у межах того строку, який залишився з дня засудження обвинуваченої і до досягнення дитиною семирічного віку, але не менше одного року. Вважає, що вирок суду в частині призначення мінімального іспитового строку є надто м?яким і таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України відповідає обставинам справи та грунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах, прокурором і іншими можливими апелянтами не оскаржується.
Згідно ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів провадження, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд дотримався загальних засад передбачених ст.65 КК України. Судом першої інстанції враховано суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, особу винної, яка має на отриманні малолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягалася. Обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 встановлено те, що вона визнала вину у вчиненні правопорушення, сприяла розкриттю злочину, щиро кається. За наведених обставин суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч.1 ст.79 КК України, з випробуванням і покладенням обов?язків передбачених ст. 76 КК України. На переконання колегії суддів призначене покарання за своїм видом і розміром не є м?яким. Іспитовий строк при звільненні ОСОБА_7 від покарання встановлений в межах передбачених ч.1 ст.79 КК України.
Крім того, статтею 51 КК України передбачено види покарань. Іспитовий строк не входить до переліку видів покарань. Він є невід?ємною ознакою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.
Прокурором не доведено, а судом не встановлено, що ОСОБА_7 має низькі моральні якості. Посилання тільки на те, що вона маючи малолітню дитину у нічний час відвідує розважальні заклади не є підставою для оцінки її моральних якостей. За матеріалами провадження не встановлено, що вона систематично відвідує розважальні заклади і не виконує батьківських обов?язків.
За наведених обставин доводи прокурора, що судом не враховано обставин вчинення даного злочину, низькі моральні якості ОСОБА_7 , що вирок суду в частині призначення мінімального іспитового строку є надто м?яким і таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є безпідставними.
Підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області
ОСОБА_9 залишити без задоволення, вирок Богунського районного суду м.Житомира від 11 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: