Провадження №1-кп/748/28/15
Єдиний унікальний № 748/174/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2015 року м. Чернігів
Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Короп, Чернігівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одружений, має двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації проходив військову службу, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 червня 2014 року № 131 призначений на посаду заступника командира роти по роботі з особовим складом інженерно-технічної роти вчинив дезертирство, тобто самовільно залишив вказану військову частину з метою ухилитися від військової служби.
Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включає в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Обвинувачений, військовослужбовець за призовом під час мобілізації старший лейтенант ОСОБА_4 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 20 вересня 2014 року в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладається на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України являється справою всього Українського народу і обов`язком кожного громадянина України, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) діючи з прямим умислом, направленим на залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) 20 вересня 2014 року через контрольно-пропускний пункт вказаної військової частини, не маючи на меті повертатися до виконання обов`язків з військової служби, після чого направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, своїми діями ОСОБА_4 вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 з метою ухилитися від військової служби.
16 січня 2015 року між прокурором військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим укладена угода про визнання винуватості, у якій ОСОБА_4 беззастережно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України в обсязі підозри. Сторони дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин та узгодили покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 408 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді двох місяців арешту з відбуванням арешту на гауптвахті. Обвинувачений погодився на його призначення та усвідомив наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.
Обвинувачений розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладення угоди та затвердження даної угоди про визнання винуватості для обвинуваченого та прокурора є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК України; для обвинуваченого - відмова від здійснення прав, передбачених п.1 ч.1 ст.474 КПК України;
Обвинувачений вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення укладеної угоди. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Виконавши вимоги ст.ст.342-348 КПК України, з`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості затвердження угоди, суд вважає, що угода підлягає затвердженню з ухваленням вироку і призначенням узгодженого сторонами покарання з наступних підстав.
Суд переконався в добровільності укладення сторонами угоди і правильності правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразилися у дезертирстві, тобто самовільному залишення військової частини НОМЕР_1 з метою ухилитися від військової служби за ч. 1 ст. 408 КК України.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Перед затвердженням угоди про визнання винуватості, суд згідно з вимогами ч.5,6 ст.474 Кримінального процесуального кодексу України з`ясував, що обвинувачений розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання, наслідки укладення та затвердження угоди передбачені ст. 473 КПК України.
Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором відповідає вимогам ст..471 Кримінального процесуального кодексу України, а також відсутні підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч.7 ст.474 Кримінального процесуального кодексу України.
Також судом встановлено, що умови даної угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та КК України, а тому вона може бути затверджена. На умовах цієї угоди може бути ухвалено вирок, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 зазначена вірно. Умови цієї угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права та інтереси сторін, або інших осіб, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено. За місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, має двох неповнолітніх дітей.
При призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_4 злочин вчинив уперше, вчинений ним злочин відноситься до умисних злочинів середньої тяжкості, визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкритю злочину, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, суд вважає за можливе призначити йому покарання, узгоджене з прокурором із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції статті за інкримінований йому злочин, у виді арешту з відбуванням на гауптвахті.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Цивільний позово не заявлявся.
При затвердженні угоди виконані умови, передбачені ч.7 ст.474 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 374, 474, 475 КПК України, суд - З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 16 січня 2014 року, укладену між прокурором військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст. 408 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді двох місяців арешту з відбуванням арешту на гауптвахті.
Строк відбування покарання рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_4 .

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом 30 днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом про відхилення апеляційної скарги.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутись до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Головуюча ОСОБА_1