Провадження № 1-кп/638/29/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_9 ,

потерпілого: ОСОБА_10 ,

обвинуваченої: ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харків, українки, громадянки України, з повною вищою освітою, яка працює директором ПП ОСОБА_12 , розведеної, на утриманні двоє малолітніх дітей: 2011 та 2003 р.н., мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_11 , 06.02.2013р. о 10 год. 40 хв., знаходилась в буфеті, розташованому на території Харківської обласної клінічної лікарні за адресою: м. Харків, проспект Правди, 13, де побачила ОСОБА_10 , після чого у ОСОБА_11 безпідставно і раптово виник умисел, направлений на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_11 наблизилась до ОСОБА_10 та виплеснула гарячий час з чашки, яку тримала в своїй руці, на тулуб ОСОБА_10 . В результаті протиправних дій ОСОБА_11 , згідно висновку судово - медичної експертизи № 393-АЯ/13 від 12.02.2013р. року ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді ділянки опікової поверхні 1 ступеня на тулубі, що виникли від дії термічного агента, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена вину у вчиненні інкримінованого їй діяння не визнала. Так обвинувачена ОСОБА_11 показала, що 06.02.2013р. разом зі своїм сином Арсенієм та мамою ОСОБА_13 приїхали до Медико генетичного центру, розташованого на території Харківської обласної клінічної лікарні за адресою: м. Харків, вул. Правди, 13.

Медико генетичний центр вона разом з сином ОСОБА_14 відвідує час від часу, тому що у сина рідкісне генетичне захворювання фінілкетонурія.

Напередодні, 04.02.2013р., ОСОБА_11 разом з потерпілим були запрошені лікарями ОСОБА_15 генетичного центру на консиліум за зверненням останньої з приводу того, що ОСОБА_15 генетичний центр видав потерпілому лікувальне харчування за весь 2013р., яке центр видає за рахунок бюджету сину ОСОБА_14 , якому це харчування необхідне; з якого приводу центр видав лікувальне харчування потерпілому, так як обвинувачена та потерпілий в шлюбі не перебувають та не проживають разом. Під час консиліуму, лікарі зовсім не обговорювали питання стосовно того, що цент передав потерпілому харчування, яке життєво необхідне для сина ОСОБА_14 , а було запропоновано обстежити сина та призначено дату на 13.02.2013р. В зв`язку з тим, що у обвинуваченої з потерпілим погані стосунки, обвинувачена вирішила відвезти на обстеження Арсенія не в день, який був призначений лікарями та про дату якого знав потерпілий, а в інший день, а саме, 06.02.2013р.
Після обстежень, 06.02.2013р., обвинувачена, її мати та син ОСОБА_14 пішли до буфету, який знаходився в підвалі центру для того, щоб погодувати ОСОБА_14 . Годуючи сина, обвинувачена встигла розглянути відвідувачів буфету, це були дорослі з дітьми, але свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 серед відвідувачів не було. Погодувавши сина, обвинувачена підійшла до стійки буфету, щоб замовити собі їжу та чай. Коли обвинувачена розплачувалася за їжу, боковим зором побачила, що до буфету зайшов потерпілий ОСОБА_10 та попрямував до столу, де сидів ОСОБА_14 та матір обвинуваченої. Підійшовши до дитини, потерпілий також присів за столик. Обвинувачена розплатилася за їжу, взяла в ліву руку тарілку з їжею, а в праву стаканчик з чаєм та попрямувала до столику, де сиділи потерпілий, син та мати. Потерпілий вже встиг зняти куртку та був одягнутий у светр та брюки. Коли обвинувачена підійшла до столика, то потерпілий почав ображати її нецензурною лайкою в присутності сина та матері, мотивуючи тим, що обвинувачена не поставила його до відому про те, що обстеження сина проходить не в день, який призначений лікарями. Обвинувачена стояла зліва від потерпілого, останній почав кричати, що буде все знімати на відеокамеру, достав з кармана куртки фотоапарат та наводити об`єктив фотоапарата в обличчя обвинуваченої та Арсенія. Обвинувачена почала відводити фотоапарат від свого обличчя та обличчя сина, але потерпілий не заспокоювався і в момент коли обвинувачена, в черговий раз, відводила фотоапарат від свого обличчя та обличчя сина, потерпілий підбив праву руку обвинуваченої в якій вона тримала стакан чаю та він вилився на потерпілого, обвинувачену та стіл. Чай був в пластиковому стаканчику теплим, обвинувачена теж облила собі руку але нічого не ошпарила. Потерпілий почав сильно кричати на обвинувачену: навіщо вона вилила на нього чай та знімати з себе светр і футболку, також потерпілий просив надати йому першу медичну допомогу, але видимих пошкоджень на останньому не було.

Обвинувачена зібрала речи та разом з сином та матір`ю вийшли з буфету, одягнулися, визвали таксі та вийшли з території Харківської обласної клінічної лікарні до таксі, весь цей час потерпілий біг за обвинуваченою, сином та матір`ю обвинуваченої і знімав їх на камеру.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченої, її винуватість у вчиненні інкримінованого діяння в обсязі пред`явленого обвинувачення за встановлених судом обставини, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 , показав, що 04.02.2013р. на консиліумі лікарів в Медико генетичного центру було розглянуто питання, за його заявою, про те, що обвинувачена не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенні до їх спільного сина ОСОБА_14 , який має генетичне захворювання та його стан за медичними показниками погіршився. На консиліумі потерпілому та обвинуваченій було запропоновано провести повне обстеження ОСОБА_14 та запропоновано дату 06.02.2013р., але потерпілий попросив назначити інший день, в зв`язку зі своєю зайнятістю в зв`язку з чим, призначено іншу дату - 13.02.2013р.

06.02.2013р. потерпілий приблизно в 10 годин 20 хвилин був поблизу центру та вирішив зайти, щоб запитати у лікарів, що входить в обстеження сина ОСОБА_14 . Під час спілкування з лікарями, потерпілий дізнався, що зранку ОСОБА_14 в центрі та частково пройшов обстеження, а не 13.02.2013р., як раніше домовлялися. Дізнавшись про те, що ОСОБА_14 знаходиться в центрі, потерпілий вирішив його знайти, зайшовши в буфет, потерпілий побачив сина, який сидів сам за столиком, перед ним стояла одноразова тарілка з їжею, син був заплаканий. Потерпілий продовжував наближатися до сина та бачив з правої сторони, що обвинувачена стоїть біля роздаточної і не могла бачити потерпілого. Сівши за столик до сина, потерпілий почав з ним спілкуватися, дитина трохи повеселішала та знявши куртку, почав вішати її на спинку стільця на якому сидів. Не встигши присісти, потерпілий побачив, як до столика підійшла обвинувачена, вона обійшла столик з правої сторони та стала за спиною сина. Обвинувачена почала запитувати у потерпілого, навіщо він прийшов та що він тут робить, потім виплеснула чай зі стаканчика, який обвинувачена тримала в правій руці на потерпілого, чай потрапив на верхню частину лівої грудної клітини. Відчувши печію, потерпілий почав знімати светр та білизну, підійшовши до рукомийника, почав робити собі примочки водою, щоб зняти біль від печії. В цей момент обвинувачена з сином зібралися та пішли з буфету. Згорнувши мокрі речі, потерпілий помітив, що за столиком де сидів син, залишилися його особисті речі, він накинув на плечі свій пуховик, взяв речі, які залишив син та почав виходити з буфету, коли вийшов з буфету, побачив, що обвинувачена вже вдягнула сина та вони вийшли з приміщення центру. Обвинувачений викликав міліцію та почав її чекати, не дочекавшись міліції, поїхав на ОСОБА_18 зафіксувати опіки. Після того, як обвинувачена вийшла з сином з буфету, потерпілий підійшов до кількох відвідувачів, які стали свідками подій та попросив залишити свої координати.

Покази свідків: ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які допитані в судовому засіданні, суд не бере до уваги з причин того, що захисником обвинуваченої неодноразово зверталася увага суду на те, що свідки знайомі потерпілого, під час судового розгляду свідки давали суперечливі показання та суд ставить під сумнів перебування свідків на місці подій 06.02.2013р.

Відповідно до висновку фахівця з питань судово медичної експертизи за № 84/2013 від 06.02.2013р., на підставі даних судово медичного дослідження громадянина ОСОБА_10 , експерт прийшов до висновку, що у нього мають місце: ділянки опікових поверхонь 1 ступеня на тулубі, що виникли від дії термічного агента і могли бути заподіяні у строк, зазначений засвідчуваних. За ступенем тяжкості, це легкі тілесні ушкодження.

Висновком експерта за № 393-ая/13 від 08.02.2013р., відповідно до якого: у громадянина ОСОБА_10 мають місце: ділянки опікових поверхонь 1 ступеня на тулубі, що виникли від дії термічного агента і могли бути заподіяні у строк та обставинах, зазначених у постанові про призначення судово - медичної експертизи. За ступенем тяжкості це легкі тілесні ушкодження

Приймаючи як доказ сторони обвинувачення: висновок фахівця та висновок експерта, суд вважає, що вони в повній мірі узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_10 , які він дав під час судового розгляду та не спростовуються обвинуваченою та її захисником.

Протокол проведення слідчого експерименту від 30.07.2013р., за участі свідка ОСОБА_19 , суд визнає не допустимим доказом з причин, що свідок знайомий потерпілого та не заперечував цього факту під час судового розгляду.

Вина обвинуваченої також підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 30.07.2013р., за участі потерпілого ОСОБА_10 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК України, докази повинні бути отримані у передбаченому порядку. Це означає, що доказами можуть бути лише фактичні дані, отримані в результаті проведення слідчих (розшукових), негласних (розшукових) дій, які передбачені КПК, і в тому порядку, як це передбачено відповідною процесуальною дією.

Згідно з положень ст. 89 КПК України, питання допустимості доказів суд має вирішувати під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення і тільки у разі очевидної недопустимості доказу - під час судового розгляду.

Твердження захисника обвинуваченої про визнання протоколу проведення слідчого експерименту від 30.07.2013р., за участі потерпілого ОСОБА_10 , недопустимим доказом з тих підстав, що він проводився в іншому приміщенні, а не в приміщенні де відбулися події правопорушення не приймаються судом до уваги.

Стаття 240 КПК України, не містить безумовної умови проведення слідчого експерименту лише в приміщенні, де відбулися події правопорушення, тому твердження захисника не дають підстав вважати протокол, складений за наслідками цієї слідчої дії, недопустимим доказом, оскільки на час його отримання порушень, передбачених ст.223 КПК України, допущено не було.

Щодо показань свідка ОСОБА_13 , враховуючи те, що остання є близьким родичем обвинуваченої, а саме матір`ю, відтак остання зацікавлена в результатах розгляду кримінальної справи, зокрема в пом`якшенні становища обвинуваченої ОСОБА_11 , крім цього, її показання не спростовують дані доказів, наданих стороною обвинувачення, а відтак суд не приймає їх як докази сторони захисту та відкидає їх.

Суд, керуючись ст. 94 КПК України, оцінює наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з урахуванням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, та взаємозв`язку, з урахуванням того, що по справі забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин в їх сукупності та приходить до висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм діяння стороною обвинувачення.

За вказаних обставин, суд оцінивши всі досліджені докази в сукупності, проаналізувавши дані показань обвинуваченої та потерпілого, дані протоколів проведення слідчого експерименту, висновки експертів, прийшов до однозначного переконання, що доводи обвинуваченої та її захисника з приводу відсутності в її діях ознак правопорушення, інкримінованого їм стороною обвинувачення, є однозначно неправдивими.

Оцінюючи докази, зібрані в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що умисні дії ОСОБА_11 , які виразились в умисному спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України.

Судовим розглядом встановлено, що у обвинуваченої та потерпілого сумісна дитина, в лютому 2013р. разом не проживали, стосунки між ними були зіпсовані, як пояснила сама обвинувачена, до медико генетичного центру вона поїхала з сином Арсенієм не в день коли було призначено лікарями і дату якого знав потерпілий, а в інший день.

При цьому суд не погоджується з позицією сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченої ОСОБА_11 інкримінованого їй стороною обвинувачення діяння, що потерпілий підбив руку обвинуваченої в якій вона тримала стакан з гарячим чаєм, оскільки вказані твердження повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, що описані у вироку вище.

Крім цього доводи обвинуваченої та її захисника, з приводу того, що потерпілий тримав в руках фотоапарат та наводив його на дитину, який нібито обвинувачена намагалася відвести рукою в якій був стакан з гарячим чаєм, не можуть бути прийняті судом, оскільки жодних даних про наявність у потерпілого фотоапарату в ході судового розгляду не встановлено та суду не надано жодних доказів з приводу їх наявності.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення злочину, зокрема, дані, які характеризують особу обвинуваченої, спосіб вчинення злочину, сукупність усіх обставин, що характеризують злочин, зокрема умисну форму вини, спосіб, характер вчиненого діяння, ставлення обвинуваченої до вчиненого, відсутність обставин, що обтяжують покарання та кілька пом`якшуючих обставин.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_11 , суд враховує, що вона працює, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, характеризується виключно позитивно, має повну вищу освіту, виховує двох малолітніх дітей.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_11 , суд визнає вчинення злочину вперше, наявність на утриманні малолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання винного згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_11 до покарання у вигляді штрафу в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України.

Оскільки злочин, передбачений ч. 1. ст. 125 КК України, вчинений ОСОБА_11 у 2013 році, цей злочин відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликого ступеню тяжкості, а тому строк давності притягнення до відповідальності за цим законом сплинув. Таким чином, ОСОБА_11 слід звільнити від покарання, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_11 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу розмірі 765 гривен 00 копійок.

Звільнити ОСОБА_11 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст.ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: