суддів Судової палати у кримінальних справах
Суду України у складі:
головуючого, судді
суддів
Лавренюка М.Ю. та Шевченко Т.В.
потерпілих та адвоката
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ОСОБА_5.
розглянула в судовому засіданні 25 вересня
2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого
ОСОБА_1 і його захисника - адвоката ОСОБА_2 на вирок Апеляційного суду від 23
квітня 2008 року, яким частково скасовано вирок Калинівського районного суду
Вінницької області від 13 грудня 2007 року про засудження
не маючого судимості,
за ч. 2 ст. 189 КК України на чотири роки
позбавлення волі, за ч. 2 ст. 355 КК України на один рік і шість місяців
позбавлення волі, за ч. 3 ст. 357 КК України на один рік обмеження волі, на
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів на чотири роки позбавлення
волі, а на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з
випробуванням на два роки іспитового строку.
Суд
визнав, що ОСОБА_1 за попередньою змовою з іншими невстановленими слідством
особами весною 2005 року, неодноразово погрожуючи ОСОБА_6 вивезти його в
кар'єр, і натякаючи йому плаванням із камінцем на шиї, примусив останнього
виконати усний борг на 350 грн. і розрахуватись “відсотками” за несвоєчасне
повернення цього боргу. Усвідомлюючи реальність погроз, потерпілий віддав
ОСОБА_1 в продовж 2005-2006 р. р. 2.000 грн.
року ОСОБА_1 погрожував ОСОБА_7, якщо не поверне йому програні в кафе-барі
“Олімп” с. Глинське 3.000 грн., то він вивезе його в багажнику автомобіля, поб'є і забере
трактор. Сприймаючи реальність цих погроз, потерпілий запропонував
розрахуватись цукром і в листопаді 2006 року передав ОСОБА_1 через братів
ІНФОРМАЦІЯ_2 20 мішків цукру на суму 3.000 грн.
вересень 2006 року ОСОБА_1, погрожуючи
ОСОБА_8 побиттям незнайомцями, примусив останнього передати йому 100
грн. за спожиті в кафе-барі “Олімп”” с. Глинське продукти харчування і спиртне.
З початку літа по 10 листопада 2006 року ОСОБА_1 в такий же спосіб примусив
потерпілого віддати йому ще 200 грн. за несвоєчасно повернений борг.
- листопада 2006 року в с. Глинське ОСОБА_1 погрожував ОСОБА_9 вивезти в ліс,
побити, нагадуючи про 550 грн. боргу, і примусив потерпілого придбати для нього
в кредитних магазинах “Ельдорадо” і “С.М.С. +” м. Вінниці цифровий фотоапарат
“Кенон” вартістю 2.519 грн. і мобільний телефон “Нокіа - 6131” вартістю 1.695
4 і 9 листопада 2006 року ОСОБА_1 в аналогічний спосіб змусив ОСОБА_9 ще тричі
придбавати йому в кредитних магазинах м. Вінниці мобільні телефони. Спочатку
“Нокіа 6230” вартістю 1.245 грн., потім “Нокіа Н - 71” вартістю 2.299 грн., а
після цього “Нокіа 6131 вартістю 1.687 грн.
грудня 2006 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з братами ІНФОРМАЦІЯ_2 погрозами
насильством примусили ОСОБА_4, який мав повернути 100 грн. боргу, придбати в
кредитному магазині м. Вінниці телевізор “Тошиба” вартістю 1.391 грн., а
наступного дня мобільний телефон “Соні Еріксон” вартістю 1.699 грн. і віддати
грудня 2006 року брати ОСОБА_11 і
ОСОБА_10 по вказівці ОСОБА_1 вимагали у ОСОБА_4 200 дол. США. Згодом вони
втрьох приїхали додому до потерпілого і
вимагали в нього 400 дол. США.
грудня 2006 року ОСОБА_1 з братами ІНФОРМАЦІЯ_2 знову приїхали до ОСОБА_4 за
грошими. Оскільки потерпілого не було дома, то вони почали вимагати 200 дол.
США у брата потерпілого ОСОБА_12, а коли той відмовив, то вони забрали в нього
вироком апеляційний суд призначив ОСОБА_1за ч. 2 ст. 189 КК України чотири роки
шість місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 355 КК України три роки позбавлення
волі, за ч. 3 ст. 357 КК України один рік обмеження волі, а на підставі ст. 70
КК України за сукупністю злочинів чотири роки шість місяців позбавлення волі.

У касаційній
скарзі з доповненнями до неї захисник - адвокат ОСОБА_2 просить змінити вирок,
скасувавши рішення суду про засудження ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 189 і ч. 2 ст. 357
КК України. На його думку, обвинувачення ОСОБА_1 побудовано на припущеннях, а
призначене покарання - суворе.

Засуджений
ОСОБА_1 у касаційній скарзі оспорює покарання, призначене апеляційним судом.
Вважає його надмірно суворим. Твердить, що апеляційна інстанція не врахувала,
що він навчається на юриста, працює барменом у барі-кафе, позитивно
характеризується, хворіє і має намір одружитися.

Зазначений вирок
місцевого суду щодо засуджених братів ОСОБА_11 й ОСОБА_10 в апеляційному
порядку не розглядався. Його не оскаржено і касаційне подання не принесено.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, виступи потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
які погодились із касаційними скаргами, захисника - адвоката ОСОБА_2, який
підтримав доводи касаційної скарги, думку прокурора щодо відмови в задоволенні
касаційних скарг і залишення вироку без зміни, колегія суддів, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи касаційних скарг, вважає, що підстав для
задоволення касаційних скарг немає.

Суд
вірно встановив обставини, за яких ОСОБА_1 незаконно заволодів паспортом
потерпілого, вчиняв вимагання щодо зазначених потерпілих, примушував їх до
виконання цивільно-правових зобов'язань з
погрозою насильства.

Сам
ОСОБА_1 на допитах підтверджував, що потерпілі ОСОБА_7, ОСОБА_3 і ОСОБА_9
дійсно мали перед ним борги.

Висновки
щодо безпосереднього вчинення вимагань, а також примушування потерпілих до
виконання цивільно-правових зобов'язань з
погрозами насильства суд, як видно з вироку, побудував на показаннях потерпілих
та інших об'єктивних
доказах.

З
таким рішенням суду колегія суддів погоджується і вважає його правильним,
виходячи з наступного.

Як
свідчить аналіз протоколів допитів, потерпілі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3,
ОСОБА_9 і ОСОБА_4 давали однакові і послідовні показання стосовно основних
обставин злочинів.

Так,
потерпілий ОСОБА_6 стверджував, що він програв ОСОБА_1 10 пляшок коньяку
“Закарпатський” вартістю 350 грн. у кафе “Олімп”, власником якого є старший
ОСОБА_1. Не маючи коштів, він не мав можливості своєчасно погасити борг.
Засуджений почав погрожувати розправою. Погрози були різні. ОСОБА_1 приїзджав
до нього додому на батьковому авто і нахвалявся, що пустить плавати з камінцем
на шиї, що має зв'язки з іншими хлопцями, які допоможуть розібратись.
Відчуваючи, що розправа неминуча, наголошував потерпілий, він змушений був
сплатити 2.000 грн. Тобто віддати борг і розраховуватись за несвоєчасне його
повернення.

Потерпілий
ОСОБА_7 підтверджував, що змушений був віддавати ОСОБА_1 борг двадцятьма
мішками цукру. Борг перед засудженим у нього утворився після програшу в карти.
ОСОБА_1 перестрівав його і вимагав повернути борг, інакше обіцяв вивезти за
село, побити і забрати трактор.

За
словами потерпілого ОСОБА_3, він узяв у бармена ОСОБА_1 на 100 грн. харчів і
спиртного в борг, який своєчасно не повернув, бо не мав чим. Все літо 2006 року
він терпів погрози з боку ОСОБА_1. Борг віддав, але ОСОБА_1 почав вимагати
розрахуватись за несвоєчасне повернення грошей. Тому змушений віддавати йому ще
200 грн.

Потерпілий
ОСОБА_9 зазначав, що він теж опинився в залежності від ОСОБА_1, оскільки не
зміг своєчасно розрахуватись за отримані в його кафе харчі і спиртне. ОСОБА_1
наказав борги повернути, інакше вивезе за село. Не боятись ОСОБА_1 він не міг,
бо той був знаною особою на селі. Нахвалявся
зв'язками із хлопцями, які могли вчинити фізичну розправу. Діватись було
нікуди і довелося не раз їздити з Підрезою до кредитних магазинів м. Вінниці,
де той підбирав собі товар, а він за цей товар розраховувався. Спочатку був
фотоапарат, а потім мобільні телефони.

Потерпілий
ОСОБА_4 підтвердив, що заборгував ОСОБА_1 100 грн, а змушений був
розраховуватись телевізором “Тошиба”, який під погрозами розправи придбавав у
кредит. За словами потерпілого, цього для ОСОБА_1 виявилось замало. Він разом
із братами ІНФОРМАЦІЯ_2 в черговий раз вивозили його до м. Вінниці і примусили
там придбати їм мобільні телефони. Після цього вони почали вимагати в нього ще
400 дол. США., при цьому погрожували зброєю. Забрали паспорт.

Даних
про те, що зазначені потерпілі могли обмовляти ОСОБА_1 чи бути не об'єктивними щодо
нього, судовими інстанціями не встановлено і таких даних у справі немає.

За
таких обставин та враховуючи показання братів ІНФОРМАЦІЯ_2, інші об'єктивні
докази, на які послався суд, і змістовно навів їх у вироку, в тому числі
кредитні документи, де містяться дані про те, що потерпілі дійсно придбавали у
магазинах м. Вінниці зазначені товари, суд дійшов обгрунтованого висновку про
те, що ОСОБА_1 вчинив злочинні діяння, які охоплюються ознаками ч. 2 ст. 189,
ч. 2 ст. 355 і ч. 3 ст. 357 КК України. Ставити під сумнів кваліфікацію дій
засудженого ОСОБА_1 підстав немає.

Щодо
призначеного покарання, яке апеляційний суд призначив ОСОБА_1, то воно
відповідає характеру і ступеню суспільної небезпечності вчинених ним злочинів,
установленим у справі даним, які характеризують особу засудженого, обтяжують і
пом'якшують покарання. Дане рішення належно вмотивоване.

Підстав
для зміни чи скасування вироку щодо ОСОБА_1 колегія суддів не виявила.

На
підставі наведеного та керуючись ст. ст. 393 - 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційні скарги
засудженого ОСОБА_1 і його захисника - адвоката ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а вирок Апеляційного суду від 23 квітня 2008 року щодо ОСОБА_1 -
без зміни.

Судді:

Редька А.І. Лавренюк М.Ю. Шевченко Т.В.