АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/999/15-к Номер провадження 11-кп/786/405/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 квітня 2015 року про відмову в задоволенні подання про застосування умовно-дострокового звільнення до

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Апостолове Дніпропетровської області,

засудженого 14.12.2006 року вироком колегії суддів палати Апеляційного суду Дніпропетровської області по кримінальних справах за ст. 115 ч.2 п.п. 6, 8, ст. 187 ч.4, ст. 289 ч.2, ст. 185 ч.3, ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі без конфіскації майна,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а :
До апеляційного суду звернувся засуджений ОСОБА_6 , який у поданій апеляційній скарзі прохає скасувати ухвалу Полтавського районного суду від 16.04.2015 року та задовольнити спільне подання Божківської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області і спостережної комісії при Полтавській районній державній адміністрації про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Вважає ухвалу суду першої інстанції не обґрунтованою, упередженою та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства. Вказує на те, що, на його думку, судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано особу засудженого, соціальний статус, ставлення до праці та навчання, факт вчинення злочину в неповнолітньому віці. Покликається на те, що із 19 стягнень, які він мав за період відбування покарання, 12 були накладені на нього під час перебування у СІЗО. При цьому, вказує, що він має 6 заохочень за сумлінну поведінку, ставлення до праці та навчання. Покликається на те, що він став на шлях виправлення, працює на виробничій зоні установи з 11.07.2007 року, приймає активну участь у програмах диференційного виховного впливу, закінчив школу і отримав повну середню освіту, навчався у ПТУ установи та отримав 4 дипломи за рядом професій. Вказує, що лише один член спостережної комісії заперечував проти можливості застосування до нього умовно-дострокового звільнення та вважає, що довів своє виправлення.

Інші учасники судового провадження ухвалу місцевого суду не оскаржували, до судового розгляду заперечень на апеляційну скаргу не подавали.

Згідно з ухвалою місцевого суду в задоволенні подання Божківської ВК № 16 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від покарання, призначеного 14.12.2006 року вироком колегії суддів палати Апеляційного суду Дніпропетровської області по кримінальних справах за ст. 115 ч.2 п.п. 6, 8, ст. 187 ч.4, ст. 289 ч.2, ст. 185 ч.3, ст. 70 КК України відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції послався на відсутність необхідних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого, оскільки, на думку суду першої інстанції, відсутні підстави вважати, що поведінка та ставлення до праці і навчання за весь період відбування покарання свідчать про виправлення засудженого.

Вказав, що наявні у матеріалах справи та у особовій справі характеристики не свідчать про сумлінне ставлення ОСОБА_6 до відбування покарання, праці та навчання.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження та особової справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 107 КК України, до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за злочин, вчинений у віці до 18 років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого злочину.

Згідно положень частин 2-3 цієї ж статті, умовно-дострокове звільнення до таких осіб може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення і фактично відбув не менше двох третин строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як вбачається, ОСОБА_6 засуджений 14.12.2006 року вироком колегії суддів палати Апеляційного суду Дніпропетровської області по кримінальних справах за ст. 115 ч.2 п.п. 6, 8, ст. 187 ч.4, ст. 289 ч.2, ст. 185 ч.3, ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі без конфіскації майна та відбуває призначене покарання у Божківській ВК №16, куди прибув 19.06.2007 року.

Початок строку покарання рахується з 21.03.2006 року, а відтак ОСОБА_6 на даний час відбув 2/3 частини призначеного покарання.

Водночас, як вбачається з наявних у матеріалах провадження і особової справи даних, своїм ставленням до відбування покарання, праці та навчання ОСОБА_6 не довів свого виправлення.

Так, згідно характеристик засудженого від 04.04.2012 року, 28.03.2014 року, які міститься в матеріалах особової справи та на які цілком правильно послався місцевий суд, засуджений характеризується посередньо, зарекомендував себе нестабільною поведінкою у відношенні до представників адміністрації установи ставиться посередньо, у відношенні до інших засуджених корисливий, егоїстичний; слабовільний, боягузливий, на заходи виховного характеру реагує повільно, активної участі у суспільному житті відділення не приймає., не став на шлях виправлення.

З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_6 неодноразово відмовляли в застосуванні пільг у виді переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та в заміні невідбутої частини покарання на більш м`яке як такому, що не довів свого виправлення.

Правильно послався місцевий суд і на те, що згідно психологічних характеристик на засудженого, останній потребує постійного і надмірного контролю. Вбачається, що за останньою характеристикою від 26.03 2015 р., наданою до подання про умовно-дострокове звільнення, засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення, тому не заслуговує на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання.

За таких обставин, хоча засуджений останнім часом і був учасником диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт», отримав повну середню освіту в Божківському навчально-виховному комплексі, отримав робітничі професії, на що вказується в апеляційній скарзі сукупність даних про період відбування покарання за вчинення особливо тяжкого злочину не дають підстав зробити висновок про те, що ОСОБА_6 довів своє виправлення.

Приходячи до такого висновку, суд першої інстанції правильно взяв до уваги не лише факт навчання засудженого, але і ставлення до нього, а тому покликання апелянта на недостатнє та поверхове вивчення даних про його особу безпідставні та не ґрунтуються на матеріалах.

З огляду на викладене підстав для задоволення апеляції не вбачається.

Виходячи з наведеного, керуючись ст..ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області,
Ухвалила:
Апеляцію засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 квітня 2015 року, стосовно нього - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців засудженим з ОСОБА_6 з часу вручення йому копії ухвали, а іншими особами з часу її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4