Справа №295/2592/15-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

з участю обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000209 від 18.11.2014р. стосовно

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смтБаранівка Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

по обвинуваченню за ч.3 ст.407КК України, -

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2014 року старшого сержанта ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу на підставі Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17 березня 2014 року №303/2014 та направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 березня 2014 року №60, старшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира відділення взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкових керованих ракет.

20 березня 2014 року старший сержант ОСОБА_4 приступив до виконання покладених на нього за посадою та чинним законодавством України обов`язків у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). Під час проходження військової служби військовослужбовцями призваними по мобілізації, місце їх проживання встановлюється наказом командира військової частини, а саме за місцем знаходження військової частини.

Так, 24 березня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1, згідно розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України від 19 березня 2014 року, Закону України від 17 березня 2014 року №303/2014 Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію та з метою збереження військової таємниці та своєчасного забезпечення фельд`єгерсько-поштовим зв`язком військової частини НОМЕР_1 на воєнний час, надано умовне найменування Військова частина - польова пошта НОМЕР_2 .

16 квітня 2014 року старший сержант ОСОБА_4 разом із іншими військовослужбовцями військової частини - польова пошта НОМЕР_2 вибув у місця виконання спеціальних задач (зону АТО).

24 липня 2014 року старший сержант ОСОБА_4 прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 із зони АТО.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст.1,2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ст.ст.1,3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Разом з тим, відповідно до ст.ст.17,65,68 Конституції України, ст.ст.11,16,30,35,37,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старший сержант ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Однак, старший сержант ОСОБА_4 , під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

24 вересня 2014 року, старший сержант ОСОБА_4 в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу ст. ст. 1 1, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування військової частини та поважних причин, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та маючи об`єктивні можливості для прибуття до місця проходження військової служби військова частини - польова пошта НОМЕР_2 не з`явився, обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомив та до 28 січня 2015 року проводив час на власний розсуд.

28 січня 2015 року старший сержант ОСОБА_4 прибув до місця служби у військову частину - польова пошта НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби, виконання покладених на нього обов`язків за посадою.

Своїми умисними діями, які виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад один місяць ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.407КК України.

12 лютого 2015року на стадії досудового розслідування у приміщенні військової прокуратури Житомирського гарнізону, розташованої за адресою м.Житомир, вул.Адмірала Щасного,20 між підозрюваним ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 , укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст.468,469,470,472КПК України.

Згідно даної угоди ОСОБА_4 під час досудового розслідування дав визнавальні показання щодо обставин вчинення злочину, щиро розкаявся, беззастережно визнав свою винуватість у самовільному залишенні ним як військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць. Підозрюваний ОСОБА_4 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.3 ст.407КК України та визначено покарання, яке повинен нести ОСОБА_4 за ч.3 ст.407КК України із застосуванням ст.69КК України у виді 6 місяців арешту. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження означеної угоди, встановлені ч.2 ст.473КПК України та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю та показав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407КК України, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену міру покарання. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст.476КПК України.

Вивчивши надані матеріали, вислухавши думку прокурора, показання обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність всіх підстав для затвердження цієї угоди.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.468КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено ч.4ст.469КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий не допускається.

Згідно п.1ч.3ст.314КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти зокрема рішення про затвердження угоди.

Як встановлено судом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407КК України. Даний злочин відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості. Потерпілі по даному кримінальному провадженні відсутні. Суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинено даний злочин, а тому його дії кваліфікує за ч.3 ст.407КК України.

Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені п.п.1-4 ч.4 ст.474КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472КПК України, а також відсутні підстави для відмови у її затвердженні, передбачені ч.7 ст.474КПК України.

Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 12 лютого 2015року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України не встановлено.

Процесуальні витрати та речові докази в справі відсутні.

Керуючись ст.ст.314, 370, 371, 373, 374, 375, 394,468, 472-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.407КК України від 12 лютого 2015року, укладену сторонами по кримінальному провадженню №0000209 від 18.11.2014р. між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч.3 ст.407КК України та призначити покарання за цим законом із застосуванням ст.69КК України 6 (шість) місяців арешту.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня проголошення до апеляційного суду Житомирської області:

обвинуваченим виключно з підстав призначення покарання суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4-7 ст.474КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав - призначення покарання менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, який набрав законної сили обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

СУДДЯ: ОСОБА_1