АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/383/15 Справа № 199/7775/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

28 січня 2014 року Самарським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75, 76 КК України на 3 роки,

25 вересня 2014 року Самарським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

засуджено за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України призначеним покаранням, як більш суворим, повністю поглинуте покарання, як менш суворе, призначене за вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2014 року та призначено остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він, не відбувши покарання за вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 січня 2014 року, маючи не зняту та не погашену судимість, 21 липня 2014 року приблизно о 18.00 годині, знаходячись біля будинку № 192 по вул.Богомаза у м.Дніпропетровську, з корисливого мотиву, з метою повторного відкритого викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_10 , наздогнав потерпілу ззаду та, застосувавши фізичне насильство, що не є небезпечним для її життя та здоров`я, зірвав з шиї ОСОБА_10 золотий ланцюжок з золотою ладанкою загальною вартістю 9 099 грн 75 коп. Після чого, коли ОСОБА_9 намагався втекти з місця скоєння злочину, його було затримано очевидцями скоєння кримінального правопорушення. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_9 спричинив потерпілій ОСОБА_10 , згідно з висновком судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряного крововиливу на лівій бічній поверхні шиї у нижній третині, який частково переходить на передню поверхню, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляції прокурор зазначає, що відповідно до вимог ч.3 ст.68 Загальної частини КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України. Оскільки санкцією ч.2 ст.186 КК України передбачено максимальний строк покарання шість років позбавлення волі, то за вчинення замаху на цей злочин призначене покарання не може перевищувати чотири роки позбавлення волі. Вважає, що за таких обставин призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним повторно грабежу із застосуванням до потерпілої насильства, яке не є небезпечним для її життя чи здоров`я, ступеню здійснення цього злочинного наміру та причини, внаслідок яких цей злочин ним не було доведено до кінця, підлягає зниженню. Крім того, при призначенні обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів необхідно застосувати принцип часткового складання покарань та знизити остаточне покарання.

Прокурор просить призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2014 року остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, позицію прокурора ОСОБА_6 , яка повністю підривала апеляцію першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 , просила змінити вирок суду та призначити зазначене в апеляції покарання, міркування захисника ОСОБА_7 про задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити у повному обсязі з наступних підстав.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_9 у скоєнні злочину, за який його засуджено, повністю відповідають матеріалам кримінального провадження, підтверджені ретельно дослідженими у судовому засіданні доказами та є правильними. Фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_9 та юридична кваліфікація дій обвинуваченого учасниками судового провадження не оскаржуються.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні ОСОБА_9 покарання суд дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 53 цього Кодексу. При призначені покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні ОСОБА_9 покарання суд врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення та його підвищену суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, який не працював, має неповнолітню доньку, раніше судимий та вчинив новий злочин, не відбувши покарання за вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 січня 2014 року.

Разом з тим, суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував положення статті 68 КК України, відповідно до якої при призначенні покарання за незакінчений злочин суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця. За вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, оскільки санкція ч.2 ст.186 КК України передбачає максимальний строк покарання у вигляді шести років позбавлення волі, то покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України не може перевищувати 4 років позбавлення волі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що призначення судом першої інстанції максимального покарання за закінчений замах на грабіж свідчить про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність і є підставою для зміни вироку суду в частині призначення ОСОБА_9 покарання згідно зі ст. 413 КПК України та зниження призначеного покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення грабежу, вчиненого повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, а також ступеню здійснення злочинного наміру та причин, внаслідок яких цей злочин не було доведено до кінця.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2014 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2014 року та визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів в вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбування покарання обчислювати з 23 липня 2014 року, тобто з дати, зазначеної у вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року.

В іншій частині вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який знаходиться під вартою, в той же строк з дня отримання ухвали апеляційного суду.

Судді:
_______________ _______________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4