АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-кп/793/362/13Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : ч .2 ст. 307 КК
України Бащенко С.М. Доповідач в
апеляційній інстанції Іваненко І. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Черкаської області в
складі:

головуючого судді
Іваненка І. В.

суддів
Євтушенка В. Г., Биби Ю. В.

при секретарі
Чорна Я. Ю.

за участю прокурора
Гадіон Н. М.

обвинуваченої
ОСОБА_3

захисника
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Черкаси апеляційні
скарги прокурора, який приймав участь у
розгляді провадження в суді першої
інстанції; захисника ОСОБА_4 в
інтересах обвинуваченої ОСОБА_3,
обвинуваченої ОСОБА_3 на вирок
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 23 липня 2013 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка
Черкаської області Золотоніського
району с. Хвилево-Сорочин, громадянка
України, не одружена, з неповною
середньою освітою, не працює; має на
утриманні двох неповнолітніх дітей:
дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дочку
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4; зареєстрована за
адресою АДРЕСА_1; проживає за адресою
АДРЕСА_2, в силу ст. 89 КК України раніше
не судима,

визнана винною та засуджена за ч. 2 ст. 307
КК України, із застосуванням ст. 69 КК
України, до покарання у виді чотирьох
років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є її власністю. З
ОСОБА_3 стягнуті витрати на залучення
експертів під час здійснення
досудового розслідування в сумі 588,40
грн. на користь держави. Початок строку
відбування покарання ОСОБА_3
визначений з 24.07.2013 року із
зарахуванням строку попереднього
ув'язнення з 22.05.2013 року по 23.07.2013 року.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набуття
вироком чинності залишений у виді
тримання під вартою. Речові докази:
поліетиленовий пакет чорного кольору,
в якому знаходиться медичний шприц з
наркотичною речовиною «Ацетильований
опій», який знаходиться на зберіганні в
камері схову речових доказів СУ УМВС
України в Черкаській області, вирішено
знищити; грошову купюру номіналом 10
грн. за № НЖ 952151, яка передана на
зберігання у філію АТ «Укрексімбанк» у
м. Черкаси (прибутковий позабалансовий
ордер № 1218 від 25.06.2013 року) повернуто
ВБНОН УМВС України в Черкаській
області за належністю; аркуш паперу зі
зразком спеціальної хімічної речовини,
який знаходиться на зберіганні в
камері речових доказів СУ УМВС України
в Черкаській області, вирішено знищити,
-

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до вироку суду ОСОБА_3
визнана винною та засуджена за те, що
вона 22.05.2013 року приблизно о 16 год. 10 хв.,
знаходячись біля зупинки громадського
транспорту «Парк 30-річчя Перемоги» по
вул. Смілянській в м. Черкаси,
зустрілась з ОСОБА_7, з якою домовилася
про незаконний збут останній
наркотичного засобу «ацетильованого
опію» в медичному шприці вартістю 5
гривень, за ціною 190 грн. за 2 мл Взявши у
ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 195 грн. за
подальший збут їй 2 мл особливо
небезпечного наркотичного засобу
«ацетильованого опію», ОСОБА_3 пішла
разом з нею до готелю «Нива», що
знаходиться у м. Черкаси по вул.
Смілянській 144, де наказала останній
чекати її неподалік центрального
входу. Після цього ОСОБА_3 пішла до
незакінченого будівництвом об'єкта,
який знаходиться поруч з готелем
«Нива» по вул. Смілянській, № 144 в м.
Черкаси, де приблизно о 16 годині 25
хвилин, зустрівшись з невстановленим в
ході досудового розслідування
чоловіком на ім'я ОСОБА_2, придбала в
останнього 2 мл особливо небезпечного
наркотичного засобу «ацетильованого
опію» за ціною 180 гривень, за грошові
кошти, які попередньо отримала від
ОСОБА_7 для придбання особливо
небезпечного наркотичного засобу
«ацетильованого опію». Далі ОСОБА_3,
незаконно, умисно зберігаючи при собі
попередньо придбаний наркотичний
засіб, пішла до готелю «Нива», де її
чекала ОСОБА_7, з якою вони
разом підійшли до «Фермерського ринку»
що по вул. Смілянській, № 144 у м.
Черкаси. Там приблизно о 16 год, 30 хв.
ОСОБА_3 незаконно, умисно, з корисливих
мотивів збула, а саме, продала ОСОБА_7
медичний шприц з полімерного матеріалу
ємністю 5 мл з рідиною коричневого
кольору. В подальшому, в цей же день
приблизно о 16 год. 40 хв. ОСОБА_7
добровільно видала працівникам
міліції вищевказаний медичний шприц з
рідиною темно-коричневого кольору, яка
згідно з висновком судово-хімічної
експертизи 2/681 від 23.05.2013 року містить в
своєму складі особливо небезпечний
наркотичний засіб ацетильований опій,
маса якого в перерахунку на суху
речовину становить 0,114 грама.

Цього ж дня, приблизно о 16 год. 45 хв.
ОСОБА_3, перебуваючи поблизу магазину
«СТО», що по вул. Смілянській, 132 в м.
Черкаси, була затримана в порядку ст. 208
КІІК України, та під час проведення
особистого огляду ОСОБА_3, який був
проведений в приміщенні магазину за
вищевказаною адресою, працівники
міліції виявили та вилучили грошову
купюру номіналом 10 грн. з серією та
номером НЖ 9521451, яка використана під час
проведення контролю за вчиненням
злочину у формі оперативної закупки
22.05.2013 року у ОСОБА_3, та відповідно до
висновку експерта № 2/0800 від 10.06.2013 року
на вказаній купюрі виявлене
нашарування спеціальної хімічної
речовини у вигляді надпису «ЗБУТ », яка
є індивідуальною хімічною сполукою, що
є однорідною за хімічним складом зі
спеціальною хімічною речовиною,
наданою на експертизу в якості
порівняльного зразка на аркуші паперу,
тобто має спеціальну родову
належність.

На вказаний вирок подані апеляційні
скарги прокурором, який приймав участь
у розгляді провадження в суді першої
інстанції; захисником ОСОБА_4 в
інтересах обвинуваченої ОСОБА_3, а
також самою ОСОБА_3

Прокурор у своїй апеляційній скарзі
(а.с. 47-50), не оскаржуючи встановлені в
ході досудового розслідування та
досліджені в суді фактичні обставини
щодо інкримінованого обвинуваченій
злочину, доведеність вини,
кваліфікацію її дій, вважає, що вирок є
незаконним та підлягає скасуванню
внаслідок невідповідності
призначеного покарання тяжкості
кримінального правопорушення та особі
обвинуваченої внаслідок м'якості. Тому
просить суд апеляційної інстанції
вирок Соснівського районного суду
міста Черкаси від 23.07.2013 року
скасувати. Просить постановити новий
вирок, та призначити покарання ОСОБА_3 у
виді семи років позбавлення волі з
конфіскацією майна.

Свою апеляційну скаргу прокурор
обґрунтовує тим, що відповідно до п.п. 1,
2 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 24.10.2003 «Про практику
призначення судами кримінального
покарання», суди при призначенні
покарання у кожному випадку і щодо
кожного підсудного, який визнається
винним у вчиненні злочину, мають суворо
додержуватися вимог ст. 65 КК України
стосовно загальних засад призначення
покарання, оскільки саме через останні
реалізуються принципи законності,
справедливості, обґрунтованості та
індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному
конкретному випадку суди зобов'язані
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого злочину, дані про особу
винного та обставини справи, що
пом'якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження вчинення нових злочинів.
Висновки з усіх питань, пов'язаних із
призначенням покарання, необхідно
належним чином мотивувати у вироку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України
суди повинні призначати покарання в
межах, установлених санкцією статті
Особливої частини КК України, що
передбачає відповідальність за
вчинений злочин; із урахуванням
ступеня тяжкості, обставин злочину,
його наслідків і даних про особу. Судам
належить обговорювати питання про
призначення передбаченого законом
більш суворого покарання особам, які
вчинили злочини на ґрунті пияцтва,
алкоголізму, наркоманії, за наявності
рецидиву злочину, у складі
організованих груп чи за більш
складних форм співучасті (якщо ці
обставини не є кваліфікуючими
ознаками), і менш суворого - особам, які
вперше вчинили злочини, неповнолітнім,
жінкам, котрі на час вчинення злочину
чи розгляду справи перебували у стані
вагітності, інвалідам, особам похилого
віку і тим, що щиро розкаялись у
вчиненому, активно сприяли розкриттю
злочину, відшкодували завдані збитки
тощо.

Прокурор указує, що суд першої
інстанції при постановлені вироку,
зокрема, при призначенні покарання, в
повному обсязі зазначені вимоги не
виконав. На думку прокурора суд не
врахував, що ОСОБА_3 раніше судима за
корисливий умисний злочин, при цьому на
шлях виправлення не стала, ніде не
працювала, вчинила умисний тяжкий
злочин з корисливою метою.

Захисник ОСОБА_4 у своїй апеляційній
скарзі (а.с. 54) просить суд апеляційної
інстанції пом'якшити покарання,
призначене вироком Соснівського
районного суду м. Черкаси від 23 липня
2013 року, застосувавши до ОСОБА_3
положення ст. 75 КК України, та звільнити
її від покарання з випробуванням, з
іспитовим строком тривалістю три роки,
поклавши на неї обов'язки, передбачені
ст.76 КК України, а саме не виїжджати за
межі України на постійне місце
проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції. Свою
апеляційну скаргу мотивує тим, що при
призначенні покарання судом
врахований ступінь тяжкості злочину,
особа обвинуваченої, яка по місцю
проживання характеризується
посередньо; на обліках в лікарів
нарколога та психіатра не перебуває,
має на утриманні двох неповнолітніх
дітей. Також указує, що ОСОБА_3 активно
сприяла розкриттю злочину та щиро
розкаялась у скоєному. Перебуваючи на
волі обвинувачена могла б працювати та
виховувати дітей.

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с.
53) просить пом'якшити їй покарання, а
саме застосувати до неї положення ст. 75
КК України, надавши їй іспитовий строк
тривалістю на три роки. Свою апеляційну
скаргу мотивує наступними підставами:
власним з'явленням із зізнанням, щирим
каяттям, активним сприянням розкриттю
злочину, доброю характеристикою по
місцю проживання, наявністю на
утриманні у неї двох малолітніх дітей.
Указує, що визнає свою провину, є
матір'ю одиначкою, до кримінальної
відповідальності притягується вперше.
Також указує на відсутність обставин,
які обтяжують покарання за вчинений
нею злочин.

Також ОСОБА_3 подала до суду
заперечення на апеляційну скаргу
прокурора, у якій просила апеляцію
прокурора залишити без задоволення, й
знову ж просила застосувати відносно
неї положення ст. 75 КК України. В
запереченні указує, що вчинити
поставлений їй у вину злочин її умовила
подруга ОСОБА_7, а вона піддалася на
умовляння, оскільки є слабохарактерною
людиною. Підтверджує, що вона дійсно на
прохання ОСОБА_7 за отримані від неї
кошти придбала наркотичну речовину,
яку потім передала ОСОБА_7 Однак,
вказала, що ОСОБА_7 надала їй кошти в
сумі 180 грн., а не 195 грн., як указує
прокурор. Тому отримані від ОСОБА_7
кошти вона витратила на придбання
наркотику, а ті 10 грн., які у неї
вилучили працівники міліції, ОСОБА_7
дала їй для придбання цигарок. Тому
жодного корисливого мотиву у неї не
було. Також зазначає, що в суді першої
інстанції їй не була надана копія
обвинувального акту; вказує на
незаконність застосування до неї
запобіжного заходу у виді тримання під
вартою; зазначає про численні, на її
думку, порушення в ході оперативної
закупівлі у неї наркотичного засобу.

Одночасно ОСОБА_3 подала клопотання про
проведення судом апеляційної
інстанції судового слідства.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за
клопотанням учасників судового
провадження суд апеляційної інстанції
зобов'язаний повторно дослідити
обставини, встановлені під час
кримінального провадження, за умови, що
вони досліджені судом першої інстанції
не повністю або з порушеннями, та може
дослідити докази, які не
досліджувалися судом першої інстанції,
виключно якщо про дослідження таких
доказів учасники судового провадження
заявляли клопотання під час розгляду в
суді першої інстанції, або якщо вони
стали відомі після ухвалення судового
рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що судом першої інстанції у
порядку ч. 3 ст. 349 КПК України докази у
справі не досліджувалися, навіть допит
обвинуваченої не був проведений через
її відмову давати покази, колегія
суддів вважає необхідним задовольнити
клопотання обвинуваченої та провести у
кримінальному провадженні судове
слідство, в ході якого допитати
обвинувачену та дослідити інші докази,
які будуть представлені стороною
обвинувачення та стороною захисту.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_3
показала, що 22 травня 2013 року їй
зателефонувала її знайома ОСОБА_7 і
попросила за її гроші придбати для неї
наркотичний засіб (ацетильований опій).
Пояснила, що не може зробити це
самостійно, оскільки винна значну суму
грошей продавцеві, й він їй наркотик не
продасть. Піддавшись на умовляння
подруги, вона взяла у неї гроші в сумі 180
грн., зустрілася із
чоловіком-продавцем, якого знає лише
візуально, придбала у нього на всі
кошти наркотик у шприці й, повернувшись
до ОСОБА_7, передала їй наркотик. ОСОБА_7
забрала шприц з наркотичною речовиною,
подякувала за допомогу і дала їй ще 10
грн. однією купюрою, попросивши
придбати цигарки. Вона пішла до
магазину по цигарки, де була затримана
працівниками міліції, які вилучили в
неї грошову купюру номіналом 10 грн., на
якій світилися букви «ЗБУТ». Визнає, що
вчинила дії, які суперечать закону,
однак на відсутності у неї корисливого
мотиву на вчинення злочину. Показала,
що вона проживає разом зі своїми дітьми
у своєї мами. Також з ним проживає її
повнолітній молодший брат. ЇЇ батько
разом з ними не живе. Так само вона не
підтримує стосунків й з батьком своїх
дітей, який проживає у м. Черкаси.
Вказала, що вона має неповну середню
освіту, ніколи не працювала офіційно,
не має трудової книжки. Наркотики вона
почала вживати приблизно за 10 місяців
до дня її затримання. Наркотики
купувала для себе у чоловіка на ім'я
ОСОБА_2 приблизно 2-3 рази на місяць.
Продавця знає лише візуально, а також у
неї був його номер телефону. Інколи
вони разом з ОСОБА_7 купували у нього
наркотики.

У якості доказів сторона обвинувачення
також представила суду покази свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_15
Однак, за згодою всіх учасників
судового засідання, враховуючи, що
покази цих свідків стосуються
обставин, які ніким не оспорюються,
колегія суддів визнала недоцільним
фактичне дослідження цих доказів.

Колегія суддів також уважно
дослідила інші докази, які були подані
у судовому засіданні стороною
обвинувачення, зокрема:

- дані протоколу огляду та помітки
купюр від 22.05.2013 р., під час якого були
оглянуті та помічені грошові купюри
для подальшого використання під час
контролю за вчиненням злочину ( а.с. 38);

- дані протоколу огляду покупця та
вручення грошових купюр від 22.05.2013 р.,
під час якого були вручені грошові
кошти ОСОБА_7 (а.с. 39);

- дані протоколу видачі предметів від
22.05.2013 р., під час якого ОСОБА_7 видала
працівникам міліції медичний шприц з
ацетильованим опієм (а.с. 40);

- дані протоколу негласної
слідчої (розшукової) дії щодо контролю
за вчиненням злочину від 22.05.2013 р., де
зафіксований результат контролю за
вчиненням злочину у формі оперативної
закупки відносно ОСОБА_3 (а.с. 41);

- дані протоколу огляду предметів від
17.06.2013 р., під час якого оглянутий
оптичний диск, на якому зафіксовані
телефонні розмови ОСОБА_3 які
підтверджують систематичне вживання,
придбання та збут нею наркотичних
засобів (а.с. 59-84);

- дані протоколу затримання особи,
підозрюваної у вчинені злочину, від
22.05.2013 року, під час якого оглянута
ОСОБА_3 й у неї вилучена мічена грошова
купюра та мобільний телефон (а.с. 109-112);

- дані протоколу огляду предметів від
22.05.2013 р., під час якого оглянутий
виданий ОСОБА_7 медичний шприц з
наркотиком (а.с. 127);

- дані протоколу огляду предметів від
06.06.2013 р., під час якого оглянутий
мобільний телефон, зразок спеціальної
хімічної речовини, мічена грошова
купюра номіналом 10 грн. (а.с. 136-146);

- дані висновку експерта № 2/681 від 23.05.2013
року, відповідно до якого надана на
експертизу рідина коричневого кольору
в одноразовому медичному шприці з
полімерного матеріалу містить в своєму
складі особливо небезпечний
наркотичний засіб ацетильований опій,
обіг якого заборонено, масою в
перерахунку на суху речовину 0,114 грама
(а.с. 133-135);

- дані висновку експерта № 2/0800 від
10.06.2013 року, відповідно до якого на
купюрі номіналом 10 грн. з серія НЖ №
9521451 виявлене нашарування спеціальної
хімічної речовини у вигляді напису
«ЗБУТ», яка є індивідуальною хімічною
сполукою, та є однорідною за хімічним
складом зі спеціальною хімічною
речовиною, наданою на експертизу в
якості порівняльного зразка на аркуші
паперу, тобто має спеціальну родову
належність (а.с. 163-166).

Дослідивши в ході судового
слідства покази ОСОБА_3, висновки
експертиз, інші письмові докази у їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а
саме у придбання та зберіганні з метою
збуту та збуті особливо небезпечного
наркотичного засобу.

Винуватість ОСОБА_3 доведена
указаними вище належними і допустимими
доказами, які були всебічно досліджені
колегією суддів. Підтверджено, що
ОСОБА_3 погодилася продати ОСОБА_7 на її
прохання наркотичний засіб, узяла у неї
гроші, придбала з метою подальшого
збуту наркотичний засіб; зберігаючи
його при собі з метою подальшого збуту,
принесла його ОСОБА_7 та збула його їй,
залишивши частину отриманих від цієї
оборудки коштів собі.

Тому, перевіряючи доводи
обвинуваченої ОСОБА_3, викладені у її
запереченні на апеляційну скаргу
прокурора, щодо її незаконного
обвинувачення, колегія суддів вважає
їх необґрунтованими. Вказівку
обвинуваченої на те, що грошові кошти в
сумі 10 грн. їй дала ОСОБА_7 для
купівлі цигарок, колегія суддів
відхиляє як таку, що нічим не
підтверджена, й не відповідає
сукупності інших доказів. Натомість,
цілком логічним в контексті всієї
сукупності досліджених доказів є той
факт, що після придбання наркотичної
речовини, у ОСОБА_3 залишилися кошти,
які вона залишила собі. Зважаючи на це,
посилання обвинуваченої на
відсутність у неї корисливого мотиву
при купівлі наркотику для подруги, не
відповідає змісту доказів у
провадженні. Тому суд першої інстанції
обґрунтовано вказав цей мотив у
вироку.

Доводи ОСОБА_3 про те, що їй не була
вручена копія обвинувального акту в
суді першої інстанції, як того вимагає
ст. 293 КПК України, не відповідають
дійсності. У матеріалах кримінального
провадження (а.с. 12) є розписка ОСОБА_3,
яка була дана прокурору Журбі В.
В., про те, що вона отримала копію
обвинувального акту 25 червня 2013 року.
Згідно зі ст. 293 КПК України
обвинувальний акт має вручити саме
прокурор, а не суд першої інстанції, як
помилково вважає обвинувачена.

Колегія суддів, дослідивши
матеріали щодо контролю за вчиненням
злочину, які були представлені
стороною обвинувачення, не знайшла
порушень вимог
кримінально-процесуального
законодавства при проведенні цієї
слідчої дії.

Перевіряючи доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає наступне.

Апеляційну скаргу прокурора
щодо призначення ОСОБА_3 надто м'якого
покарання та неправильного
застосування ст. 69 КК України колегія
суддів вважає необґрунтованою.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове
рішення повинно бути законним,
обґрунтованим і вмотивованим. Законним
є рішення, ухвалене компетентним судом
згідно з нормами матеріального права з
дотриманням вимог щодо кримінального
провадження, передбачених цим
Кодексом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі об'єктивно
з'ясованих обставин, які підтверджені
доказами, дослідженими під час
судового розгляду та оціненими судом
відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому
наведені належні і достатні мотиви та
підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд
призначає покарання: 1) у межах,
установлених у санкції статті (санкції
частини статті) Особливої частини
цього Кодексу, що передбачає
відповідальність за вчинений злочин за
винятком випадків, передбачених
частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної
частини цього Кодексу; 3)
враховуючи ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 69 КК
України, за наявності кількох обставин,
що пом'якшують покарання та істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого
злочину, з урахуванням особи винного
суд, умотивувавши своє рішення, може
призначити основне покарання, нижче
від найнижчої межі, встановленої в
санкції статті (санкції частини статті)
Особливої частини цього Кодексу, або
перейти до іншого, більш м'якого виду
основного покарання, не зазначеного в
санкції статті (санкції частини статті)
Особливої частини цього Кодексу за цей
злочин.

Суд, засудивши ОСОБА_3,
врахував ступінь тяжкості вчиненого
злочину, її особу, відсутність
обставин, які обтяжують покарання.
Також суд визнав такими, що пом'якшують
покарання, обставини щодо визнання нею
своєї вини в суді, щире каяття, активне
сприяння розкриттю злочину, позитивну
характеристику з місця проживання,
наявність на утриманні двох малолітніх
дітей.

Колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції вчинив
обґрунтовано, оскільки згідно з
ч. 2 ст. 66 КК України при призначення
покарання суд може визнати такими, що
його пом'якшують, й інші обставини, які
не зазначені в частині першій цієї
статті. Суд першої інстанції в
достатній мірі обґрунтував свої мотиви
щодо визнання таких обставин
пом'якшуючими.

Призначивши за ч. 2 ст. 307 КК
України покарання у виді чотирьох
років позбавлення волі із
застосуванням ст. 69 КК України, суд, на
думку колегії, призначив достатньо
суворе покарання, в ході відбування
якого на обвинувачену може бути
здійснений достатній виправний та
превентивний вплив. Тому обґрунтованих
підстав для призначення ОСОБА_3 більш
суворого покарання за вказаною статтею
КК України колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також вбачає
необхідним відхилити апеляційні
скарги захисника та обвинуваченої щодо
необхідності звільнення обвинуваченої
від відбування покарання з
випробуванням, оскільки, на думку
колегії суддів, суд першої інстанції
обґрунтовано визнав недоцільним таке
звільнення.

Вчинений ОСОБА_3 злочин є тяжким,
ґрунтувався на корисливому мотиві.
Крім цього, захисник ОСОБА_4 у своїй
апеляційній скарзі указує, що ОСОБА_3 не
перебуває на обліку у нарколога, що не
відповідає дійсності. Відповідно до
наявної у матеріалах провадження
довідки (а.с. 25) ОСОБА_3 з 2013 року
перебуває на «Д» обліку в кабінеті у
лікаря нарколога.

Колегія суддів вважає, що
звільнення обвинуваченої від
відбування покарання з випробуванням,
в чому й полягає основний мотив
апеляційних скарг обвинуваченої та її
захисника, знівелює необхідний
виправний вплив на обвинувачену.

В цілому колегія суддів вважає, що
вирок суду першої інстанції,
незважаючи на відсутність в ході
судового провадження в суді першої
інстанції процедури дослідження
доказів (які, однак, достатньо дослідив
суд апеляційної інстанції), дійшов
обґрунтованого висновку про
винуватість ОСОБА_3 у вчинені злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та
призначив їй необхідне і достатнє для
її виправлення покарання.

В частині процесуальних витрат,
початку строку відбування покарання,
запобіжного заходу, речових доказів
вирок суду не оскаржувався.

Тому, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 410 КПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, захисника
ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої
ОСОБА_3, обвинуваченої ОСОБА_3 залишити
без задоволення, а вирок Соснівського
районного суду м. Черкаси від 23 липня 2013
року стосовно ОСОБА_3 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом трьох місяців з дня
проголошення судового рішення судом
апеляційної інстанції.

Головуючий :

Судді :