Справа № 466/1113/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/29/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

з участю прокурора - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляціями прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, та захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком суду

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, вдівця, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою - АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, 69 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Раніше обраний ОСОБА_8 запобіжний захід взяття під варту залишено без змін та початок строку відбування покарання рахувати йому з часу фактичного затримання 23 серпня 2012 року.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Вироком суду визнано винним та засуджено ОСОБА_8 за те, що він 23 серпня 2012 року близько 21.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння і знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , вчинив замах на умисне вбивство свого сина - потерпілого ОСОБА_10 , однак злочину до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі.
При цьому, ОСОБА_8 вказаний злочин вчинив за наступних обставин: 23 серпня 2012 року ОСОБА_8 розпивав спиртні напої зі своїми знайомими та в нетверезому стані повернувся додому після 21 год.00 хв. Оскільки сина ОСОБА_10 вдома не було, він зайшов в частину будинку, яку винаймала сім`я ОСОБА_11 та, побачивши в приміщенні кухні сина, який розмовляв з останньою, він став кликати його додому, однак останній відмовився це зробити. Під час розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, який виник раптово на грунті особистих неприязних відносин, після якого, маючи умисел на вчинення умисного вбивства сина, ОСОБА_8 на кухні взяв ніж, повернувся в кімнату, де завдав своєму синові ОСОБА_10 один удар в ділянку грудей зліва, де розташовані життєво важливі органи людини, заподіявши тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудей зліва в 5-му міжребер`ї, яка проникає в ліву плевральну порожнину з пошкодженням навколосерцевої сорочки та лівої частки легені, пошкодженням діафрагми зліва та проникненням в черевну порожнину, пошкодженням передньо-верхньої стінки шлунка, що ускладнилося лівобічним гемопневмотораксом, крововиливом в черевну порожнину і є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Крім цього, ОСОБА_8 наніс другий удар в ділянку передньо-внутрішньої поверхні верхньої третини лівого стегна, який відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Однак, свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті потерпілого, ОСОБА_8 до кінця не довів з незалежних від нього причин, оскільки свідок ОСОБА_11 яка знаходилася на місці події, вибила йому з руки ніж та разом з потерпілим ОСОБА_10 виштовхали підсудного з будинку і закрили двері на замок.
В подальшому на місце події прибули працівники швидкої медичної допомоги, які доставили ОСОБА_10 у Львівську клінічну міську комунальну лікарню швидкої медичної допомоги, де йому було надано медичну допомогу та життя останнього було врятовано.
На вирок судузахисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 та прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, подали апеляції.

В своїй апеляції захисник засудженого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Звертає увагу, що суд першої інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги те, що на момент вчинення інкримінованих йому дій ОСОБА_8 перебував у стані фізіологічного афекту, який вплинув на його поведінку.
Просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ст. 123 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне в стані сильного душевного хвилювання.
В своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення злочинів та їх кваліфікацію, вважає вирок суду відносно ОСОБА_8 необгрунтованим, незаконним, та таким що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості покарання та особі засудженогго внаслідок м`якості.

Звертає увагу на те, що суд, обираючи покарання засудженому ОСОБА_8 не в повній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який законодавцем передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що свідчить про дуже високу суспільну небезпеку вказаного злочину. А відтак, беручи до уваги вищенаведене, особу засудженого та ступінь здійснення злочинного наміру, наведених у вироку підстав застосування норм ст. 69 КК України не достатньо.

Крім того зазначає, що при призначенні покарання засудженому ОСОБА_8 суд не взяв до уваги ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, не врахував у повній мірі обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного спяніння, а також те, що підсудний не розкаявся у вчиненому злочині та надавав неправдиві покази в судовому засіданні щодо наміру вбивати потерпілого.

Просить вказаний вирок скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винним та засудити:

ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які просили задоволити апеляцію захисника та відмовити в задоволенні апеляції прокурора, міркування прокурора, який просив задоволити його апеляційну скаргу та відхилити апеляцію захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що такі не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Так, як вбачається із матеріалів кримінальної справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого засудженим злочину. Висновки суду про доведеність їх вини ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладенні у вироку і яким суд дав належну оцінку.

Незважаючи на часткове визнання підсудним ОСОБА_8 своєї вини, його винуватість у вчиненні злочину повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового слідства та перевіреними в судовому засіданні доказами, а саме: показами потерпілого ОСОБА_10 який показав, що підсудний ОСОБА_8 є його рідним батьком, з яким він став разом проживати в будинку АДРЕСА_2 з червня 2012 року. 23 серпня 2012 року близько 20.30 год., він зайшов в іншу частину будинку, яку винаймає ОСОБА_11 , та в приміщенні кухні став з нею розмовляти. Через деякий час до них в кухню зайшов батько ОСОБА_8 та безпричинно став з ними сваритись. Він, потерпілий, ввічливо попросив батька йти спати, оскільки той цілий день вживав спиртні напої. Після цих слів батько вийшов з кухні та приблизно через 2-5 хвилини повернувся знову. Дій батька він не бачив, оскільки сидів в кріслі спиною до вхідних дверей. Почувши крик ОСОБА_11 , він, потерпілий, нічого не зрозумів, а коли отямився, то побачив руку батька і ніж в свої грудях. Він, ОСОБА_10 , спробував піднятись, однак зразу ж отримав другий удар ножем в ногу. Коли він витягнув ніж з своєї ноги, ОСОБА_11 вдарила вибила ножа з рук батька. Після цього, вони з ОСОБА_11 виштовхали батька з приміщення кухні та закрили вхідні двері на ключ. Він, ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень періодично втрачав свідомість та чув, як ОСОБА_11 по телефону викликала машину швидкої медичної допомоги. Приблизно через 10 хвилин приїхала бригада швидкої медичної допомоги та його, потерпілого, повезли в лікарню, де надали медичну допомогу.
Аналогічними за змістом та по суті показаннями свідка ОСОБА_11 , даними в судовому засіданні, а також показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; висновками судово-медичної експертизи № 470/12 від 14 вересня 2012 року; судово-імунологічної експертизи № 849/2012/ім від 30 серпня 2012 року; комплексної судової біологічно-дактилоскопічно-криміналістичної експертизи № 3/1368, 4/628, 5/659 від 27 вересня 2012 року; судово-імунологічної експертизи № 852/2012-ім від 11 жовтня 2012 року; судово-імунологічної експертизи № 850/2012-ім від 26 вересня 2012 року; судово-імунологічної експертизи № 852/2012-ім від 11 жовтня 2012 року; судово-імунологічної експертизи № 850/2012-ім від 26 вересня 2012 року; судово-імунологічної експертизи № 853/2012-ім від 11 жовтня 2012 року; судово-імунологічної експертизи № 851/2012-ім від 28 вересня 2012 року; судової медико-криміналістичної експертизи № 277/2012-мк від 05 жовтня 2012 року; судової цитологічної експертизи № 273/2012-ц від 02 жовтня 2012 року.та іншими письмовими та речовими доказами по справі.

При цьому суд прийняв до уваги ту обставину, що згідно висновку Львівського обласного державного клінічного наркологічного диспансеру щодо результьтатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських припаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24 серпня 2012 року, підсудний ОСОБА_8 станом на 01 год. 15 хв. перебував у стані алкогольного сп`яніння з вмістом 1,89 % етанолу в крові.

Також судом взято до уваги акт комплексної стаціонарної судової психіатрично-наркологічної експертизи № 241 від 03 жовтня 2012 року, з якого вбачається, що підсудний ОСОБА_8 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждає, виявляє ознаки органічного розладу особи та поведінки внаслідок ураження головного мозку змішаного ґенезу (церебральний атеросклероз, черепно-мозкова травма) з наростаючим психоорганічним синдромом. За своїм психічним станом в даний час може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, виявляв ознаки органічного розладу особи та поведінки внаслідок ураження головного мозку змішаного ґенезу (церебральний атеросклероз, черепно-мозкова травма) з наростаючим психоорганічним синдромом. Через наявний у нього розлад він не був здатний повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Клінічних ознак хронічного алкоголізму у підекспертного не виявлено. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Що ж стосується зазначеного в апеляції захисника перебування ОСОБА_8 в період інкримінованих йому дій в стані сильного душевного хвилювання, то з акту додаткової стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 102 від 19 червня 2013 року видно, що в даний час підсудний ОСОБА_8 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждає, виявляє ознаки органічного розладу особи та поведінки внаслідок ураження головного мозку змішаного ґенезу (церебральний атеросклероз, черепно-мозкова травма) з наростаючим психоорганічним синдромом. За своїм психічним станом в даний час він може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Підсумовуючи наведене в цьому акті експерт-психолог прийшов до висновку, що у ОСОБА_8 відмічаються органічні порушення діяльності головного мозку зі зниженням рівня та продуктивності психічних процесів (пам`яті, уваги, мислення), послаблений емоційно-вольовий контроль, схильність до застрягання на негативно забарвлених переживаннях. Наявні психічні властивості могли суттєво впливати на його поведінку, та ОСОБА_8 на момент інкримінованих йому дій перебував у стані фізіологічного афекту, який суттєво вплинув на його поведінку.
Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що, зважаючи на конкретні обставини справи, враховуючи особу підсудного та оцінивши всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, районний суд прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про те, що дії підсудного не можна кваліфікувати як такі, що вчинені в стані сильного душевного хвилювання, на що посилається адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляції, оскільки як вбачається з матеріалів кримінальної справи на момент вчинення злочину в крові підсудного був наявний алкоголь - з вмістом 1,89% етанолу в крові, а також те, що між словесним конфліктом з сином та моментом нанесення удару ножем пройшло, за свідченнями потерпілого та свідка ОСОБА_11 , близько 3-5 хвилин, за час який підсудний пішов на кухню та приніс ніж, яким і наніс удар потерпілому. На думку суду, при таких обставинах стан сильного душевного хвилювання виключається.
А тому, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи спосіб вчинення протиправних дій, знаряддя злочину, характер і локалізацію заподіяних потерпілому поранень, причин припинення злочинних дій, суд першої інстанції правильно зазначив у вироку, що винуватість підсудного ОСОБА_8 у вчиненні злочину повністю та об`єктивно доведена та його дії органом досудового слідства вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України, так як своїми умисними діями він вчинив замах на умисне вбивство, тобто замах на протиправне заподіяння смерті іншій людині, однак злочину до кінця не довів з незалежних від нього причин.
Крім цього, на думку колегії суддів, призначаючи підсудному ОСОБА_8 вид та розмір покарання, суд першої інстанції вірно врахував характер і тяжкість вчиненого ним злочину, ступінь здійснення злочинного наміру, його наслідки, особу винного, який вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, фактично визнав себе винним у скоєнні даного злочину, у скоєному щиро розкаявся, його похилий вік, незадовільний стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем проживання, думку потерпілого ОСОБА_10 , який просив не позбавляти його волі, а також те, що під час інкримінованих дій підсудний через наявний у нього розлад не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, а отже перебував в стані обмеженої осудності та прийшов до вірного висновку, що йому слід призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.
Також з матеріалів справи вбачається, що органи слідства і суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені апелянтами у апеляційних скаргах доводи про незаконність вироку суду першої інстанції є необґрунтованими, та колегія суддів при перевірці справи та прийнятого рішення не виявила допущених істотних порушень КПК України чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку суду.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому відмовляє прокурору та захиснику засудженого ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_9 в задоволенні їх апеляцій.

Керуючись ст. ст. 362, 366 та 367 КПК України (1960 року), колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляції прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, та захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2014 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Головуючий
Судді