Справа № 157/1681/14-к
Провадження №1-кп/157/6/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000355 від 27.10.2014 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною професійно-технічною освітою, не працюючого, інваліда ІІІ групи, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 25 жовтня 2014 року близько 13 години, знаходячись за місцем свого проживання у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час обопільної сварки з ОСОБА_6 , яка прийшла до нього додому для з`ясування наявності у неї боргових зобов`язань перед ним, умисно наніс їй кулаком правої руки один удар по обличчю, внаслідок чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців та крововиливів в ділянці обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину в умисному спричиненні потерпілій ОСОБА_6 умисних легких тілесних ушкоджень не визнав і пояснив, що 25 жовтня 2014 року близько 13 години до нього додому прийшла мати потерпілої ОСОБА_7 , принесла йому 1000 грн. за проведені ним будівельні роботи у житлі її дочки ОСОБА_6 , на що він повідомив, що цих грошей недостатньо та надав письмові розрахунки. ОСОБА_7 почала словесно його ображати. Через декілька хвилин у його будинок зайшла потерпіла, повідомила своїй матері, що з ним розрахувалася раніше та щоб остання ніяких грошей не давала, і також словесно його ображала. Під час сварки ОСОБА_7 штовхнула його, через що він упав на ліжко, яке стояло в кімнаті, та нанесла йому разом з дочкою ОСОБА_6 удари в різні частини тіла, у тому числі і по хворій нозі, від чого він відчув сильний фізичний біль. Захищаючи себе, він відмахувався від них руками, відбивав їхні руки, проте будь-яких тілесних ушкоджень ні потерпілій, ні її матері не наносив. Коли потерпіла до них прийшла він не бачив на ній видимих тілесних ушкоджень.

Разом з тим, хоча обвинувачений заперечив свою причетність до вчинення злочину, його винуватість в умисному спричиненні ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень підтверджується показаннями самої потерпілої і показаннями свідків, які були допитані у судовому засіданні, та іншими дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні дала показання про те, що її мати ОСОБА_7 25 жовтня 2014 року близько 13 години пішла додому до ОСОБА_4 щоб занести 1000 грн., які вона (потерпіла) нібито зі слів їхньої односельчанки заборгувала обвинуваченому за виконанні останнім в її житловому будинку ремонтні роботи. Оскільки вона повністю розрахувалася з ОСОБА_4 , то, поміркувавши 10 хвилин, вирішила піти по матір та повідомити щоб остання ніяких коштів йому не давала. Ще йдучи вулицею села почула у будинку ОСОБА_4 сварку між її матір`ю та обвинуваченим. Зайшовши до хати останнього, побачила, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відбувається сварка, повідомила матері щоб та не давала обвинуваченому гроші, почала її заспокоювати, просила припинити сварку. Під час конфлікту ОСОБА_7 взяла ОСОБА_4 за плечі, пояснюючи йому, що він не вартий і мізинця її дочки, а обвинувачений, відхиляючись від ОСОБА_7 , оперся ногою об ліжко, яке стояло неподалік. Маючи намір забрати матір від ОСОБА_4 , вона схопила її за руку з лівої сторони, кажучи їй, що потрібно йти з будинку, що обвинувачений нічого не вартий і що вона не зможе йому довести відсутність заборгованості за виконанні ремонті роботи, однак в цей же момент ОСОБА_4 наніс їй (потерпілій) один удар кулаком правої руки в обличчя в область губ, від чого вона впала на спину та голову. Після цього вони з матір`ю залишили будинок обвинуваченого і відразу пішли у будинок сільського голови ОСОБА_8 , який проживає неподалік, де дружина останнього ОСОБА_9 надала їй першу медичну допомогу, оскільки губи припухли і кровоточили.

З показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_7 вбачається, що від сусідки вона довідалася про наявність заборгованості у її дочки перед обвинуваченим ОСОБА_4 за виконанні останнім ремонті роботи. Розсердившись через це, повідомила вдома своїй дочці, що занесе ОСОБА_4 1000 грн. та пішла до будинку останнього. Прийшовши до обвинуваченого за місцем його проживання у с. Боровне поклала на столі кошти та пояснювала батькам ОСОБА_4 , які були на той час вдома, що її дочка частинами наперед розраховувалася з обвинуваченим за проведення ремонтних робіт, однак він, мабуть, гроші програв. Обвинувачений пред`являв їй якісь папери з записами. Через декілька хвилин до хати зайшла її дочка ОСОБА_6 і сказала не давати грошей обвинуваченому. Останній почав ображати потерпілу нецензурними словами, принижувати її жіночу честь та гідність. Її дочка також дуже сильно кричала на обвинуваченого. Під час конфлікту ОСОБА_4 ображав і її ( ОСОБА_7 ), виганяв з будинку, виштовхував руками, а тому вона, в свою чергу, двома руками взяла його за плечі, кажучи що він не вартий мізинця її дочки. В цей же час, відходячи назад від неї, обвинувачений спіткнувся і присядки впав на ліжко, яке стояло неподалік. ОСОБА_6 почала забирати її від обвинуваченого, кажучи, що потрібно йти додому, проте в цей же момент ОСОБА_4 ударив потерпілу рукою в обличчя в область губ, від чого остання впала на спину, вдарившись головою об підлогу. Після цього разом з дочкою вона залишила будинок обвинуваченого, на вулиці побачила, що на губах дочки повиходила кров і утворилися припухлості, і вони відразу пішли до будинку сільського голови ОСОБА_8 , який проживав неподалік.

Свідок ОСОБА_10 дав суду показання про те, що в обідню пору 25 жовтня 2014 року, знаходячись біля будинку за місцем проживання у с. Боровне, бачив як його мати виходила з цього ж будинку, а через 5-10 хв. їхній будинок також залишила його сестра ОСОБА_6 . Від бабусі, яка проживає разом з ними, довідався, що останні пішли до ОСОБА_4 , який по селу розповідав, що ОСОБА_6 заборгувала йому гроші за проведені ремонтні роботи. Через 30-40 хвилин, виходячи з будинку, побачив сестру ОСОБА_6 , в якої була розбита губа. На його запитання остання повідомила йому, що її ударив ОСОБА_4 .

З показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 вбачається, що в один з днів 2014 року, о якій годині не пам`ятає, до її чоловіка ОСОБА_8 , який є сільським головою, прийшла плачучи ОСОБА_6 разом зі своє матір`ю ОСОБА_7 . У потерпілої була припухла губа, з внутрішньої сторони якої йшла кров, а тому вона як медсестра надала їй першу медичну допомогу. Зі слів потерпілої ОСОБА_6 їй відомо, що остання разом з матір`ю ОСОБА_7 ходила додому до ОСОБА_4 з`ясувати чи є у них заборгованість за проведені ремонті роботи, і під час конфлікту обвинувачений рукою ударив потерпілу.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні дала показання про те, що 25 жовтня 2014 року між її сином ОСОБА_4 , з однієї сторони, та потерпілою і її матір`ю ОСОБА_7 , з іншої сторони, відбувся конфлікт, ініціатором якого були останні, які самі прийшли додому до обвинуваченого. Першою у будинок прийшла матір потерпілої, поклала на стіл 1000 грн., словесно ображала її сина ОСОБА_4 , принижуючи його, обвинувачувала останнього у крадіжці з їхнього господарства точила, доказувала, що її дочка з сином розрахувалася за виконані ремонтні роботи. У відповідь син показував ОСОБА_7 розрахунки вартості виконаних ремонтних робіт. Невдовзі до їхнього будинку прийшла потерпіла і втрутилася у конфлікт, ображаючи ОСОБА_4 . Під час сварки син від поштовху ОСОБА_7 опинився в лежачому положенні на ліжку, потерпіла ОСОБА_6 наносила йому кулаками удари по нозі та статевих органах, а ОСОБА_7 - у груди. ОСОБА_4 обороняючись махав руками і кричав. Потерпілій він тілесних ушкоджень не наносив.

З показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_12 вбачається, що 25 жовтня 2014 року до його будинку у с. Боровне, в якому він проживає з дружиною та сином ОСОБА_4 , прийшла ОСОБА_7 і почала звинувачувати його сина у крадіжці точила з її домогосподарства. Син просив її вийти з їхнього помешкання, відчиняв їй двері, однак ОСОБА_7 продовжувала конфліктувати, невдовзі прибігла її дочка ОСОБА_6 , яка також почала сина словесно ображати та виправдовувалася, що між нею та ОСОБА_4 не було інтимних стосунків. ОСОБА_7 схватила його сина за груди і кинула на ліжко, наносила останньому удари кулаками по животі, а ОСОБА_6 - по ногах. У конфлікт він не вмішувався. Потерпілій його син тілесних ушкоджень не наносив. Коли ОСОБА_6 прийшла до них він видимих тілесних ушкоджень на ній не бачив.

Згідно з рапортом чергового Камінь-Каширського РВ УМВС України у Волинській області від 26.10.2014 року та протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.10.2014 року, потерпіла ОСОБА_6 26 жовтня 2014 року звернулася до Камінь-Каширського РВ УМВС України з заявою та, будучи попередженою про кримінальну відповідальність згідно зі ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, повідомила, що 25 жовтня 2014 року біля 13 години у с. Боровне односельчанин ОСОБА_4 спричинив їй тілесні ушкодження (а.п. 52-53).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 12.11.2014 року з фототаблицею до нього вбачається, що під час його проведення, потерпіла показала при яких обставинах та яким способом обвинувачений спричинив їй тілесні ушкодження, що відповідає її показанням, які вона дала у судовому засіданні (а.п. 77-78).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 182 від 27.10.2014 року у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців і крововиливів в ділянці обличчя (в ділянці губ), які утворилися від дії тупого предмету (предметів) без відображення контактуючих поверхонь останніх, з мінімальною кількістю не менше одного, терміном утворення не більше 2-3 діб до моменту експертизи, можливо при обставинах вказаних потерпілою, і вони відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.п. 60).

Показання потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 щодо спричинення обвинуваченим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілій узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами, а тому у суду відсутні підстави вважати їх неправдивими. Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтвердили, поруч з іншим, наявність тілесних ушкоджень у потерпілої 25.10.2014 року, їх показання узгоджуються між собою та з показаннями потерпілої і свідка ОСОБА_7 , а також підтверджуються іншими дослідженими судом доказами, зокрема і висновком судово-медичної експертизи. За таких обставин, показання потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_9 щодо спричинення обвинуваченим умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій суд бере за основу при постановлені вироку.

Узгоджуються між собою показання свідка ОСОБА_7 і свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в частині того, що між потерпілою та обвинуваченим мала місце обопільна сварка за місцем проживання останнього, під час якої вони взаємно ображали одне одного, а тому суд вважає цю обставину доведеною.

Разом з тим, показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 щодо непричетності обвинуваченого до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , суд вважає недостовірними, оскільки такі показання суперечать іншим дослідженим доказам і фактичним обставинам справи. Окрім того, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 є батьками обвинуваченого, і, на думку суду, зацікавлені в ухиленні останнього від кримінальної відповідальності.

Отже, оцінивши всі досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 є доведеною та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтвердили наявність 25.10.2014 року у потерпілої тілесних ушкоджень на обличчі, а саме на губах, причину їх походження потерпіла та свідок ОСОБА_7 вказали від дій обвинуваченого ОСОБА_4 , який під час обопільної сварки вдарив потерпілу правою рукою в губи. Обвинувачений перед судом цих обставин належними та достатніми доказами не спростував, а, відтак суд його показання про те, що він не спричиняв умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_6 вважає неправдивими і розцінює їх як спосіб його захисту з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин.

Доводи захисника, що обвинувачений діяв в межах необхідної оборони є безпідставними, оскільки сам обвинувачений у своїх показаннях, вказуючи на те, що відмахувався від ударів потерпілої та її матері, відбивав лише їхні руки і не торкався інших частин тіла. Отже, обвинувачений повністю заперечив нанесення будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій, в тому числі і за обставин, на які вказує його захисник.

Відповідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому питання притягнення до відповідальності осіб, на яких вказує обвинувачений як на таких, що йому завдали 25 жовтня 2014 року в його будинку побої та спричинили фізичний біль, не є предметом розгляду у цьому кримінальному провадженні.

При цьому суд, враховує і те, що в межах кримінального провадження, яке розглядається, стороною захисту не доведено обставину нанесення обвинуваченому потерпілою ОСОБА_6 25 жовтня 2014 року тілесних ушкоджень, на що посилається обвинувачений, а збирати та досліджувати в межах цього кримінального провадження нові докази, які не були зібрані під час досудового розслідування і розкриті сторонами кримінального провадження, та давати їм оцінку у своєму вироку суд, з огляду на положення ст. 290 (п. 12) КПК України, позбавлений можливості. Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , дані ними у судовому засіданні, щодо нанесення потерпілою ОСОБА_6 ударів їхньому синові ОСОБА_4 під час обопільної сварки є непослідовними, суперечливими та не підтверджуються жодними іншими дослідженим судом доказами, а тому суд вважає їх недостовірними.

Показання свідка ОСОБА_13 про нанесення обвинуваченому 25.10.2014 року ударів потерпілою ОСОБА_6 , про що йому стало відомо під час відібрання як ДІМ Камінь-Каширського РВ УМВС України пояснень зі слів самого обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає недопустимим доказом, оскільки згідно з ч. 7 ст. 97 КПК України у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимими доказами показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії умисних злочинів невеликої тяжкості, та особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, є пенсіонером, інвалідом 3 групи загального захворювання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Також суд враховує конкретні обставини вчинення злочину, зокрема кількість нанесених ударів (один), те, що винний не був ініціатором конфлікту, конфлікт відбувався у будинку за місцем проживання обвинуваченого, куди прийшла потерпіла, сварка носила обопільний характер, під час якої як обвинувачений, так і потерпіла взаємно ображали одне одного та спілкувалися на підвищених тонах.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, та майновий стан винного і те, що потерпіла на суворому покаранні не наполягала, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді штрафу в межах санкції частині 1 статті 125 КК України, у розмірі наближеному до мінімального, що передбачений ст. 53 Загальної частини Кримінального кодексу України, а саме, у розмірі 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 595 грн.

На думку суду, таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Підстав для призначення винному покарання у виді штрафу в більшому розмірі або ж покарання у виді громадських робіт суд не вбачає.

Підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження немає.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

засудив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 595 гривень (п`ятсот дев`яносто п`ять).

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий:ОСОБА_1