Справа № 1-66/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2011 року Бородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді Гумбатова В.А.,

при секретарі Щербаковій К.А.,

з участю прокурорів - Ігнатьєва О.М., Забарчука Р.В.,

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Бородянка кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Анна Аннінського району Воронізької області, громадянина України, з повною вищою світою, одруженого, непрацюючого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судимого,

в здійсненні злочину, передбаченого ч.1 ст.384 КК України,

в с т а н о в и в:

30 липня 2008 року, в приміщенні Бородянського РВ ГУ МВС України в Київській області, під час провадження досудового слідства та 10 лютого 2010 року, в приміщенні Бородянського районного суду Київської області, в ході судового засідання, ОСОБА_2, будучи допитаний як свідок по кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, діючи умисно, дав завідомо неправдиві показання, стверджуючи, що він не давав дозвіл Карпенко (ОСОБА_4) на керування його автомобілем, вони, а саме ОСОБА_3 і Карпенко (ОСОБА_4), самовільно заволоділи автомобілем та поїхали кататися. Проте, зазначені показання суперечать всім дослідженим під час досудового слідства та в судовому засіданні доказам, зокрема, показам свідків.

Допитаний в судовому засіданні підсудний винним себе не визнав, пояснивши, що Карпенко (ОСОБА_4) та ОСОБА_3 самовільно заволоділи його автомобілем, дозволу на керування він не давав, проте, зазначив, що дозволив Карпенко (ОСОБА_4) проїхати на автомобілі від озера до магазину.

Незважаючи на невизнання підсудним своєї вини його винуватість підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- показами свідка ОСОБА_3, з яких вбачається, що вона разом з ОСОБА_5, Карпенко (ОСОБА_4) і ОСОБА_2 відпочивали біля озера, коли поверталися додому, то ОСОБА_4 їхала за кермом від озера до магазину. Біля магазину вона попросила у ОСОБА_2 дозволу ще покататися, він розвернув автомобіль і пішов з ОСОБА_5 в магазин, а ОСОБА_4 сіла за кермо і вони з нею поїхали. Зауважила, що спочатку давала інші покази щоб захистити ОСОБА_2, оскільки відчувала свою вину, що розбила його автомобіль;

- показами свідка ОСОБА_4, з яких вбачається, що вона попросила у ОСОБА_2 автомобіль щоб покататися, він їй дозволив і вона їхала за кермом від озера до магазину, потім вона знову попросила у нього дозволу проїхатися за кермом, він розвернув автомобіль, вона сіла за кермо і поїхали з ОСОБА_3 кататися, а ОСОБА_2 з ОСОБА_5 пішли до магазину;

- показами свідка ОСОБА_5, з яких вбачається, що ОСОБА_2 дозволив ОСОБА_4 керувати автомобілем, вона їхала за кермом від озера до магазину, а біля магазину знову попросила у ОСОБА_2 дозволу прокататися, він розвернув автомобіль, ОСОБА_4 сіла за кермо, ОСОБА_3 - поряд з нею і вони поїхали;

- окремою постановою Бородянського районного суду Київської області від 18.02.2010 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2, на досудовому слідстві та в судовому засіданні, давав неправдиві показання в частині, що Карпенко (ОСОБА_4) самовільно заволоділа його автомобілем (а.с. 4-5);

- вироком Бородянського районного суду Київської області від 18.02.2010 року, з якого вбачається, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2, засвідчив, що Карпенко (ОСОБА_4) і ОСОБА_3 самовільно заволоділи його автомобілем і, що до цього він також не давав можливості Карпенко (ОСОБА_4) керувати його автомобілем (а.с.10-12);

- ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської від 05.05.2010 р., з якої вбачається, що вирок Бородянського районного суду Київської області від 18.02.2010 р. залишився без змін (а.с. 13-15).

Суд критично ставиться до показань підсудного ОСОБА_2, оскільки вони повністю спростовуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та вважає їх такими, що дані ОСОБА_2 з метою уникнути кримінальної і цивільної відповідальності.

За результатами судового слідства суд вважає, що винуватість підсудного в здійсненні інкримінованого йому діяння знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і кваліфікує дії підсудного за ч.1 ст.384 КК України як завідомо неправдиве показання свідка під час провадження досудового слідства або в суді.

При визначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного діяння, а також дані про особу підсудного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, що пом"якшують покарання підсудному, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання підсудному, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підсудному повинно бути призначене покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.384 КК України. Проте, призначаючи покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення підсудного без відбування покарання, а тому на підставі ст.75, 76 КК України його можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись статтями 323, 324 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_2 визнати винним в здійсненні злочину, передбаченого ч.1 ст.384 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75,76 КК України звільнити засудженого від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки: не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання та періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Міру запобіжного заходу засудженому, до набрання вироком чинності, залишити попередню підписку про невиїзд.

На вирок суду може бути подано апеляцію в апеляційний суд Київської області через Бородянський районний суд протягом пятнадцяти діб з моменту його оголошення.

Головуючий суддя В. Гумбатов