У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Верховного
Суду України у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Нікітіна Ю.І., Філатова В.М.,

за участю прокурора

Казнадзея В.В.

засуджених

ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула у судовому засіданні у м. Києві “4” грудня 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням помічника прокурора
Ленінського району м. Харкова на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 23 травня 2006 року, яким:

ОСОБА_1, народженогоІНФОРМАЦІЯ_1 р.,
громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 2 ст. 69
КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_1 від відбування покарання звільнено з випробуванням, з іспитовим строком
3 роки.

ОСОБА_2,

народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 р.,
громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК
України із
застосуванням ч. 2 ст. 69
КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_1 від відбування покарання звільнено з випробуванням, з іспитовим строком
3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду
Харківської області від 27 липня 2006 р. зазначений вирок залишений без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2
визнано винними у тому, що з 12 січня до 2 лютого 2006 р. засуджені з умислом на незаконне придбання,
перевезення, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних
засобів, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб вчинили
злочини, пов'язані з незаконним обігом наркотичних засобів.

Так, 12 січня 2006 р. у АДРЕСА_1 у
невстановленої слідством особи ОСОБА_2 незаконно придбав марихуану у кількості
10 склянок і, незаконно зберігаючи у себе, 14 січня 2006 р. перевіз її до м. Харкова, де передав ОСОБА_1 для збуту. У
той же день ОСОБА_1 розфасував марихуану у себе вдома, у кв.
АДРЕСА_1, де далі зберігав її з метою збуту. 2 лютого 2006 р. Базарний
незаконно збув ОСОБА_4 24,3420 г марихуани, а ОСОБА_3 - 5,4500 г цього наркотичного
засобу. У цей же день за місцем проживання ОСОБА_1 працівниками міліції було
вилучено 93,3488 г марихуани у висушеному вигляді, яка була розфасована у 3
пакети для наступного збуту.

Крім цього, 1 лютого 2006 р.
ОСОБА_2 у невстановленої слідством особи незаконно придбав марихуану у
кількості 1 склянки, яку у той же день незаконно перевіз до м. Харкова з метою
збуту та яку у кількості 57,114 г 2 лютого 2006 р. у нього вилучили працівники
міліції.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
об'єднані єдиним злочинним наміром, спрямованим на незаконний збут наркотичного
засобу - марихуани для здійснення злочинних намірів розподілили між собою ролі:
ОСОБА_2 придбає та переміщує наркотичні засоби ОСОБА_1 до м. Харкова, а
останній, підшукуючи покупців, збуває їх у місці масового перебування громадян
у торговому центрі біля станції метро, де він працює реалізатором.

У касаційному поданні поставлено
питання про скасування постановленого стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вироку та
ухвали Апеляційного суду Харківської області і направлення справи на новий
судовий розгляд у зв'язку з невідповідністю призначеного
покарання тяжкості злочину та особі засуджених, внаслідок м'якості призначеного
покарання.

У касаційному поданні не оспорюється призначення
покарання із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
прокурора, який підтримав касаційне подання, засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які
просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що подання підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання
у межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК України, що
передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне
і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи рішення про звільнення засуджених від
відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд безпідставно послався на
те, що наявність таких обставин, що пом'якшують покарання, як щире
каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивні характеристики,
відсутність судимості стосовно як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2, суттєво знижують
ступінь тяжкості вчинених зазначеними особами злочинів. Дані обставини
характеризують ступінь суспільної небезпечності самих осіб, а не злочину.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від покарання, суд не взяв до
уваги ступінь тяжкості вчиненого ними діяння, який є характерним показником
рівня суспільної небезпечності, що визначається судом, виходячи з фактичних
обставин справи.

Так, злочини, вчинені засудженими, відповідно до ст. 12 КК України
відносяться до категорії тяжких і були вчинені за попередньою змовою групою осіб. Прийняттям законів України від 15 лютого 1995 р.
«Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і
прекурсорів» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів,
психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» державою встановлено суттєві обмеження щодо
обігу, зокрема, наркотичних засобів і засвідчена висока суспільна небезпечність злочинів,
предметом яких є наркотичні засоби.

Згідно з матеріалами справи дії
засуджених у вигляді незаконного придбання, зберігання, перевезення та збуту
наркотичних засобів набули ознак системності з розрахунком на отримання
постійного прибутку (а.с. 73-74, 108-109). Про підвищену ступінь суспільної небезпечності
вчинених злочинів свідчить і той факт, що збут наркотичних засобів засуджені здійснювали у місці масового
перебування громадян - на ринку, що також підтверджується матеріалами справи.

Посилання суду в обгрунтуванні обрання міри покарання
на те, що підсудні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щиро розкаялися та активно сприяли
розкриттю злочину, безпідставні з огляду на їхні свідчення про визнання вини
частково, непогодження з пред'явленим обвинуваченням (а.с. 258, 266).

Що стосується додатково наданих в
апеляційний суд даних про особу засуджених та довідок про стан здоров'я їх та
членів сімей, то згідно з матеріалами справи апеляційний суд неповно і
необ'єктивно їх розглянув.

Судова колегія вважає, що мотиви, наведені у вироку, є
недостатніми для звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від відбування призначеного
покарання з випробуванням.

За таких обставин вирок Ленінського районного суду м.
Харкова та ухвала Апеляційного суду Харківської області підлягають скасуванню,
а справа направленню на новий судовий розгляд, під час якого серед іншого
належить врахувати вищенаведене і перевірити усі доводи, на які посилається
прокурор у касаційному поданні. Якщо при новому судовому розгляді справи суд
дійде висновку про доведеність винності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні
інкримінованих їм злочинів, то покарання їм має бути призначеним з дотриманням
вимог ст. 65 КК України.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційне подання помічника прокурора Ленінського району м. Харкова задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м.
Харкова від 23 травня 2006 р. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області
від 27 липня 2006 р. стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд у той же суд у іншому складі суду.

С У Д Д І:

Присяжнюк Т.І. Нікітін Ю.І. Філатов В.М.