Справа № 11 - 433, 2007 рік Головуючий
у 1-й інстанції: Юхно С. П.
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2007 року травня місяця 25 дня Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Хрипченко Л. Г.,

суддів: Голубенко Н. В., Давиденка Е. В.

з участю прокурора: Рибачук Г. А.,

потерпілих: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.,

представника потерпілої: ОСОБА_5,

засудженого: ОСОБА_1.,

захисника: ОСОБА_6

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляціями
засудженого ОСОБА_1, в його інтересах захисника ОСОБА_7. та потерпілої
ОСОБА_2на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 09 січня 2007 року.

Цим вироком ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця та мешканця
АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не
одруженого, працюючого приватним підприємцем, раніше не судимого, засуджено за
ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1. на користь потерпілої ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно 8 956 грн. 70 коп. та
45 000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_8 залишений без розгляду.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1. визнано винним в тому, що він 11 травня 2005
року, близько 23 години 20 хвилин, рухаючись на автомобілі ВАЗ - 2107,
державний номерний знак НОМЕР_1, по проспекту Миру від вул. Південної в
напрямку вул. Миру в м. Полтаві, відволікся від керування, перевищив швидкість,
яка дозволена в межах населених пунктів, не вжив заходів до зменшення швидкості
аж до зупинки, або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, чим
порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, внаслідок чого навпроти
автозаправної станції, що розташована по проспекту Миру, 8а в м. Полтаві, при
наявності трьох смуг для руху, вчинив наїзд на автомобіль ГАЗ 33021, державний

2

номерний
знак 056-25 СК, Під керуванням водія ОСОБА_9., який стояв біля правого краю
проїжджої частини дороги із ввімкненими габаритними вогнями та аварійною
сигналізацією. В результаті наїзду пасажир автомобіля ВАЗ - 2107, державний
номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_4. згідно висновку судово-медичного дослідження
отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент їх
спричинення, від яких померІНФОРМАЦІЯ_2року.

В апеляціях:

- засуджений ОСОБА_1 та в його інтересах захисникОСОБА_7, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій
винного, ставлять питання про зміну вироку та пом'якшення покарання яке не було
б пов'язане з позбавленням волі, з урахуванням таких обставин як щире каяття,
часткове відшкодування завданих збитків, наявність на утриманні дружини, з якою
перебуває в цивільному шлюбі, та її малолітньої дитини, стан здоров'я,
зумовлений проведенням операції в 1996 р. Окрім того, захисник вказує, що при
вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди судом не
враховано майнового стану ОСОБА_1., тому просить зменшити суму позову в цій
частині;

- потерпілаОСОБА_2 вважає, що висновки суду викладені у
вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, а призначене засудженому
покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, тому
просить вирок змінити та призначити ОСОБА_1. покарання у вигляді 6 років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами
пожиттєво.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення засудженого та в його інтересах
захисникаОСОБА_6 про підтримання поданої апеляції, та їх міркування про
безпідставність апеляції потерпілої, потерпілих ОСОБА_4., ОСОБА_3,
ОСОБА_2 та представника останньої - ОСОБА_5 на підтримання апеляції потерпілої та
призначення засудженому більш суворого покарання, їх заперечення проти
задоволення апеляції засудженого та його захисника, перевіривши матеріали
справи та доводи наведені в апеляціях не знаходить підстав для їх задоволення,
виходячи з наступного.

Сформульовані у вироку висновки про винність засудженого у порушенні правил
безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, внаслідок чого
заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілогоОСОБА_4., відповідають
фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні
та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну та об'єктивну
оцінку в їх сукупності та взаємозв'язку.

Факт вчиненняОСОБА_1 злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту
під час якого потерпілому завдано тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для
життя в момент їх спричинення, внаслідок чого він помер, стверджуються
показаннями свідків в судовому засіданні ОСОБА_9., ОСОБА_7,ОСОБА_10.,
ОСОБА_11., а також самого засудженого, незважаючи на часткове визнання вини.

3

При допитах в ході досудового та судового слідства, зазначені свідки і сам
засуджений підтвердили, що біля краю проїжджої частини дороги стояв автомобіль
«Газель» із ввімкненими габаритними вогнями на якого вчинив наїзд автомобіль
«Жигулі» під керуванням водія ОСОБА_1

Достовірність цих показань по суті відповідає іншим об'єктивним доказам та
підтверджуються даними, що містяться в протоколі огляду дорожньо-транспортної
пригоди та схемі до нього (а. с. 6-10, т. 1). Так на автомобілі ГАЗ деформовано задній
бампер з ліхтарем, зруйновано лівий задній ліхтар. На автомобілі ВАЗ
деформовано кузов автомобіля, початок деформацій спереду з правого боку, слідів
гальмування не виявлено. Зазначене свідчить, що в момент зіткнення автомобіль
ВАЗ-2107 своєю правою передньою частиною контактував з лівою задньою частиною
автомобіля ГАЗ-33021, що стверджується висновком комплексної автотехнічної та
транспортно-трасологічної експертизи (а. с. 44-48 т.2).

При перевірці показань засудженого в порядку ст. 194 КПК України встановлено,
що з робочого місця водія ВАЗ можна було побачити світло фар автомобіля ГАЗ за
111 метрів (а. с. 44-45, т. 1)

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи в діях водія ОСОБА_1. є
порушення вимог п. п. 12.3., 12.4., 12.9. (б) Правил дорожнього руху.
Невідповідність дій водія автомашини ВАЗ-2107 під керуванням ОСОБА_1. вимогам
п. 12. 3. Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходиться в
причинному зв'язку з виникненням події даної пригоди, оскільки ОСОБА_1 мав
технічну можливість не допустити наїзд на автомобіль, що стояв, екстреним
гальмуванням (а. с. 50-52, т. 1).

З висновку судово-медичної експертизи випливає, що причиною смерті ОСОБА_4
стала тупа черепно мозкова травма з крововиливом в оболонку головного мозку.
Тонкошарова гематома під оболонками затильних долей обох півкуль, яка є
прижиттєвою, могла утворитися при дорожньо-транспортній пригоді у пасажира
салону автомобіля від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини
салону автомобіля та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою
небезпеки для життя в момент заподіяння, що спричинила його смерть (а. с.
41-42, т.1).

В результаті докладного дослідження і належної оцінки сукупності здобутих у
справі доказів, місцевий суд дії ОСОБА_1. відповідно до встановлених фактичних
обставин справи правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК України.

Зважаючи на викладене, доводи апеляції потерпілої про невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними. Неспроможними є її
доводи про непритягнення судом ОСОБА_1 до відповідальності за ст., ст.. 135,
136 КК України в зв'язку з тим, що за змістом ч. 1 ст. 275 КПК України розгляд
судом справ проводиться тільки відносно підсудних і тільки в межах
пред'явленого обвинувачення.

4

При обранні покарання засудженому, суд першої інстанції виходив із
загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України та
врахував ступінь тяжкості вчиненогоОСОБА_1 вперше тяжкого злочину з
необережності, дані про його особу, який за місцем проживання характеризується
позитивно, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за
порушення правил дорожнього руху.

Твердження в апеляції захисника про стан здоров'я засудженого, пов'язаного
з проведенням йому в 1996 році операції, колегія суддів не може взяти до уваги,
як обставину, що пом'якшує покарання, оскільки в повідомленні Полтавської
обласної клінічної лікарні від 24.05.2007 p., фахівець
не виключає необхідність проведення йому повторної операції, зумовленої цим
захворюванням, як і можливість перебування його в умовах СІЗО чи спеціально
призначених кримінально-виконавчих установах.

В матеріалах справи не міститься достеменних даних про перебування на
утриманні ОСОБА_1. дружини, з якою він знаходиться в цивільному шлюбі та її
дитини. Поведінка засудженого в судовому засіданні та матеріали кримінальної
справи не дають підстав для висновку про його щире каяття, оскільки таке має
місце в тих випадках, коли особа повністю визнає свою вину у вчиненому злочині,
дає своїй поведінці належну оцінку і готова нести передбачену законом
відповідальність. Добровільне відшкодування завданої майнової шкоди родиною
винного в сумі 2000 гривень не може слугувати підставою для пом'якшення йому
покарання обраного судом першої інстанції, яке є справедливим, необхідним та
достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. А тому не
ґрунтуються на законі і доводи апеляції потерпілої ОСОБА_2 про зміну судового
рішення та призначення засудженому більш суворого покарання. Більше того,
відповідно до ч. 2 ст. 378 КПК України скасування вироку суду першої інстанції
і постановления
вироку апеляційним судом у випадках, передбачених ч. 1
цієї статті допускається лише за умови, що в апеляціях прокурора, потерпілого
та його представника ставилося питання про скасування вироку саме з підстав
застосування більш суворого покарання.

При вирішенні цивільного .позову потерпілої, розмір моральної шкоди судом
визначено з урахуванням характеру та обсягу душевних, психічних та фізичних
страждань, яких вона зазнала в зв'язку зі смертю сина та з урахуванням
майнового стану засудженого (а. с. 99, т. 2). Такий розмір відповідає засадам
розумності, виваженості, справедливості та чинному цивільному законодавству,
тому твердження апеляції захисника ОСОБА_7. про зменшення суми моральної шкоди
є неспроможним.

Отже вирок суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи
скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія
суддів апеляційного суду, -

5

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_1, в його інтересах захисника ОСОБА_7. та
потерпілої ОСОБА_2залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду
м. Полтави від 09 січня 2007 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.