Справа № 750/1462/15-к
Провадження № 1-кс/750/611/15
У Х В А Л А

19 березня 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

особи, яка подала скаргу - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження,

в с т а н о в и в :

13.02.2015 р. адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах потерпілої ОСОБА_5 зі скаргою на постанову слідчого слідчого відділу Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 від 04.12.2014 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000491 від 06.02.2014 р. В своїй скарзі ОСОБА_3 зазначив, що та є незаконною та винесена з порушенням вимог КПК України, оскільки слідчим не було проведене повне, всебічне та об`єктивне розслідування з приводу нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , кримінальне провадження закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, що передбачає таке закриття за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, однак викладення обставин такого постанова не містить взагалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Разом з тим, незважаючи на прямий припис, що міститься у вказаній вище нормі закону, у скарзі, направленій до суду, адвокат ОСОБА_3 взагалі ніяким чином не зазначив, коли в дійсності він, або особа, інтереси якої він представляє, отримали копію постанови, винесеної слідчим 04.12.2014 р., котра оскаржена в суді не протягом 10 днів, а чомусь рівно через 70 днів, хоча, це є передумовою для застосування або не застосування наступної інституції, передбаченої в цій же нормі закону, а саме у п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України щодо імперативного обов`язку суду повернути скаргу в разі, якщо та подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

При цьому, суд виходить із засад ст. 22 КПК України Змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, а саме того, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Наряду з чим, суд послуговується і установами ст. 26 КПК України Диспозитивність, відносно того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні свої прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а відповідно, особа, яка подала скаргу, котра, до того ж є адвокатом, не могла не знати положень ст. 304 КПК України.

Враховуючи викладене, а саме що особа, яка подала скаргу не послалась в тій на дату отримання копії оскарженої постанови, а також не порушила в ній питання про поновлення строку на таке оскарження, як це прямо передбачене законом, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що в разі винесення оскарженої постанови саме 04.12.2014 р., особою були пропущені строки на подачу такої скарги, відповідно до вимог ст. 304 КПК України, у зв`язку з чим 16.02.2015 р. було прийняте рішення про повернення скарги, як такої, що подана після закінчення строку на оскарження.

Більш того, оскільки ці норми закону ст. ст. 22 та 26 КПК України кореспондуються, відповідно, до приписів ст. 304 КПК України, яка передбачає два самостійних інститути, що унеможливлюють розгляд скарги по суті, позаяк законодавець прямо покладає на суд обов`язок повернути скаргу чи відмовити у відкритті провадження саме за умови порушення особою, яка подала суду процедури подачі такої, оскільки це може бути судом перевірене лише до відкриття провадження, але ніяким чином не після того, про що і наголошує принцип диспозитивності. Зазначена ухвала суду від 16.02.2015 р., за умов обов`язкового дотримання всіх вимог закону при подані скарги, не була перешкодою для подальшого розгляду тієї.

Незважаючи на очевидне, адвокат ОСОБА_3 оскаржив ухвалу суду від 16.02.2015 р., стверджував у апеляційній скарзі про отримання ним копії постанови слідчого 02.02.2015 р. та надав суду апеляційної інстанції копію листа начальника слідчого відділу Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області від 15.01.2015 р. № 5/Д-921вх з написом від руки про отримання такої копії 02.02.2015 р., при цьому знову ж таки не пояснив і апеляційній інстанції, чи отримував таку копію раніш до цього строку, але апеляційний суд прийняв такі доводи адвоката як достовірні. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 27.02.2015 р. ухвала слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.02.2015 р. була скасована з направленням скарги адвоката ОСОБА_3 до того самого суду для розгляду слідчим суддею.

У судовому засіданні особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 таку підтримав, та просив її задовольнити з наведених у ній підстав, але, як і раніше, не надав суду доказів щодо не отримання копії постанови слідчого раніш, у період з 04.12.2014 р. до 02.02.2015 р., оскільки надана ним довідка діловода слідчого відділу Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області від 13.03.2015 р. № 5/Д-267, знову таки містила інформацію про отримання ним копії постанови слідчого 02.02.2015 р. та не направлення йому таких копій після цієї дати, даних за період з 04.12.2014 р. до 02.02.2015 р. та знову такі не містила.

Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення тієї, вважаючи, що було дотримано всіх вимог закону під час проведення досудового розслідування, наполягав на своєчасному направленні копії постанови про закриття кримінального провадження.

Для перевірки щодо фактичного часу направлення слідчим копії постанови було оголошено перерву і лише в судовому засіданні було встановлено дійсну дату цієї дії, оскільки слідчий взяв на себе відповідальність та пояснив суду, що доказів щодо отримання заявником копії постанови про закриття кримінального провадження, раніш ніж 02.02.2015 р. він не має.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, слідчого та дослідивши в судовому засіданні матеріали скарги, за відсутністю будь-яких інших доказів та матеріалів, оскільки таких більше ніким із учасників судового провадження надано не було, суд доходить висновку, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню було проведено не в повному обсязі, у зв`язку з чим постанову слідчого необхідно скасувати, як таку, що винесена передчасно, оскільки посилання слідчого у своїй постанові на те, що ОСОБА_6 навмисно не спричиняв тілесні ушкодження ОСОБА_5 , а лише намагався захистити свою співмешканку ОСОБА_7 , так як остання не могла цього зробити самостійно, нічим не підтверджується та є лише припущенням слідчого. Так адвокат стверджує, що при здійсненні розслідування по даному кримінальному провадженню не були допитані свідки, на яких під час допиту вказувала потерпіла ОСОБА_5 , а оскаржувана постанова ґрунтується на показах ОСОБА_6 , який є зацікавленою особою в даній справі, оскільки на нього вказує потерпіла, як на особу, що скоїла відносно неї кримінальне правопорушення. Крім того не проведено слідчих дій спрямованих на встановлення механізму нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та можливість їх утворення за обставин на які вказує потерпіла, що можливо та необхідно було встановити шляхом проведення слідчих експериментів та призначення судово-медичної експертизи. Прийняте рішення про закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, є необґрунтованим з правової точки зору, за відсутністю в тексті самої постанови викладення обставин такого.

Суд вважає таку точку зору адвоката слушною та обґрунтованою на законі, в зв`язку з чим постанову слідчого слідчого відділу Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 від 04.12.2014 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000491 від 06.02.2014 р. належить скасувати.

Керуючись ст. ст. 303, 306, 307, 309, 395 КПК України,
у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 від 04.12.2014 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000491 від 06.02.2014 р.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1