Справа № 148/496/15-к
В И Р О К

Іменем України

16 березня 2015 року Тульчинський районний суд Вінницької області

В складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Тульчині обвинувальний акт із угодою про примирення по кримінальному провадженню № 0000074 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижньо-Ямськ Усть-Янського району, Якутія проживаючого в АДРЕСА_1 українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, одруженого, не працюючого, не судимого, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до обвинувального акту, на початку вересня 2014 року ОСОБА_4 перебував в домогосподарстві АДРЕСА_1 , яке належить його матері ОСОБА_5 , де доглядав за даним будинком. Перебуваючи в даному домогосподарстві, ОСОБА_4 ключами, які йому дала його мати ОСОБА_5 відкрив замок літньої кухні та зайшов в середину приміщення, де помітив три рулони металевої сітки «рябиця» висотою 1,8 м. та 10 металевих стовпців, висотою 2 м. кожен і в нього виник умисел на їх крадіжку. З цією метою ОСОБА_4 , шляхом вільного доступу з літньої кухні даного домогосподарства таємно викрав два рулони металевої сітки «рябиця» висотою 1,8 м., вартістю 195 грн. за один рулон на загальну суму 390 грн.. Після викрадення 2-х рулонів сітки у ОСОБА_5 ОСОБА_6 продав їх ОСОБА_7 за 180 грн., а кошти витратив на власні потреби.

Після чого, ОСОБА_4 через кілька днів, продовжуючи свій злочинний умисел на вчинення крадіжки, аналогічним способом зайшов в середину приміщення літньої кухні на території домогосподарства АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 , звідки вчинив крадіжку одного рулону металевої сітки «рябиця» висотою 1,8 м, вартістю 195 грн. та 10 металевих стовпців висотою 2м. кожен, вартістю 31 грн. за 1 метр на суму 620 грн., а всього викрав у ОСОБА_5 майна на суму 815 грн. Викрадене майно він продав ОСОБА_7 за 180 грн., які витратив на власні потреби.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна.

25.02.2015 року потерпіла ОСОБА_5 з одного боку та підозрюваний ОСОБА_4 з іншого боку уклали угоду про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України, яка разом з обвинувальним актом була направлена до суду.

Згідно даної угоди підозрюваний та потерпіла дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.1 ст.185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді арешту строком на два місяці.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом встановлено , що ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені йому п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Потерпіла ОСОБА_5 також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п.2 ч.1 ст.473 КПК України.

В судовому засіданні суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, зокрема вимогам ст. 65 КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженої ними міри та виду покарання.

Підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення, судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

Затвердити угоду про примирення, укладену 25.02.2015 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання в виді арешту строком на два місяці.

Речові докази : три рулони металевої сітки «рябиця» та 10 металевих стовпців, які передані на зберігання ОСОБА_7 повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Строк подачі апеляції на вирок суду 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд.

Суддя: