Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
19 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 листопада 2014 року по кримінальному провадженню за №0000242 стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно Рівненської області, де зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, із неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого Дубенським міськрайонним судом Рівненської області 25 березня 2011 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ухвали цього ж місцевого суду від 05 березня 2013 року умовно-достроково звільненого від відбування покарання 13 березня 2013 року, обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України,

з участю сторін провадждення

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 листопада 2014 року скасувати та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що свою вину у скоєному він визнає повністю, але не погоджується з призначеною мірою покарання, оскільки судом не було враховано пом`якшуючих обставин наявності на його утриманні малолітньої дочки, неповнолітнього брата, а також пенсіонерів бабусі і дідуся, з якими він проживає.

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 листопада 2014 року ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 березня 2011 року та призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

ОСОБА_5 змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Цим же вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Дубно Рівненсьої області, визнаний виним і засуджений за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі та, на підставі ст.75 цього Кодексу, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що він 28 березня 2014 року о 00 год., за попередньою змовою з ОСОБА_8 , діючи в групі осіб, скориставшись відсутністю нагляду за їх діями зі сторони власника та інших сторонніх осіб, шляхом пошкодження вхідних дверей, проникли у приміщення офісу партії « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться в одному з приміщень будинку по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали належні ОСОБА_7 комп`ютерний системний блок марки «Godegen» із комплектуючими, вартістю 1710 грн., клавіатуру марки «KB-2001 PURA QC OK», - 70 грн., мережевий фільтр марки «Gemix», - 40 грн., електроконвектор марки «Flamingo EBHO-2.5/230», - 377 грн. 50 коп., два офісних крісла, - 201 грн., та належний ОСОБА_9 електроконвектор марки «Термія ЕВНА-2.5/230С», вартістю 402 грн. 70 коп.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку потерпілого ОСОБА_7 про залишення вироку без зміни, міркування прокурора ОСОБА_6 щодо законності і обгрунтованості вироку, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що дана скарга до задоволення не підлягає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням в інше приміщеня, за викладених у вироку обставин, є вірним і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Як вбачається з вироку, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, дані про його особу, який посередньо характеризуються за місцем проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності і вчинив злочин під час невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд врахував повне визнання вини, щире каяття, сприяння у розкритті злочину та встановленні істини у справі.

Суд першої інстанції призначив мінімальне покарання, яке передбачене санкцією ч.3 ст.185 КК України. При цьому місцевим судом також враховано, що ОСОБА_5 був засуджений вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 березня 2011 року за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.ч.1, 4 ст.70 цього Кодексу, на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Згідно ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 березня 2013 року ОСОБА_5 був звільнений від подальшого відбування даного покарання умовно-достроково на 2 роки 1 місяць 10 днів. В період строку умовно-дострокового звільнення, 28 березня 2014 року обвинувачений ОСОБА_5 вчинив новий злочин, за який і був засуджений оскаржуваним вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Згідно роз`яснень, які містить п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначається більш м`які види покарання.

Отже ОСОБА_5 у відповідності до ч.4 ст.70 КК, шляхом часткового складання цих покарань, визначено остаточне покарання і воно є найбільш наближеним до мінімального. Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності призначення йому покарання не пов`язаного з позбавлення волі колегія суддів вважає позбавленими підстав,

Поряд з цим колегія суддів враховує, що суд першої інстанції всупереч ч.4 ст.67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , визнав вчинення злочину повторно групою осіб, які є кваліфікуючими ознаками складу даного злочину. Як передбачено вказаною нормою кримінального закону, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Згідно ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинувачееного, а тому з мотивувальної частини вироку слід виключити посилання на обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого - вчинення злочину повторно групою осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого - вчинення злочину повторно групою осіб. В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками апеляційного розгляду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня отримання її копії.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Згідно.
Суддя-доповідач ОСОБА_1