Дело №498/1046/13
Провадження по справі 1/498/36/13
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 червня 2013 року Великомихайлівський
районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Ткачук О.Л.

при секретарі- Козачінській Л.Г.

за участю прокурора - Комишан О.Л.

захисника підсудного ОСОБА_1 - адвоката
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в с.м.т. Велика
Михайлівка Одеської області
клопотання про зміну запобіжного
заходу відносно обвинувачених ОСОБА_4 в
скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст304,
ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_6 в скоєнні злочинів
передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового слідства, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 звинувачуються в
тому, що вони 15 березня 2012 року, близько
00 час.20 мин. з метою здійснення
крадіжки, тобто таємного викрадення
чужого майна за попередньою змовою
між собою, на автомобілі ВАЗ - 2105, д/н
НОМЕР_1 під управлінням ОСОБА_6 прибули
на вул. Леніна м. Роздільна, де їх чекала
невстановлена слідством особа,
матеріали відносно якого виділені в
окреме провадження, передавши ОСОБА_4,
пістолет "ROHM RG 800 cfl.8mm.k", калібру 9 мм.,
вказавши дорогу до житлового будинку
АДРЕСА_1, належному потерпілому ОСОБА_7.
При цьому, з метою здійснення свого
злочинного наміру ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_1, заздалегідь приготували
ганчіркові рукавички, а також
виготовили з штанини брюк маски з
прорізами для очей. Прибувши на місце
здійснення злочину, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_1 вийшли з автомобіля ВАЗ - 2105, д/н
НОМЕР_1, з метою відкриття вікна будинку
ОСОБА_7, узяли в ОСОБА_6 викрутку, що
знаходилась в багажнику автомобіля.
Після цього, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1,
залишивши ОСОБА_8 в салоні автомобіля,
одягнувши ганчіркові рукавички і
заздалегідь виготовлені маски,
попрямували до вищеназваного
житлового будинку ОСОБА_7, де ОСОБА_1, за
допомогою вказаної викрутки, відкрив
металлопластикове вікно першого
поверху, через віконний отвір якого
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 проникли в
приміщення житлового будинку. У свою
чергу невстановлена слідством особа,
матеріали відносно якої виділені в
окреме провадження, з місця скоєння
злочину зникла, а ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1
були затримані працівниками міліції,
що не дозволило їм довести свій
злочинний намір, направлений на
здійснення крадіжки, поєднаної з
проникненням в житловий будинок, до
кінця.

Від захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9
через канцелярію суду надійшло
клопотання про зміну запобіжного
заходу його підзахисному з тримання
під вартою на підписку про невиїзд,
мотивоване тим, що підзахисний ОСОБА_5 в
ході досудового та судового
розслідування свою вину визнав
повністю та щиро кається в скоєному.
Знаходячись тривалий час під вартою,
ОСОБА_5, який є членом збірної України з
вільної боротьби, втрачає свою
спортивну кваліфікацію, оскільки
позбавлений можливості тренуватися, а
знаходячись на волі міг би приносити
користь суспільству в спорті. Жодних
претензій матеріального або
морального характеру до нього що з боку
потерпілого у справі немає.
Знаходячись на волі, ОСОБА_5 жодним
чином не вплине на хід судового
слідства і зобов'язується являтися до
суду за всіма викликами зі свого
постійного місця проживання. Також
стан здоров'я його матері останнім
часом різко погіршився у зв'язку з
хворобою серця, батько у відрядженнях,
а інших дорослих членів сім'ї, які могли
б наглядати за хворою матір'ю у них
немає.

В судовому засіданні від підсудного
ОСОБА_1 надійшло клопотання про зміну
запобіжного заходу з тримання під
вартою на підписку про невиїзд,
мотивоване тим, що він сприяв в
розкритті злочину, щиро кається, є
єдиним опікуном своєї хворої матері,
має на утриманні неповнолітню дитину.
На сьогоднішній день хворіє вірусним
гепатитом та потребує дообстеження та
лікування в умовах спеціалізованого
закладу МОЗ.

Від підсудного ОСОБА_6 в судовому
засіданні надійшло клопотання про
зміну запобіжного заходу з тримання
під вартою на підписку про невиїзд,
мотивоване тим, що в матеріалах справи
недостатньо доказів його вини, а також
те що він характеризується позитивно
та не є небезпечним для суспільства.

Також в судовому засіданні надійшло
клопотання від підсудного ОСОБА_4 про
зміну запобіжного заходу з тримання
під вартою на підписку про невиїзд, в
якому він зазначив,що знаходячись під
вартою у нього погіршився стан
здоров'я, без його допомоги та
підтримки його сім'ї важко. Крім того,не
має наміру ухилятися від суду та
перешкоджати в встановленні істини по
справі.

Прокурор в судовому засіданні щодо
задоволення клопотаннь підсудних
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про зміну
запобіжного заходу з тримання під
вартою на підписку про невиїзд
заперечував, а стосовно зміни
запобіжного заходу з тримання під
вартою на підписку про невиїзд
відносно ОСОБА_5 не заперечував.

Заслухавши думку прокурора, захисника
підримавшого клопотання підсудного
ОСОБА_1, підсудних, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
клопотання про зміну запобіжного
заходу з тримання під вартою на
підписку про невиїзд, ОСОБА_5, підлягає
задоволенню, а клопотання підсудних
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6 не підлягають до
задоволення виходячи з наступного.

Статтею 148 КПК (в редакції 1960 року)
визначені мета і підстави
застосовування запобіжних заходів.
Так, запобіжні заходи застосовуються
до підозрюваного, обвинуваченого,
підсудного, засудженого з метою
запобігти спробам ухилитися від
дізнання, слідства або суду,
перешкодити встановленню істини у
кримінальній справі або продовжити
злочинну діяльність, а також для
забезпечення виконання процесуальних
рішень. Запобіжні заходи
застосовуються за наявності достатніх
підстав вважати, що підозрюваний,
обвинувачений, підсудний, засуджений
буде намагатися ухилитися від слідства
і суду або від виконання процесуальних
рішень, перешкоджати встановленню
істини у справі або продовжувати
злочинну діяльність.

У відповідності до ч.1 п.3 ч.2 ст. 155 КПК
України (в редакції 1960 року), взяття під
варту як запобіжний захід може бути
застосовано у справах про злочини, за
які законом передбачено покарання у
виді позбавлення волі на строк понад
три роки.

Запобіжний захід у вигляді взяття під
варту не може бути застосовано до
раніше не судимої особи, яка
підозрюється чи обвинувачується у
вчиненні злочину, за який передбачено
покарання у виді позбавлення волі на
строк до п'яти років, за винятком
випадків, коли ця особа, перебуваючи на
волі, переховувалася від органів
дізнання, досудового слідства чи суду,
перешкоджала встановленню істини у
справі або продовжила злочинну
діяльність.

Статтею 29 Конституції України
передбачено, що «кожна людина має право
на свободу та особисту
недоторканність»і що «ніхто не може
бути заарештований або триматися під
вартою інакше, як за вмотивованим
рішенням суду і тільки на підставах та
в порядку, встановлених законом».

Указані гарантії права на свободу та
особисту недоторканність, які
передбачені ст. 29 Конституції України,
поєднуються з такими ж положеннями ст. 5
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, яка
відповідно до вимог ч. 1 ст. 9
Конституції України, ратифікована 17
липня 1997 р. Законом України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції».

У п. 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що
«Україна повністю визнає на своїй
території дію статті 46 Конвенції щодо
визнання обов'язковою і без укладення
спеціальної угоди юрисдикцію
Європейського Суду з прав людини в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції», а статтею 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського Суду з прав людини» від
23.02.2006 р. також передбачено, що «при
розгляді справ суди застосовують
Конвенцію та практику Суду як джерело
права».

Відповідно до пункту 3 статті 5
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожен кого
заарештовано або затримано згідно з
положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї
статті, має негайно постати перед
суддею чи іншою посадовою особою, якій
закон надає право здійснювати судову
владу, і йому має бути забезпечено
розгляд справи судом упродовж
розумного строку або звільнення під
час провадження. Таке звільнення може
бути обумовлене гарантіями з'явитися
на судове засідання.

Тривале перебування особи під вартою
може бути виправдане в певній справі
тільки тоді, коли існують специфічні та
виключні обставини необхідності цього
з позиції захисту публічного інтересу,
який, незважаючи на презумпцію
невинуватості, переважає над правилом
поваги до індивідуальної свободи
особи.

Перевіряючи наявність підстав
доцільності подальшого тримання
підсудних під вартою, суд бере до уваги,
що Європейським судом з прав людини у
справах «Вемгофф проти Німеччини»,
«Летельєр проти Франції», «Смирнова
проти Росії» визначено, що тримання
особи під вартою можливе лише у
виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на
судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку
обвинуваченого, у випадку його
звільнення, процесові здійснення
правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших
правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень
громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними
і обґрунтованим, аргументи на цей
предмет не повинні бути загальними і
абстрактними.

Так розглядаючи заявлені клопотання
підсудних в аспекті вищезазначених
норм права, встановлено, що підсудні
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6, обвинувачуються
в скоєнні тяжкого злочину, раніше
відповідно до ст.89 КК України не судимі
(ОСОБА_4, ОСОБА_1В, були судимі за
вчинення злочинів передбачених ст.ст.
186 ч.2, 187 ч.2 КК України),
характеризуються позитивно. Підсудний
ОСОБА_6 свою вину в скоєнні злочину не
визнав, ОСОБА_4 - визнав частково.
Підсудний ОСОБА_1 має на утриманні
неповнолітню дочку ІНФОРМАЦІЯ_1,
хворіє, визнав себе винним в повному
обсязі.

Між тим, обвинувачений ОСОБА_5 раніше до
кримінальної відповідальності не
притягувався, щиро розкаявся в
скоєному, вчинив злочин неповнолітнім,
має постійне місце проживання, за
місцем проживання та навчання
характеризується позитивно, є членом
збірної України з вільної боротьби.

Статтею 274 КПК України (в редакції 1960
року) передбачено, що під час розгляду
справи суд, при наявності до того
підстав, може своєю ухвалою змінити,
скасувати або обрати запобіжний захід
щодо підсудного.

Виходячи з наведеного, з урахуванням
позиції державного обвинувачення,
оцінюючи наведені обставини у їх
сукупності перевіривши доцільність
подальшого тримання обвинувачених
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_1 під вартою суд
вважає, що на даний час ті обставини,
які стали підставою для обрання
відносно підсудних міри запобіжного
заходу у виді взяття під варту, не
змінились. Так і доводи підсудних
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_1, наведенні в їх
клопотаннях про зміну запобіжного
заходу, не дають підстав суду
вважати, що менш суворі запобіжні
заходи, передбачені ст.149 КПК України (в
ред. 1960 року), можуть забезпечити
виконання підсудними процесуальних
обов'язків і їх належну поведінку.

На даний час, суд вважає обрану міру
запобіжного заходу у виді взяття під
варту з урахуванням осіб підсудних,
такою, що належним чином забезпечує
відповідну процесуальну поведінку
підсудних та виконання процесуальних
рішень, а відтак не приймає доводи
заявлених клопотань.

Стосовно доцільності подальшого
тримання підсудного ОСОБА_5 під вартою,
враховуючи, що ним скоєно злочин
вперше, у неповнолітньому віці, визнав
свою вину в повному обсязі, термін
тримання під вартою (більше одного
року), приймаючи до уваги, що в
матеріалах кримінальної справи
відсутні належні та допустимі докази
того, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі
намагатиметься ухилитися від суду, а
також продовжить злочинну діяльність,
суд вважає що клопотання захисника
обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає
задоволенню, оскільки досягнення мети
застосування запобіжного заходу
можливе при обранні іншого більш
м'якого запобіжного заходу - підписки
про невиїзд.

Належна поведінка підсудного можлива
при застосуванні до останнього
запобіжного заходу не пов'язаного з
триманням під вартою, тому ОСОБА_5 слід
змінити запобіжний захід з тримання
під вартою на підписку про невиїзд
поклавши обов'язки, у відповідності зі
ст. 149-1 КПК 1960 року.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 148, 149-1, 155, 274 КПК України ( в
редакції 1960 року.

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотань підсудних
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про зміну
запобіжного заходу з тримання під
вартою на підписку про невиїзд -
відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого
ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з
тримання під вартою на підписку про
невиїзд - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід з
тримання під вартою на підписку про
невиїзд, звільнивши його з-під варти в
залі судового засідання.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5
запобіжний захід у виді підписки про
невиїзд.

На підставі п.п.1-3,6 ч.1 ст. 149-1 КПК України
(в редакції 1960 року), покласти на
обвинуваченого ОСОБА_5 обов'язки:

1) з'являтися на виклик до органу
дізнання, досудового слідства,
прокурора або суду, а в разі
неможливості з'явитися через поважні
причини - завчасно повідомляти про це
посадову особу або орган, що здійснив
виклик;

2) не відлучатися із населеного пункту,
в якому він зареєстрований, проживає чи
перебуває, без дозволу слідчого або
органу, у провадженні якого
знаходиться кримінальна справа;

3) повідомляти службову особу або орган,
у провадженні якого знаходиться
кримінальна справа, про зміну свого
місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних
органів державної влади свій паспорт
(паспорти) для виїзду за кордон, інші
документи, що дають право на виїзд з
України і в'їзд в Україну, які
повертаються негайно після скасування
відповідного запобіжного заходу або
покладеного обов'язку.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя
О.Л. Ткачук