У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Глоса Л.Ф.
і Паневіна В.О.,

за участю прокурорів

Брянцева В.В.
і Кузьмича Я.А.

та адвоката

ОСОБА_1,

розглянувши
в судовому засіданні в м. Києві 13 березня 2007 року матеріали, на підставі яких було прийнято
рішення про порушення кримінальної справи за ст.ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 і 375 ч.
2 КК України щодо ОСОБА_2, за касаційним поданням прокурора, який брав участь у
розгляді цих матеріалів судом першої інстанції, на постанову судді Апеляційного
суду м. Києва від 12 лютого 2007 року,

в с т а н о в и л а:

постановою старшого слідчого в особливо
важливих справах Генеральної прокуратури України (далі - слідчий) від 8
листопада 2005 року порушено кримінальну справу щодо заступника голови
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених
ст. ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 і 375 ч. 2 КК України.

Із зазначеної постанови вбачається, що
приводами і підставами для порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 стали її
суспільно небезпечні діяння, які вона вчинила за таких обставин.

22 березня 2005 року заступником
прокурора м. Одеси було порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_3 за ознаками
злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України.

Слідством встановлено, що ОСОБА_3
склала фіктивні домашні договори купівлі-продажу їй ОСОБА_4 об'єктів
нерухомості, належних останній на праві приватної власності.

Так, згідно з договором купівлі-продажу
від 16 серпня 2004 року ОСОБА_3
нібито придбала, а ОСОБА_4 продала їй нежитлову (офісну) будівлю, що
розташована АДРЕСА_1, вартість якої становила 795 000 гривень, а згідно з
договором від 10 вересня 2004 року - житловий будинок з надвірними будівлями
вартістю 253 976 гривень та земельну ділянку площею 0,1442 га вартістю 724 600
гривень, що знаходиться АДРЕСА_2, одержавши при цьому від ОСОБА_3 вказані
грошові суми.

Насправді такі договори між ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 не укладалися, грошей ОСОБА_4 від ОСОБА_3 не одержувала, а остання її
підписи в договорах підробила.

Після цього ОСОБА_3 звернулася до
Приморського районного суду м. Одеси з позовними заявами про визнання цих
договорів дійсними та про визнання за нею права власності на ці об'єкти
нерухомості, надавши в суд підроблені нею вищезгадані фіктивні домашні договори
купівлі-продажу, долучивши до позовних заяв інші документи, одержані нею від
ОСОБА_4 внаслідок обману останньої та зловживання її довірою.

На підставі наданих ОСОБА_3 фіктивних
документів вона одержала рішення цього суду про визнання договорів
купівлі-продажу нерухомого майна дійсними та права власності на нього.

При розслідуванні справи слідчим було
встановлено, що ОСОБА_4 договорів з ОСОБА_3, які судом визнані дійсними, не
вкладала і майна їй не продавала. За показаннями ОСОБА_4 про судові засідання,
на яких розглядалися питання виконання зобов'язань за цими договорами, її не
повідомляли, і тому вона була позбавлена можливості захищати свої інтереси в
суді.

22 червня 2005 року під час обшуку за
місцем проживання ОСОБА_3 було вилучено два договори купівлі-продажу, нібито
укладені нею з ОСОБА_4, а також багатофункціональний пристрій
принтер-факс-сканер-копір “HP
Photosmart 2613”.

8 липня 2005 року проведено виїмку двох
цивільних справ № 2-9224/04 та № 2-9225/04, за результатами розгляду яких
суддею ОСОБА_2 було постановлено судові рішення про визнання фіктивних
договорів купівлі-продажу нерухомого майна, нібито укладених між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, дійсними та про
визнання за ОСОБА_3 права власності на це майно.

У матеріалах цих справ містяться ксерокопії вказаних домашніх договорів
купівлі-продажу, завірені підписами судді ОСОБА_2

Судово-технічною експертизою
встановлено, що два договори купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 16
серпня і 10 вересня 2004 року,
які наявні в матеріалах цивільних справ, є копіями таких самих договорів,
вилучених при обшуку в квартирі ОСОБА_3, а останні, в свою чергу, було виконано
шляхом копіювання оригіналів документів цих договорів, в яких запис прізвища
ОСОБА_4 та підпис від її імені було внесено шляхом монтажу - сканування одного
і того ж оригіналу прізвища ОСОБА_4 та підпису від її імені чи їх копії на
багатофункціональному пристрої типу “HP
Photosmart 2613”, який є аналогічним пристрою,
вилученому за місцем проживання ОСОБА_3

Оглядом матеріалів цивільних справ
установлено, що на аркуші НОМЕР_2 цивільної справи № 2-9224/04 та на аркуші
НОМЕР_3 цивільної справи
№ 2-9225/04 вшиті корінці поштових повідомлень про направлення ОСОБА_4 судових повісток, які за висновками
судово-технічної експертизи є підробленими.

Виходячи із вищенаведеного, слідчий
вважав, що зазначені дії ОСОБА_2
містять достатні приводи і підстави для порушення стосовно неї кримінальної справи,
оскільки свідчать, що вона в середині січня 2005 року, зловживаючи своїм
службовим становищем і діючи в інтересах третьої особи (ОСОБА_3), склала завідомо неправдиві
документи, завіривши своїм підписом ксерокопії двох раніше підроблених ОСОБА_3
фіктивних домашніх договорів купівлі-продажу їй ОСОБА_4 об'єктів нерухомості,
належних останній на праві приватної власності, а саме: договір від 16 серпня
2004 року, згідно з яким ОСОБА_3 купила, а ОСОБА_4 продала належну їй на праві
приватної власності нежитлову будівлю офісного центру АДРЕСА_1 вартістю 795 000
гривень, та договір від 10 вересня 2004 року, згідно з яким ОСОБА_3 купила, а
ОСОБА_4 продала належні їй на праві приватної власності житловий будинок з
надвірними будівлями вартістю 253 976 гривень та земельну ділянку площею 0,1442
га вартістю 724 000 гривень, що
знаходиться АДРЕСА_2 і, одержавши від
ОСОБА_3 вказані грошові суми.

Крім того, усвідомлюючи, що насправді
ОСОБА_4 цих договорів купівлі-продажу не укладала і у випадку з'явлення в
судове засідання буде категорично заперечувати завідомо неправдиві твердження
ОСОБА_3 про укладення таких договорів, ОСОБА_2 з метою створення видимості
дотримання нею передбаченого чинним законодавством порядку розгляду цивільних
справ спільно з ОСОБА_3 підробила окремі матеріали вищезгаданих цивільних
справ.

У подальшому ОСОБА_2, використовуючи
підроблені документи і діючи в інтересах ОСОБА_3, постановила завідомо
неправдиві рішення про визнання вищезгаданих договорів купівлі-продажу дійсними
та про визнання за нею права власності на вищевказані об'єкти нерухомості,
внаслідок чого ОСОБА_3 заволоділа ними і розпорядилася на свій розсуд, чим
потерпілій ОСОБА_4було заподіяно
матеріальну шкоду на загальну суму 1 733 576 гривень.

Постановою судді Апеляційного суду м.
Києва від 12 лютого 2007 року задоволено скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого
від 8 листопада 2005 року про
порушення щодо неї кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених
ст.ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 і 375 ч. 2 КК України: зазначену постанову слідчого
скасовано і в порушенні кримінальної справи щодо скаржниці відмовлено.
Приймаючи таке рішення, суддя в постанові послався на те, що слідчий на час
порушення кримінальної справи не мав достатніх даних, які б свідчили про
наявність у діях ОСОБА_2 ознак вищезазначених складів злочинів.

У касаційному поданні прокурор ставить питання про скасування постанови
судді, залишення скарги ОСОБА_2 без задоволення і закриття провадження за її
скаргою. На обґрунтування касаційного подання прокурор наводить доводи, зміст
яких зводиться до того, що, задовольняючи скаргу, суддя ухилився від з'ясування
приводів та підстав для порушення кримінальної справи стосовно скаржниці, і
замість цього вдався до оцінки доказів, внаслідок чого постановив рішення, яке
не відповідає вимогам закону.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
прокурорів Брянцева В. і Кузьмича Я. на підтримання касаційного подання,
заперечення захисника, перевіривши матеріали, які стали підставою для порушення
кримінальної справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне подання
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 2368
КПК України, розглядаючи скаргу на постанову про порушення справи, суд повинен
перевіряти наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови,
законність джерел отримання даних, які стали підставою для винесення постанови
про порушення справи, і не вправі розглядати та заздалегідь вирішувати ті
питання, які вирішуються судом при розгляді справи по суті.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_2 на постанову
про порушення щодо неї кримінальної справи, суд у повному обсязі не дотримався
вимог зазначеного закону, внаслідок чого прийняв рішення, яке є передчасним.

Як убачається із наданих суду
матеріалів, які були приводами і підставами для порушення кримінальної справи
щодо ОСОБА_2, слідчим зібрано докази того, що ОСОБА_3 разом з підробленими нею
цивільно-правовими угодами (договорами купівлі-продажу) передала їй проекти
протоколів судових засідань і рішень, що стосуються цивільних справ №2-9225/04 та №2-9224/04, які були
використані судом під головуванням скаржниці при постановлені судових рішень на
користь позивачки (т. 1,
а. с. 46, 47-53, 56-106).

Даними висновків комп'ютерно-технічних
експертиз, предметом дослідження яких були вилучені під час обшуку в ОСОБА_3
системний блок до комп'ютера та сім дискет, установлено, що на цих речових
доказах виявлено файли, які містять текстові документи:

-
договір купівлі-продажу від 16 серпня 2004 року, що створювався 16 січня 2005 року о 16-й годині
58 хвилин;

-
договір купівлі-продажу від 16 серпня 2004 року, що створювався 16 січня 2005 року о 17-й годині
11 хвилин;

- текст
позовної заяви від 18 жовтня 2004 року редагувався 16 січня 2005 року з датою
створення на іншому комп'ютері 11 січня 2005 року;

- текст
позовної заяви від 19 жовтня 2004 року редагувався 16 січня 2005 року з датою створення на іншому
комп'ютері 11 січня 2005 року;

-
протокол судового засідання від 8 грудня 2004 року редагувався 16 січня 2005
року;

- текст
судового рішення від 8 грудня 2004 року редагувався на даному комп'ютері 16
січня 2005 року;

- текст
судового рішення від 28 грудня 2004 року редагувався на даному комп'ютері 16
січня 2005 року.

Всі ці документи роздруковувались у цей
же період, тобто в січні 2005
року (т. 4, а. с. 16-22, 105-110).

Оглядом журналу вхідної кореспонденції
Приморського районного суду м. Одеси за 2004 рік слідчим встановлено, що
реєстрацію позовних заяв ОСОБА_3 до ОСОБА_4 було здійснено набагато раніше, ніж
вони були створені. При цьому також було встановлено дублювання нумерації цих
позовних заяв із позовами інших позивачів (т. 1, а. с. 165-167, 168-172; т. 4, а. с. 16-22, 105-110).

Судово-технічною експертизою, предметом
дослідження якої був журнал “Алфавітний покажчик цивільних справ”, установлено
заміну аркуша НОМЕР_1, на якому є записи про цивільні справи за №2-9224/04 та
№2-9225/04 (т. 2, а. с. 87-90).

Судово-почеркознавчою експертизою,
предметом дослідження якої були підписи на квитанціях про сплату державного
мита, встановлено, що підписи платника в графах заяв на переказ готівки
виконано іншою особою, а не ОСОБА_4, на яку суд нібито поклав цей обов'язок (т.
2, а. с. 108-109).

Судово-технічною експертизою, предметом
дослідження якої були описи вкладок до
рекомендованого листа про відправку ОСОБА_4 судових повісток, які вшиті
на аркуші НОМЕР_2 цивільної справи № 2-9224/04 та аркуші НОМЕР_3 цивільної
справи № 2-9225/04, встановлено, що вони виготовлені із оригіналів, в яких
зображення відтисків поштового штемпеля підроблене шляхом копіювання на
кольоровому копіювальному пристрої зі сканованого на бланки цього документа
відтиску поштового штемпеля, в зображеннях якого на бланках було змінено лише число
і місяць у даті, що розташовані всередині відтиску. За ствердженням експерта ці
документи підроблено за допомогою багатофункціонального пристрою типу “HP Photosmart 2613”, який був аналогічний тому,
що вилучено з квартири ОСОБА_3 ( т. 2, а. с. 26-31).

Судово-почеркознавчою експертизою,
предметом дослідження якої були аркуші паперу, вилучені під час обшуку в
ОСОБА_3 та зберігались у неї разом з проектами судових рішень, на яких наявні
рукописні тексти, зміст яких зводиться до призначення судових засідань у
справах, встановлено, що вони виконувалися ОСОБА_5 щодо її анкетних даних;
ОСОБА_6 - щодо дат судових засідань у справах; іншою особою - про можливі дати
призначення справ до слухання та з інших питань, що стосуються проектів вилучених
судових рішень у цій справі (т. 2, а. с. 67-70).

Такою ж експертизою встановлено, що
рукописний текст : ІНФОРМАЦІЯ_1, який зберігався в ОСОБА_3 разом з проектами
судових рішень, виконаний ОСОБА_7(т. 2, а. с. 89-100).

Вищенаведені дані, які слідчим були
визнані достатніми підставами для порушення щодо ОСОБА_2 кримінальної справи за
ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 і 375 ч. 2 КК
України, суд визнав формальними, хоча належних мотивів на обґрунтування свого
рішення не навів.

Крім того, посилаючись у постанові на
те, що з матеріалів, які стали підставами для порушення щодо ОСОБА_2
кримінальної справи, не вбачається, яким чином вона брала участь у підробці
документів, які були доказами у цивільних справах, та корінців поштових повідомлень,
суд виявив упередженість, оскільки з'ясування об'єктивної сторони злочину є
прерогативою органу досудового слідства.

В ухвалі касаційного суду від 12 грудня
2006 року зверталась увага на те, що суд на цій стадії судочинства не вправі
був давати оцінку законності та обґрунтованості постановлених під головуванням
ОСОБА_2 судових рішень у цивільних справах за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання договорів дійсними та визнання права власності, оскільки недотримання
нею, як суддею, встановленого цивільно-процесуальним законодавством порядку
здійснення судочинства при розгляді цих справ потрапило в поле зору органу
досудового слідства при розслідуванні кримінальної справи, порушеної стосовно
ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, і саме ця
обставина стала приводом для порушення кримінальної справи щодо скаржниці.

Незважаючи на те, що відповідно до
вимог ст. 399 КПК України така вказівка суду, який розглянув справу в
касаційному порядку, є обов'язковою для суду першої інстанції при повторному
розгляді справи, суд, визнаючи скаргу ОСОБА_2 обґрунтованою, знову ж таки в
постанові послався на те, що (дослівно) “...на даний час цивільні справи за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 не розглянуті по суті після скасування попередніх
рішень”.

За таких обставин постановлене суддею
апеляційного суду рішення за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 на постанову
про порушення кримінальної справи підлягає скасуванню, а матеріали -
направленню на новий судовий розгляд, оскільки постановлення касаційним судом
рішення по першій інстанції за результатами розгляду скарги, про що ставиться
питання в касаційному поданні, кримінально-процесуальним законом не
передбачено.

При розгляді скарги, який відповідно до
ст. 2367 КПК України повинен здійснюватися суддею місцевого суду з
дотриманням установленої ч. 9 ст. 2368 КПК України процедури,
необхідно перевірити наявність приводів і підстав, а також законність джерел
отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про порушення
справи.

Керуючись статтями 394-396 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду м. Києва
від 12 лютого 2007 року, якою постанову старшого слідчого з особливо важливих
справ Генеральної прокуратури України від 8 листопада 2005 року про порушення
кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 364
ч. 2, 366 ч. 2, 375 ч. 2 КК України, скасовано і в порушенні кримінальної
справи відмовлено, скасувати, а матеріали зі скаргою скаржниці направити на
новий судовий розгляд у місцевий суд.

С у д д і:

Ю.М. Кармазін Л.Ф.
Глос В.О. Паневін