Номер провадження: 11-кп/785/338/15
Номер справи місцевого суду: 517/784/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_10 на вирок Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2013 року, за яким
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Великий Острожок Хмільницького району Вінницької області, громадянина України, із середньою освітою, одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
· 28.07.2003 року Хмільницьким міскрайонним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 1 КК України до штрафу 650 гривень;
· 22.04.2004 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області за ст.ст. 185 ч. 3, 289 ч. 2, 304 КК України до 6 років позбавлення волі;
· 05.09.2008 року Крижопільським районним судом Вінницької області за ст. 390 ч. 1 КК України до 1 року 9 місяців позбавлення волі, звільнений по закінченню строку відбуття покарання, судимість не знята і не погашена,
та ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Великий Острожок, Хмільницького району, Вінницької області, громадянина України, із середньою освітою, не одружений, не працюючий, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
· 30.05.2002 року Хмільницьким міскрайонним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року позбавлення волі умовно;
· 22.07.2004 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області за ст.ст. 185 ч. 3, 289 ч. 2, 304 КК України до 6 років позбавлення волі;
· 11.12.2009 року Хмельницьким районним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений по закінченню строку відбуття покарання, судимість не знята і не погашена,
засуджено кожного за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 і ОСОБА_10 01 липня 2013 року, біля 23 годин, за попередньою змовою, з ціллю викрадення чужого майна, зайшли на територію домогосподарства ОСОБА_11 , яке знаходиться в с. Перше Травня Фрунзівського району Одеської області, звідки з господарського двору викрали кобилу віком 8 років, темно-червоної масті, вартістю 5500 гривень і лоша, віком 3 місяці, темно-червоної масті, вартістю 1500 гривень, з місця скоєння злочину зникли.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 і ОСОБА_10 , 01 липня 2013 року, біля 23 години, за попередньою змовою, з ціллю викрадення чужого майна зайшли на територію домогосподарства ОСОБА_12 , яке знаходиться в с. Перше Травня Фрунзівського району Одеської області, де з господарського двору викрали кобилу, віком 10 років, темно-червоної масті, вартістю 5500 гривень і з викраденим з місця скоєння злочину зникли.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок.
Він вважає, що зазначений вирок є незаконним, необґрунтованим і винесений з численними порушеннями кримінально-процесуального закону.
На його думку суд при винесенні рішення не надав належної оцінки вагомим доказам по справі, не оцінив в сукупності показання свідків, потерпілого та обвинуваченого. Також він вважає, що покарання у вигляді 4 років не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого та є непомірно суворим.
В своєї апеляційної скарзі засуджений просить вирок скасувати та направити справу на новий судовий розгляд в новому складі суддів.
Він вказав, що з вироком не згоден, вважає його занадто суворим та незаконним, дослідження матеріалів справи фактично не проводилось.
Захисник ОСОБА_9 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 .
Він вважає вирок суду невмотивованим та таким, що підлягає відміні, в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.
Засуджений ОСОБА_13 в своєї апеляційної скарзі просить вирок скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до іншого суду.
Він вказав, що при розгляді у суді йому не було надано захисника та на стадії досудового розслідування був порушений кримінальний закон.

Заслухав доклад судді, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував в задоволенні апеляційних скарг засуджених та захисників, розглянув матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги засуджених та захисників не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Винність ОСОБА_7 та ОСОБА_13 в скоєному, не зважаючи на те, що вони свою вину не визнали, підтверджується сукупністю доказів, досліджених в судовому засіданні, викладених у вироку відповідно до даних судового слідства та таких, що отримали належну оцінку, а саме свідченнями:
- потерпілого ОСОБА_11 , який показав, що 01.07.2013 року, він привів свою кобилу і лоша додому та припнув кобилу з лоша на ланцюг на території домогосподарства. Ранком він вийшов на двір та побачив, що лоша з кобилою відсутні, а ланцюг та припон були на місці, він зрозумів, що кобилу з лошам викрали і зателефонував до міліції. В той же час він взнав, що у ОСОБА_12 також вкрали кобилу. Коли приїхали працівники міліції, почали огляд та виявили сліди кобили та лоша, які вели до залізничної колії. Пізніше йому стало відомо, що його кобила з лошам, та кобила ОСОБА_12 були знайдені в лісопосадці біля станції Затишшя;
- потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що 01.07.2013 року біля 21 години привів свою кобилу додому, яку припнув на ланцюг на території господарства, вночі на подвір`я не виходив та нічого не чув. Ранком 02.07.2013 року він вийшов на подвір`я та побачив, що кобили не має, та одразу зателефонував до міліції. Також взнав, що у ОСОБА_11 теж вкрали кобилу. Коли приїхали працівники міліції, вони разом з синами ОСОБА_11 пішли по слідах, які їх вивели до залізничної станції Затишшя, де в лісопосадці знайшли коней. Біля коней сиділи два чоловіка, які намагались втекти, коли побачили їх разом з міліцією, але співробітники міліції затримали чоловіків, вони назвали свої призвіща ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , та пояснили, що коней взяли для того, щоб добратися до м. Одеси. Будь-яких мір фізичного впливу працівники міліції не застосовували до ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , слідів побиття на них він не бачив;
- свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та інших, які пояснили, що 02.07.2013 року їм стало відомо, що у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вкрали коней. Працівники міліції разом з синами ОСОБА_21 та потерпілого ОСОБА_12 знайшли вкрадених коней у лісополосі біля станції ОСОБА_22 ;
- свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 пояснили, що 02.07.2013 року, біля 6 ранку вони з братом виявили, що у них з подвір`я пропали лоша разом з кобилою. Разом з працівниками міліції, яких вони сповістили про кражу, пішли по слідах коней та знайшли їх в лісопосадці біля станції Затишшя. Біля коней сиділи два чоловіки, яки намагались втекти, але співробітники міліції їх затримали. Це були ОСОБА_14 та ОСОБА_25 , вони пояснили, що коней взяли, щоб добратися до м. Одеси. Будь-яких мір фізичного характеру співробітники до них не застосовували, слідів побиття на ОСОБА_14 та ОСОБА_25 вони не бачили;
- протоколом огляду місця події домогосподарств ОСОБА_11 і ОСОБА_12 від 02.07.2013 року встановлено місце перебування коней, які були вкрадені;
- протоколом огляду місця події від 02.07.2013 року на галявині, розташованої на відстані 50 м. від залізниці виявлено двох коней темно-червоного кольору та лоша, а також особисті речі та продукти харчування.
Суд 1-ої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за ст. 185 ч. 2 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Призначаючи покарання засудженим, суд 1-ої інстанції врахував характер та ступень тяжкості скоєного злочину, особи винних, які за місцем проживання характеризуються посередньо.
Доводи засуджених в апеляційних скаргах про непричетність до скоєного злочину не знайшли свого підтвердження, а навпаки спростовуються матеріалами справи, ретельно дослідженими судом першої інстанції.
Що стосується доводів засудженого ОСОБА_10 про порушення його права на захист то, воно не відповідає дійсності, оскільки по справі приймав участь захисник ОСОБА_9 . Окрім того обвинувачення, яке було пред`явлено ОСОБА_10 не передбачає обов`язкової участі захисника, про що обвинувачений клопотань не подавав.
Разом з тим суд зробив обґрунтований висновок, що виправлення засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції їх від суспільства.
З урахуванням викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку та задоволенні апеляційних скарг захисників та засуджених.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів з кримінальних справ Апеляційного суду Одеської області,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2013 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в порядку ст.ст. 425, 426 КПК України.
Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4