УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст.15 ч.2,115 ч.2 КК Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
засудженого : ОСОБА_6
адвоката : ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_6 , та його захисника ОСОБА_7 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2014 року.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, з неповною середньою освітою, одруженого, не працюючого, без постійного місця проживання, раніше судимого: 18.12.2002 р. Коростенським міським судом за ст. 185 ч. 3 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 22.03.2004 р. Приморським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 304, ст. 70 КК України до 3-х років позбавлення волі; 10.02.2005 р. Коростенським міським судом за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 29.11.2007 р. Коростенським міським судом за ст. 186 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 162 ч. 1, ст.70 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі;
згідно постанови Бердичівського міського суду від 02.02.2011 р. відповідно до ст. 82 КК України невідбута частина покарання замінена на громадські роботи тривалістю 240 годин; ухилившись від відбуття вказаного покарання та станом на 02.07.2012 р., відпрацювавши лише 164 години громадських робіт з 240 годин за графіком відпрацювання, 11.02.2013 р. Малинським районним судом Житомирської області за ст.185 ч. 3. 71 КК України до 5 років 9 місяців позбавлення волі, 14.08.2013 року Черняхівським районним судом Житомирської області за ст..185 ч. З, 70 ч.4 КК України до 5 років 9 місяців позбавлення волі, 12.06.2013 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області Житомирської області за ст.185 ч .2, 185 ч. 3, 70 ч. 1, 70 ч.4 КК України до 6 років позбавлення волі,
засуджено за ст. 187 ч. 3 КК України на 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ст. 194 ч.2 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі; за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 2 п. 4, 6, 9 КК України на 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України в строк покарання зараховано частково відбуте покарання, призначене вироком Коростенського міськрайсуду від 12.06.2013 року.
Запобіжний захід - тримання під вартою - залишено до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання рахувати з 10.06.2012 р.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.81 КПК України. Особисті документи ОСОБА_8 залишено власниці.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 670044,73 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 500000 грн., а всього - 1170044,73 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області судові витрати за проведення експертизи в сумі 176 грн.
Як визнав суд, 08.06.2012 р. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, близько 22-30 год. прийшов до будинку ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_1 , де дерев`яною палицею, яку знайшов на подвір`ї розбив шибку у вікні веранди та через утворений отвір проник всередину житлового будинку ОСОБА_9 , де підійшов до потерпілої, яка вийшла у веранду на звук розбитого скла та напав на неї, а саме схопив її руками за плечі та притиснув до стіни і наказав віддати йому гроші, погрожуючи застосуванням насильства. На вимогу ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_9 віддала йому 200 гривень. Однак, ОСОБА_6 не влаштувала дана потерпілою сума грошей, оскільки він розраховував на більше, а тому він повторно наказав ОСОБА_9 віддати йому гроші. Отримавши на цей раз відмову, ОСОБА_6 почав завдавати ОСОБА_9 , яка знаходилась в спальній кімнаті, чисельні удари кулаками по тулубу, обличчю та голові, а також, утримуючи руками за волосся, бив її об стіну головою при цьому стискав шию руками, з метою змусити потерпілу підкоритись йому. Після цього ОСОБА_6 в приміщенні будинку взяв ніж, та застосовуючи фізичне насильство, небезпечне для життя і здоров`я, завдав одного удару руків`ям ножа в ділянку лоба потерпілої. На підтвердження рішучості своїх намірів, ОСОБА_6 приставив лезо ножа до шиї потерпілої, наказуючи при цьому передати йому грошові кошти та інші матеріальні цінності або повідомити про їх місцезнаходження.
Обшукавши будинок, ОСОБА_6 , незаконно заволодів належним ОСОБА_9 майном, а саме: грошима в сумі 204 гривень 90 копійок та майном, а всього на загальну суму 794 гривні 73 копійки, чим заподіяв потерпілій майнову шкоду на вказану суму.
Обшукавши будинок, ОСОБА_6 підійшов до потерпілої, яка лежала на ліжку в кімнаті, та, взявши в кімнаті жіночі панчохи, зв`язав ними потерпілій руки і ноги, після чого подушкою почав накривати її обличчя, перекриваючи таким чином доступ повітря. Через певні проміжки часу ОСОБА_6 забирав від обличчя потерпілої подушку, даючи можливість ОСОБА_10 вдихнути повітря і повідомити, де заховані гроші, проте будь-яких відомостей про місцезнаходження грошей так і не отримав.
В ході розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Надалі ОСОБА_6 , з використанням сірників підпалив розкидані ним у приміщеннях будинку речі та поклав зв`язану потерпілу на ліжко в спальній кімнаті, накривши її ковдрами та матрацами, у такий спосіб маючи намір позбавити її можливості звільнитися і покинути підпалений будинок. ОСОБА_6 ще деякий час знаходився в приміщенні підпаленого ним будинку, щоб у разі необхідності завадити потерпілій звільнитися і уникнути небезпеки для її життя, поки будинок повністю не буде охоплений полум`ям. Зачекавши , ОСОБА_6 забрав викрадені у потерпілої речі та покинув палаючий будинок. Таким чином ОСОБА_6 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення умислу на вбивство ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, з особливою жорстокістю, з метою приховати інший злочин, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як потерпіла зуміла розв`язати собі руки та ноги і вибігла з палаючого будинку.Отже, ОСОБА_6 шляхом підпалу умисно знищив майно ОСОБА_9 , а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 вартістю 500000 грн. та інше майно, чим заподіяв потерпілій майнову шкоду на загальну суму 669250 грн.
В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ст. 187 ч. 3 КК України - 12 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна, за ст. 194 ч.2 КК України - 10 років позбавлення волі, за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 2 п. 4, п. 6, п. 9 КК України - 14 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України у строк покарання зарахувати покарання, призначене вироком Коростенського міськрайсуду Житомирської області від 12.06.2013 р., і остаточно призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна. Посилається на те, що при застосуванні ст. 70 ч. 4 КК України суд першої інстанції зазначив, що зарахував покарання за попереднім вироком, не призначивши остаточного покарання.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просив вирок суду змінити, пом`якшивши призначене покарання до 13 років позбавлення волі. Посилається на те, що за ст. ст. 15 ч. 2, 115 ч. 2 п. п. 4, 6, 9 КК України своєї вини не визнає, за ст. ст. 187 ч. 3, 194 ч. 2 КК України вину визнає, щиро кається. Просить врахувати те, що сприяв досудовому та судовому слідству, давав правдиві показання, що він сирота, одружений, за останнім місцем відбування покарання характеризується позитивно, з вироком суду згодний.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив врахувати позитивні характеристики ОСОБА_6 за період відбування покарання у Бердичівському ВЦ /№108/.Також вказував, що , на його думку, суд не взяв до уваги показання ОСОБА_6 про те, що зв`язуючи ноги та руки потерпілої, розраховував, що вона може звільнитися і уникнути небезпеки, а у нього буде час покинути місце злочину. Згідно показань обвинуваченого, він стояв хвилин 5 біля будинку та чекав, коли вийде з нього потерпіла, і лише тоді залишив подвір`я ОСОБА_9 . В зв`язку з наведеним адвокат просив вирок суду змінити, застосувати ст. 69 КК України, пом`якшивши покарання.
Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про підтримання апеляції прокурора та заперечення проти апеляційних скарг ОСОБА_6 та його захисника, захисника ОСОБА_7 і засудженого про задоволення його та засудженого апеляцій та заперечення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляціях доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги: ОСОБА_6 та його захисника не підлягають задоволенню, прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ст. ст. 187 ч. 3, 194 ч. 2, 15 ч. 2, 115 ч. 2 п. п. 4, 6, 9 КК України, підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованим і законним.
Посилання захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на показання ОСОБА_6 про те, що зв`язуючи ноги та руки потерпілої, він розраховував, що вона може звільнитися і уникнути небезпеки, щоб він міг встигнути втекти за цей час, не відповідають дійсності.
Згідно протоколу судового засідання від 22 травня 2013 р., на запитання захисника ОСОБА_7 підсудний ОСОБА_11 пояснив, що потерпілу він так зав`язав, щоб вона могла розв`язатися і втекти. На запитання прокурора підсудний пояснив: якби потерпіла не вийшла з будинку, то він би її виніс з будинку (т. 4, а.с. 133).
У вироку суду зазначено, що аналізуючи досліджені докази, суд критично відноситься до показань підсудного ОСОБА_6 і вважає, що його вина у вчиненні замаху на умисне вбивство ОСОБА_9 повністю доведена в судовому засіданні. В процесі розгляду справи підсудний ОСОБА_6 так і не зміг пояснити суду, з якою метою він зв`язав руки і ноги потерпілій та ще накрив її ковдрами в кімнаті підпаленого будинку, якщо не мав наміру вчинити вбивство, з чим і погоджується колегія суддів, вважаючи дану позицію засудженого способом захисту і намаганням уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Стосовно апеляційних вимог захисника щодо застосування ст. 69 КК України до призначеного покарання, то відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Крім того, щодо особи, винної у вчиненні декількох злочинів, суд може призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, окремо за кожний злочин або тільки за один із них і остаточно визначити покарання за правилами ст. 70 КК. Застосування положень ст. 69 КК щодо покарання (як основного, так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.
Оскільки в апеляційній скарзі захисник просить застосувати ст. 69 КК України до призначеного покарання, а не до кожної окремої статті, яку вважає за потрібне, то ці вимоги не підлягають задоволенню з наведених вище підстав.
Суд , при посиланні у мотивувальній частині вироку на ст. 70 ч. 4 КК України зарахування покарання за попереднім вироком, не виконав згаданого у резолютивній його частині, тому, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи, викладені в апеляції прокурора, про те, що суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання зазначив у вироку щодо застосування ст. 70 ч. 4 КК України, не призначивши його.
За таких обставин колегія суддів вважає ,що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню.
Інші апеляційні вимоги прокурора щодо призначення ОСОБА_6 покарання за ст. 187 ч. 3 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного засудженому майна, за ст. 194 ч. 2 КК України 10 років позбавлення волі, не мотивовані, апелянт не зазначає, з яких підстав слід призначити більш суворе покарання за цими статтями.
Крім того, колегія суддів вважає покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 , таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів , з врахуванням обставин , що обтяжують його, ступеню тяжкості вчинених злочинів , особи підсудного, його характеристик.
Керуючись ст. ст. 365, 366, 371, 378 КПК України (в ред. 1960 р.), колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області, -
засудила :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково.
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення
Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити новий вирок в частині призначення покарання.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, і призначити за цією статтею покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного ОСОБА_6 майна.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 194 ч. 2 КК України, і призначити за цією статтею покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. ст. 15 ч. 2, 115 ч. 2 п. п. 4, 6, 9 КК України, і призначити за цією статтею покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного ОСОБА_6 майна.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного ОСОБА_6 майна.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України в строк покарання зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 червня 2013 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначити ОСОБА_6 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного ОСОБА_6 майна.
В решті вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2014 року залишити без зміни.
Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити попереднім тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, через апеляційний суд Житомирської області, протягом одного місяця з моменту його проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді: