ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження

№0002263 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, одруженого, освіта середня, офіційно не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в скоєні кримінального правопорушення - злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України , -

ВСТАНОВИВ:
14 травня 2014 року близько 22 години 45 хвилин, ОСОБА_5 , керував технічно справним автомобілем ВАЗ 21051 д.н.з. НОМЕР_1 , 1991 року випуску, який належить ОСОБА_8 , слідував по вул. О.Яроша зі сторони ХМКЛШНМД ім. проф.А.І. Мещанінова, в напрямку вул. 23 Серпня в м. Харкові зі швидкістю близько 30-40 км/год.
На шляху прямування пересуваючись по вул. 23 Серпня, в районі кафе «Зустріч», яке розташоване по вул. О. Яроша, 54 в м. Харкові, рухаючись по правій стороні проїзної частини, ОСОБА_5 , порушив вимоги п.п. 1.5, 12.2, 18.1 Правил Дорожнього руху України, згідно яких:
п. 1.5. - «Дія або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів щодо забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів для усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділу міліції, власнику дороги або уповноваженому ним органу»
п. 12.2 - У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.
п. 18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка в цей час перпендикулярно перетинала проїзну частину та закінчувала перехід з ліва на право по ходу руху автомобіля.
Внаслідок наїзду, пішоходу ОСОБА_4 заподіяно наступні тілесні ушкодження середньої тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я:
· закритий уламковий перелом дистального метаепідіафіза правої плечової кістки із зсувом, травматичний неврит ліктьового нерва справа;
· закритий перелом діафіза правої стегнової кістки в середній третині із зсувом;
· закритий перелом обох кісток правої гомілки в середній третині із зсувом (поперечний перелом діафіза більшберцової кістки на межі середньої і нижньої третини із зсувом по ширині і під кутом, перелом правої малогомілкової кістки на межі верхньої і середньої третини і середньої і нижньої третини діафіза із зсувом).
порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_5 , знаходяться в причинному зв`язку із вказаною пригодою та виразились у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21051 д.н.з. НОМЕР_1 , наблизившись до пішохідного переходу повинен був зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб уступити дорогу пішоходам, для яких може бути створена небезпека і не уступив дорогу пішоходу, який знаходився на ній.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у скоєні злочину визнав, підтвердив факти та обставини вчинення злочину, викладені вище, їх не оспорював, у скоєному розкаявся.

Враховуючи, що всі учасники судового провадження не оспорюють обставини даного кримінального провадження, їх визнають, суд на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою усіх учасників процесу, вважає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюють а саме доказів, які підтверджують подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні правопорушення, процесуальні витрати, та досліджує лише докази, які стосуються цивільних позовів.

Суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 , у вчинені злочину та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху (п.п. 1.5, 12.2, 18.1) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття у вчиненому злочині, та повне визнання своєї вини.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості; особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності в силу не притягувався, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання; суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 повинно бути призначено покарання у виді двох років обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.286 КК України. Суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без реального відбування покарання, а тому він на підставі ст.75 КК України має бути звільнений від відбування покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на один рік. При цьому, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого в період іспитового строку, на обвинуваченого мають бути покладені обов`язки, передбачені ст.76 ч.1 п.2, 3, 4 КК України.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання суд виходить з того, що сторона обвинувачення вважала за можливе призначити основне покарання без призначення додаткового. Як було встановлено під час судового розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_5 працює в таксі, що є його єдиним джерелом існування. Призначення покарання має враховувати таку функцію кримінального судочинства, як виправлення. В даному випадку суд вважає, що позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк як додаткове покарання є фактичним позбавленням джерела існування обвинуваченого.

Прокурором прокуратури Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 в інтересах держави в особі КУОЗ «ХМКЛШНМД ім. професора О.І. Мещанінова» заявлений цивільний позов до обвинуваченого, про стягнення на користь місцевого бюджету матеріальної шкоди в сумі 7227, 70 грн. Стверджуючи, що ця сума була витрачена потерпілою під час знаходження на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ХМКЛШНМД ім. професора О.І. Мещанінова в період з 14.05.2014 по 31.05.2014, а також з 01.06.2014 по 12.06.2014.

Також представником потерпілої ОСОБА_7 заявлений цивільній позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненого в результаті дорожньо-транспорної пригоди в сумі 77352, 97 коп.

Обвинувачений ОСОБА_5 позовні вимоги прокурора та ОСОБА_4 не визнав.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Прокурор прокуратури Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 , який звернувся з цивільним позовом до суду в інтересах держави в особі КУОЗ «ХМКЛШНМД ім. професора О.І. Мещанінова в обґрунтування позовних вимог зазначає, що в наслідок дорожньо-транспортної пригоди від 14.05.2014р., потерпілій ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження, в результаті чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ХМКЛШНМД ім. професора О.І. Мещанінова в період з 14.05.2014 по 31.05.2014, а також з 01.06.2014 по 12.06.2014. У позові зазначено, що відповідно до калькуляції вартості лікування від «11» вересня 2014 року, яка надана КУОЗ «ХМКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанікова», вартість лікування потерпілої в період з 14.05.2014 по 31.05.2014 склала 4407,30 грн, а за період з 01.06.2014 по 12.06.2014 2820,40 грн. Так як лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, то відповідно до законодавства, кошти на відшкодування витрат на лікування відшкодовуються до відповідного бюджету (ч.1 ст. 1206 ЦК України), прокурор просив суд стягнути з ОСОБА_5 вищевказані витрати на користь місцевого бюджету.

Судом встановлено, що 14 травня 2014 року ОСОБА_5 , керуючи автомобілем ВАЗ 21051 д.н.з. НОМЕР_1 , 1991 року випуску, слідував по вул. О.Яроша зі сторони ХМКЛШНМД ім. проф.А.І. Мещанінова, в напрямку вул. 23 Серпня в м. Харкові порушив вимоги п.п. 1.5, 12.2, 18.1 Правил Дорожнього руху України, і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 внаслідок чого, потерпілій заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості. Також судом не оспорюється факт знаходження потерпілої на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ХМКЛШНМД ім. професора О.І. Мещанінова в період з 14.05.2014 по 31.05.2014, а також з 01.06.2014 по 12.06.2014, та сума витрат, яка була витрачена на стаціонарне лікування ( 7227,70 грн), що підтверджується наданим розрахунком відповідних витрат на стаціонарне лікування в травматологічному відділенні ХМКЛШНМД ім. професора О.І. Мещанінова .

Дослідивши зазначені в позовній заяві обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог прокурора прокуратури Дзержинського району м. Харкова ОСОБА_3 , який діє в інтересах держави в особі КУОЗ «ХМКЛШНМД ім. професора О.І. Мещанінова, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_5 на час скоєння ДТП у результаті якої було травмовано позивачку, мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС » і це не заперечується сторонами.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс -це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладання такого договору.
Згідно із вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено порядок виплати страхового відшкодування, для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву. До заяви додаються довідки про дорожньо-транспортну пригоду, довідки відповідних закладів охорони здоров`я щодо тимчасової втрати працездатності або довідки спеціалізованих установ про встановлення стійкої втрати працездатності (інвалідності) у разі її виникнення, інші документи, які мають відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди, завірені у встановленому порядку.
Згідно до вимог ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після розгляду страховиком наданих йому документів про дорожньо-транспортну пригоду приймається рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування, рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.
В судовому засіданні встановлено, що представник КУОЗ «ХМКЛШНМД ім. професора О.І. Мещанінова» з письмовою заявою до страхової компанії «ТАС» про відшкодування шкоди не звертався. Крім того, сторона обвинувачення не заявила клопотання про залучення страхової компанії в якості третьої особи. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені передчасно, оскільки спір про право на сьогоднішній день відсутній.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспорної пригоди в сумі 77352, 97 коп. суд відмовляє з наступних підстав.

Оцінюючи в сукупності зібрані докази, суд визнає їх достовірними, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_4 порушила вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не звернулася до страхової компанії з письмовою заявою про відшкодування шкоди. Тому, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні цивільного позову, який також заявлений передчасно. Потерпілою не доведено, що її право на відшкодування збитків на сьогоднішній день порушене у зв`язку із невиплатою компенсації страховою компанією.

Також представником цивільного позивача ОСОБА_4 ОСОБА_7 на підтвердження вказаних у позовній заяві вимог було подано квитанції на придбання ліків та рахунки-фактури на придбання медичних засобів. Проте дослідивши надані документи суд вважає недоведеним обставини, чи дійсно вказані ліки та препарати були призначені потерпілій лікарем КУОЗ «ХМКЛШНМД ім. професора О.І. Мещанінова», який здійснював лікування потерпілої. Також позивачем не доведено факт придбання ліків та медичних засобів саме потерпілою або в її інтересах, чи пов`язано їх придбання та застосування з лікуванням у наслідок травм отриманих при ДТП. Будь-яких доказів щодо цього позивач суду не надав.
Тому суд вважає позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої в результаті дорожньо-транспорної пригоди не доведеною та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо моральної шкоди у позовній заяві зазначено, що у зв`язку з отриманими у результаті ДТП травмами, у ОСОБА_4 порушився попередній спосіб життя та життя її сім`ї. З`явилися психологічні фактори, які стали джерелом негативних емоцій та переживань. Втрачений її душевний спокій, вона не може пересуватися, її турбує біль від отриманих травм і вона постійно відчуває дискомфорт. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд приймає до уваги той факт, що потерпіла дійсно зазнала моральних страждань у вигляді душевного хвилювання, викликаного ушкодженням здоров`я, фізичним болем, завданим травмами у результаті ДТП. Також суд вважає доведеним обставини щодо зміни звичного укладу життя потерпілої, які виразились у неможливості нормальної життєдіяльності і тривалому лікуванні.
Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови, Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Зокрема, необхідно з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 9 цієї постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. І відповідно до положень ст. 10 ЦПК саме позивач має довести наявність усіх вищевказаних обставин для вирішення питання про наявність та розмір моральної шкоди.
Виходячи із вищевикладеного суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у розмірі 5 000,00 гривень. В іншій частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 122, 124, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення його права керувати транспортними засобами.
В силу ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає наступні покладені на нього судом обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчій інспекції про зміну місця проживання чи роботи.
На підставі ч. 2 ст. 122 КПК України стягнути з ОСОБА_5 586 гривень 80 копійок в дохід держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи № 853/14 від 13.11.2014 р.
В задоволенні позовних вимог прокурора прокуратури Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 до ОСОБА_5 відмовити.
Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 відмовити.
Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому негайно після його проголошення.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: суддя: