Справа №1-24/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2007 року
Рівненський районний суд Рівненської області

В складі: головуючого судді Бокія В.Ю.

При секретарі Соломицькій Л.М.

З участю прокурора Квятковського М.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Рівне кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_1ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина
України, із неповною середньою освітою, призовника, непрацюючого, неодруженого,
судимості не має, за ст. 186 ч.2 КК України.

ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця і жителя АДРЕСА_2, українця, громадянина
України, із середньою освітою, невійськовозобов'язаного, непрацюючого,
одруженого, на утриманні одна дитина, несудимого, за ст. 186 ч.2 КК України

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 та ОСОБА_2. 27 листопада 2005 р. біля 20-00 на вулиці Шкільній в
с.Шпанів Рівненського району Рівненської області перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння відкрито викрали у ОСОБА_3. шкіряну куртку вартістю
740гр., мобільний телефон «NOKIA
1100» вартістю 340гр., сім-карту «Київстар» за 50гр. на рахунку якої були
гроші в сумі 10гр. та гроші в сумі 14гр., а всього майна на 1154гр.

ОСОБА_1
винним себе визнав повністю, пояснив, що дійсно 27.11.2005 р. він із ОСОБА_4
перебували у барі «Вишнева гора» у с.Шпанів, в якому розпивали спиртні напої.
До них спочатку підійшов ОСОБА_3,
який був у нетверезому стані, а пізніше - ОСОБА_2., з якими вони також
розпивали спиртні напої. ОСОБА_3 пішов, а через деякий час вони із ОСОБА_2.
також вийшли на вулицю і підійшли до автобусної зупинки, де був ОСОБА_3
ОСОБА_2. вдарив потерпілого і той впав, а він, ОСОБА_1, підбігаючи до
потерпілого, який лежав, спіткнувся об тіло і вдарив ногою. Коли вони із
ОСОБА_2 намагалися підняти ОСОБА_3 із землі, оскільки він був дуже п'яний, то в
нього з плечей злетіла шкіряна куртка, яку він, ОСОБА_1, відкинув в сторону. Чи
забирав ще якісь речі із куртки ОСОБА_2. він не бачив.

ОСОБА_2.
винним себе визнав повністю і дав суду аналогічні покази, а також пояснив, що
вони всі разом розпивали спиртні напої у барі «Вишнева гора». На автобусній
зупинці він штовхнув навмисне ОСОБА_3
кулаком у плече, а коли той впав, то він взяв шкіряну куртку потерпілого,
передав її ОСОБА_1, яку той викинув. Через кілька днів вони побачили дану
куртку на жителі с.Шпанів ОСОБА_5,
попросили повернути їм куртку, а потім продали її в М.Рівне продавцю
магазину «ЦУМ» ОСОБА_6

Крім
визнання своєї вини підсудними, їх вина підтверджується показами потерпілого ОСОБА_3, оголошеними в
судовому засіданні (а.с. 19), згідно яких 27.11.2005 р. біля 20-00 він, перебуваючи
у стані алкогольного сп'яніння і перебуваючи на автобусній зупинці у с.Шпанів,
відчув раптовий удар в голову, від якого впав на асфальт, свідомість не
втратив, але не міг чинити опір і нормально рухатись. Побачив, що біля нього
знаходиться ОСОБА_2та ОСОБА_7, які знімали з нього куртку та нишпорили по
кишенях. Хто саме із них забрав мобільний телефон він не бачив. На даний

2

час куртка та телефон йому повернуті,
а тому претензій до підсудних він не має. Він не звернувся із заявою до
працівників міліції після пограбування, оскільки був п'яний. В кінці грудня
2005 р. він побачив свою куртку на одному із продавців магазина «ЦУМ» м.Рівне і зразу
її опізнав. Тілесних ушкоджень йому завдано не було.

Із
показів свідка ОСОБА_5 (а.с. 30), оголошених у судовому засіданні, вбачається,
що в кінці листопада 2005 р. біля автобусної зупинки у с.Шпанів, яка
знаходиться навпроти його будинку, він знайшов шкіряну куртку коричневого
кольору, яку заніс до себе додому. Через кілька днів до нього підійшли ОСОБА_1
та ОСОБА_2., сказали, що куртка належить їм, попросили повернути, що він і
зробив.

Винність
підсудних підтверджується також протоколом добровільної видачі шкіряної куртки
(а.с. 15), згідно якого ОСОБА_6. добровільно видав шкіряну куртку, яку він
купив у одного із підсудних.

Вартість
викраденої куртки та мобільного телефону «NOKIA
1100» підтверджується довідкою (а.с. 16).

Згідно
протоколу добровільної видачі (а.с. 28) ОСОБА_8 добровільно
видав телефон «NOKIA
1100».

Як видно
із протоколів проведення очних ставок (а.с. 31-38) підсудні, потерпілий та
свідки детально розповіли про заволодіння та придбання речей, які належали
потерпілому.

Потерпілий
ОСОБА_3 опізнав
викрадені у нього шкіряну куртку та телефон, (а.с. 39-40). Дані речі приєднані
до справи у якості речових доказів (а.с. 42).

Згідно протокола відтворення
обстановки і обставин події (а.с. 45-49) ОСОБА_1 на місці розповів і показав,
яким чином він із ОСОБА_2. вчинили пограбування потерпілого.

Суд рахує, що немає необхідності досліджувати інші докази по справі,
оскільки обставини вчинення злочину ніким не оспорюються.

Суд
рахує, що вина ОСОБА_1 і ОСОБА_2 доведена повністю і їх дії органами досудового
слідства кваліфіковані вірно за ст. 186 ч.2 КК України як відкрите викрадення
чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для
життя чи здоров'я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При
призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності
вчиненого злочину, роль і ступінь участі кожного із співучасників у його
вчиненні, повне відшкодування шкоди, особу ОСОБА_1, який судимості не має, не
працює, характеризується посередньо, вчинив злочин у стані алкогольного
сп'яніння, його щире каяття.

Особу
ОСОБА_2., який не судимий, одружений, має на утриманні одну дитину, не працює,
характеризується посередньо, вчинив злочин у стані алкогольного сп'яніння, його
щире каяття.

Керуючись ст.ст.323,324 КПК України суд

ЗАСУДИВ

ОСОБА_1визнати
винним за ст.186 ч.2 КК України і призначити йому покарання чотири роки позбавлення
волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1від відбуття призначеного покарання
звільнити, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку, який суд
визначає у три роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього
судом обов'язки.

На
підставі ст. 76 КК України зобов'язати ОСОБА_1повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну проживання, роботи або навчання;

періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи;

не
виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи.

3

ОСОБА_2визнати
винним за ст. 186 ч.2 КК України, призначити йому покарання чотири роки
позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2від відбуття
призначеного покарання звільнити, якщо він протягом встановленого судом
іспитового строку, який суд визначає у два роки, не вчинить нового злочину і
виконає покладені на нього судом обов'язки.

На
підставі ст. 76 КК України зобов'язати ОСОБА_2повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання, роботи або навчання;

періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи;

не
виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний
захід до вступу вироку у законну силу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити попереднім -
підписку про невиїзд.

Речові докази по справі: шкіряну куртку та телефон «NOKIA 1100»
повернути потерпілому ОСОБА_3

На вирок
може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через
Рівненський районний суд протягом 15 діб з дня його проголошення.