АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/209/15-к Номер провадження 11-кп/786/380/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст. 185 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі. ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000026 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто:

з участю прокурора: ОСОБА_9
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

На вирок Диканського районного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 , який просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, застосувати вимоги ст. 69 та ст.75 КК України.

Вказує, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі. Вважає, що судом не було враховано, що свою вину він визнавав повністю, щиро розкаявся та сприяв слідству, повністю відшкодував шкоду потерпілому, а також те, що в нього на утриманні перебуває малолітня дитина, а дружина ніде не працює.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 просять змінити вирок суду в частині призначеного покарання, та призначити покарання із застосуванням вимог ст. 69 та ст.75 КК України, при цьому вказують обгрунтування своїх вимог аналогічні тим, які зазначив обвинувачений.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 січня 2015 року близько 19 год. обвинувачений ОСОБА_7 прийшов до належного потерпілому ОСОБА_8 господарства, що розташоване по АДРЕСА_2 . Перебуваючи в галереї житлового будинку, побачив через вікно в одній з кімнат телевізійний тюнер, який вирішив викрасти. Реалізуючи свої злочинні наміри на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, обвинувачений ОСОБА_7 , впевнившись у відсутності інших осіб, з метою наживи, за допомогою металевого стержня відчинив вхідні двері будинку, які були замкнені на замок, проник до кімнати, звідки викрав телевізійний тюнер "STAR-TRACK", яким в подальшому розпорядився на власний розсуд. Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 304 грн. 55 коп.

Таким чином своїми злочинними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Вироком Диканського районного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано ОСОБА_10 до призначеного покарання не відбуте ним покарання, призначене вироком Диканського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2011 року, у виді 1 року позбавлення волі та остаточно призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на підтримку наданих апеляцій, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг згідно її меж, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини скоєного злочину ніким із учасників процесу не оскаржуються, відповідно до застосування судом першої інстанції вимог ст.. 349 КПК України під час судового розгляду, оскільки обвинувачений повністю визнав себе винним у скоєнні інкримінованого злочину. Дії ОСОБА_11 кваліфіковані вірно.

Також суд першої інстанції правильно встановив, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 неможливе без реального відбування покарання, оскільки вказаний злочин ним було скоєно під час умовно - дострокового звільнення в частині невідбутого покарання за попереднім вироком. Даний факт відповідно унеможливлює застосування вимог ст.75 КК України до ОСОБА_7 при призначенні йому покарання. Але вказівка суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування вимог ст. 69 КК України стосовно обвинуваченого не відповідає дійсності.

Судом першої інстанції не в повній мірі, згідно обставин справи, був врахований факт щирого каяття ОСОБА_7 у скоєному злочині, фактичні обставини якого були встановлені тільки в результаті реального та добровільного зізнання обвинуваченого та відповідної вказівки ним працівникам міліції схованки викраденого тюнера, за відсутності будь яких прямих доказів скоєння ним даного злочину. Також не в повній мірі був врахований факт відшкодування збитків потерпілому ОСОБА_8 , який немає ніяких претензій до обвинуваченого та категорично не погодився з вироком суду шляхом подачі апеляції в частині визначення занадто суворого покарання обвинуваченому, який є його сусідом. Поза увагою суду взагалі залишився розмір викраденого та незначний, фактично мізерний розмір завданої матеріальної шкоди-304 грн. Судом першої інстанції також не була надана оцінка твердженням ОСОБА_7 , які маються в матеріалах судово- психіатричної експертизи № 70 про те, що обвинувачений працює робітником в монастирі в с. Писарівщена та відповідно отримає зарплатню, тобто має легальні засоби для існування. Також взагалі було не враховано стан здоров*я обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 страждає вродженим недоумством у вигляді легкої розумової відсталості, що наявним чином впливає на його поведінку, має наслідки операцій з видалення пахової грижі та ліпом.

Враховуючи негативний стан здоров*я обвинуваченого, його щире та дійсне каяття у скоєному, відшкодування шкоди потерпілому, який вимагає суворо не карати ОСОБА_7 та наявність у останнього неповнолітньої дитини, колегія суддів вважає вказані обставини такими, що пом*якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. На підставі зазначеного, колегія суддів вважає за можливе частково задовольнити надані апеляції та визначити покарання ОСОБА_7 із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги: захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 - частково задовольнити.

Вирок Диканського районного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 ,- змінити. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.. 69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати ОСОБА_10 до призначеного покарання не відбуте ним покарання, визначене за вироком Диканського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2011 року, у виді 1 року 2 місяців 7 днів позбавлення волі та остаточно призначити йому покарання - 2 роки позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4