Справа № 447/3524/14-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/818/14 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 грудня 2014 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свалява Закарпатської області,
з участю засудженого ОСОБА_6
за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року,
в с т а н о в и л а :
Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2013 року ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст. 190, ст. 71 КК України на 4 (чотири) роки один місяць позбавлення волі.

Адміністрація Миколаївської виправної колонії № 50 управління ДПтС України у Львівській області та спостережна комісія при Миколаївській районній адміністрації Львівської області звернулися до Миколаївського районного суду Львівської області з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , покликаючись на те, що він бере участь у суспільно-корисній праці, до роботи відноситься добросовісно, поставлені йому завдання виконує вчасно та якісно, порушень не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався, один раз заохочувався, довів своє виправлення.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року задоволено подання Миколаївської виправної колонії № 50 УДПтС України у Львівській області та на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_6 умовно-достроково звільнено від відбування покарання на невідбутий строк 1 (один) рік 14 (чотирнадцять) днів.

На ухвалу суду старший прокурор Миколаївської міжрайонної прокуратури Львівської обл. ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та постановити нову ухвалу, якою в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_6 відмовити. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Судом не дано належної правової оцінки усім представленим матеріалам, об`єктивно не з`ясовано всі обставини справи, що свідчить про необґрунтованість і невмотивованість судового рішення. З характеристики ОСОБА_6 вбачається, що останній раніше судимий двічі за тяжкий та середньої тяжкості злочин, йому призначено покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, проте під час іспитового строку він знову вчинив злочин. Під час перебування в установі попереднього ув`язнення характеризувався посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягався, не заохочувався; з 01.08.2013 року відбуває покарання в Миколаївській ВК № 50 та за час відбування покарання заохочувався правами начальника установи у вигляді подяки тільки один раз 02.07.2014 року, на підприємстві установи працює з лютого 2014 року. Судом не враховано, що характеристика не відображає процесу виправлення засудженого та стосується не всього періоду відбування ним покарання, немає даних щодо відшкодування матеріальних збитків в дохід держави, не подано витяг із рішення спостережної комісії. Крім цього рішенням адміністративної комісії Миколаївської ВК № 50 від 20.05.2014 року ОСОБА_6 було відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України та ст.101 КВК України як такому, що не довів своє виправлення.

При апеляційному розгляді засуджений пояснив, що за час відбування покарання у Миколаївській ВК № 50 він сумлінно працював, довів своє виправлення, перед направленням у Львівську область утримувався в СІЗО м. Ужгорода, про незастосування до нього ст. 82 КК України, ст. 101 КВК України він сам написав заяву на пропозицію адміністрації колонії. Після звільнення з місць позбавлення волі має намір працевлаштуватись, створити сім`ю. Просить умовно-достроково звільнити його від відбування покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримку апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_6 , який апеляційну скаргу заперечив, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок суду про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання ґрунтується на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи, є обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись, виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 21 липня 2014 року скорочено ОСОБА_6 наполовину невідбуту частину покарання, призначеного вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2013 року, на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Початок строку відбуття ОСОБА_6 покарання 11 липня 2013 року; кінець строку відбуття покарання 15 грудня 2015 року.

Необхідною умовою застосування положень ст. 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що може свідчити, зокрема, дотримання засудженим правил розпорядку дня колонії, відсутність порушень встановленого порядку відбування покарання, виконання законних вимог адміністрації установи виконання покарань, заняття суспільно корисною працею. Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобігання вчинення нових злочинів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 відбув 1/2 строку покарання, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, стягнень не має, порушень режиму утримання не допускав; був працевлаштований на виробництві у бригаду по фасуванню піску, до праці відноситься сумлінно, змінні завдання виконує вчасно та якісно; заходи виховного характеру відвідує регулярно, робить належні висновки; бере участь у програмі диференційованого виховного впливу "Фізкультура і спорт"; за сумлінне ставлення до праці заохочувався оголошенням подяки; підтримує дружні стосунки із засудженими позитивної спрямованості; у відношенні до представників адміністрації установи ввічливий, тактовний, виконує всі законні вимоги, висловлює позитивні наміри на життя після звільнення, підтримує зв`язки з рідними та близькими, у вчиненому злочині розкаюється.

З врахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що засуджений ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення й підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності, необґрунтованості судового рішення, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неповноти судового розгляду є безпідставними й колегія суддів їх до уваги не бере, виходячи з наступного.

Раніше ОСОБА_6 засуджений вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2010 року за ч.1 ст. 289 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки. На даний час ОСОБА_6 засуджений вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2013 року за ч.1 ст. 190, ст. 71 КК України на 4 (чотири) роки один місяць позбавлення волі

Покликання прокурора на те, що ОСОБА_6 раніше двічі судимий за тяжкий та середньої тяжкості злочин й злочин вчинив під час іспитового строку як на підставу неможливості застосування до засудженого положень ст. 81 КК України, не ґрунтується на нормах закону, оскільки перша судимість у ОСОБА_6 за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 вересня 2006 року погашена й правових наслідків за собою не тягне, а вчинення особою (яка звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України) злочину під час іспитового строку не є обставиною, яка виключає можливість умовно-дострокового звільнення такої особи від відбування покарання.

Вчинені ОСОБА_6 злочини, передбачені ч.1 ст. 289, ч.1 ст. 190 КК України, згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів відповідно середньої та невеликої тяжкості.

Позитивна характеристика на засудженого за весь період відбування покарання є вагомим доказом, який правильно врахований судом при прийнятті рішення. Те, що за короткий період перебування в установі попереднього ув`язнення засуджений не мав заохочень, не спростовує правильності висновків суду, викладених в ухвалі суду.

Згідно з матеріалами справи 20 травня 2014 року адміністративною комісією виправної колонії задоволено заяву ОСОБА_6 про незастосування щодо нього ст. 82 КК України, ст. 101 КВК України. Тому покликання прокурора на рішення адміністративної комісії виправної колонії про відмову ОСОБА_6 в застосуванні ст. 82 КК України, ст.101 КВК України не може бути перешкодою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , який сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як на одну з підстав скасування судового рішення прокурор покликається на відсутність даних щодо відшкодування матеріальних збитків. Між тим з вироку Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 січня 2013 року вбачається, що речовий доказ у справі мобільний телефон, який був предметом злочину, повернутий власнику (а.с.6). Таким чином заподіяна злочином шкода усунута, а судові витрати за проведення експертизи в сумі 235 грн. 20 коп., які стягнуто із засудженого на користь держави, не є матеріальною шкодою. Крім того в матеріалах подання міститься довідка бухгалтера Миколаївської ВК № 50 про відсутність заборгованостей у ОСОБА_6 (а.с.4), а прокурором не надано суду даних про те, що судові витрати засудженим не сплачені.

Відсутність у матеріалах подання витягу з рішення спостережної комісії не ставить під сумнів законність подання, в якому зазначено, що спостережна комісія при Миколаївській райдержадміністрації підтримує подання адміністрації Миколаївської ВК № 50, та яке підписане і начальником виправної колонії, і головою спостережної комісії (а.с.1).

З огляду на викладене колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою. Ухвала суду першої інстанції є законною й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу старшого прокурора Миколаївської міжрайонної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4