Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лагнюка М.М.,

суддів Тельнікової
І.Г., Суржка А.В.,

за участю прокурора Сорокіної О.А,

розглянула у судовому засіданні у м.
Києві 14 серпня 2014 року кримінальну
справу за касаційними скаргами
захисника ОСОБА_1 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 та потерпілої
ОСОБА_3 на вирок Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 25 червня
2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Харківської області від 19 грудня 2013
року.

Вироком Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 25 червня 2013 року

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України до
штрафу в сумі 1700 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської
області від 19 грудня 2013 року цей вирок
суду змінено, виключено з
мотивувальної частини вироку
посилання на обставину, що пом'якшує
покарання - щире каяття у вчиненому.

В решті вирок суду залишено без зміни.

Згідно з вироком, ОСОБА_2 визнаний
винним у тому, що він злісно ухилявся
від сплати встановлених рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 9 грудня 2004 року аліментів
на користь ОСОБА_3 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4, у твердій
грошовій сумі 200 грн. щомісячно,
починаючи з 1 жовтня 2004 року і до
повноліття дитини, внаслідок чого
утворилася заборгованість в сумі 16300
грн.

У касаційній скарзі захисник
засудженого ставить питання про
скасування постановлених судових
рішень та направлення справи на нове
розслідування через невідповідность
висновків суду фактичним обставинам
справи, неналежну оцінку доказів.
Зазначає, що ОСОБА_2 злісно не ухилявся
від виплати аліментів, мав
домовленість з ОСОБА_3 про їх сплату за
рахунок користування квартирою і тому
не може бути притягнутий до
відповідальності. Наголошує, що до 2009
року засуджений не отримував викликів
держвиконавця, не попереджався про
кримінальну відповідальність, а з 2009
року ОСОБА_2 співпрацював з органами
виконавчої служби повідомляючи про
свої доходи, пропонуючи різні способи
погашення заборгованості.

У касаційній скарзі
потерпіла ставить питання про
скасування постановлених судових
рішень та направлення справи на новий
судовий розгляд, посилаючись на
невідповідність призначеного
покарання ступеню тяжкості вчиненого
злочину та особі засудженого, оскільки
ОСОБА_2 вину не визнав, не розкаявся у
вчиненому, не сплатив заборгованість
по аліментах, що свідчить про те, що він
на шлях виправлення не став.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який не погодився з доводами
касаторів, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів
вважає, що вони не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
фактичні обставини справи і
правильність їх встановлення,
відповідно до вимог ст. 367 КПК України,
була предметом перевірки суду
апеляційної інстанції. Тому при
розгляді доводів касаційної скарги
колегія суддів виходить із фактичних
обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до змісту ст. 323 КПК України,
вирок є законним і обґрунтованим, якщо
він постановлений на повно зібраних,
всебічно досліджених в судовому
засіданні доказах. Для цього у вироку
повинні бути проаналізовані і оцінені
всі розглянуті в судовому засіданні
докази, які як підтверджують висновки
суду про подію злочину та про
винуватість підсудного у його
вчиненні, так і спростовують його.

Цих вимог закону суд дотримався,
послався на докази, що містяться в
матеріалах справи, зібрані у
встановленому законом порядку,
досліджені в судовому засіданні,
належно оцінені судом і, на думку
колегії суддів, є обґрунтованими.

Зокрема, свої висновки про винуватість
засудженого у вчиненні ним злочину за
викладених у вироку обставин, суд
першої інстанції обґрунтував,
проаналізувавши показання ОСОБА_2, який
пояснив, що аліменти не сплачував,
оскільки мав домовленість з позивачкою
про те, що він залишає їй квартиру, а
вона відкличе виконавчий лист про
стягнення аліментів, пізніше сплачував
аліменти частинами, наміру злісного
ухилення від сплати аліментів не мав;
потерпілої ОСОБА_3 про те, що засуджений
ухилявся від сплати аліментів, у
зв'язку з чим вона неодноразово
зверталася з заявами про порушення
відносно нього кримінальної справи.

Також, суд дослідив і проаналізував
виконавчий лист про стягнення
аліментів, згідно з яким ОСОБА_2 повинен
сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3
на утримання неповнолітнього сина;
постанову про відкриття виконавчого
провадження; повідомлення засудженого
про заборгованість по аліментах;
постанову про порушення кримінальної
справи; дані про погашення
заборгованості та закриття
виконавчого провадження.

Сукупність наведених у вироку доказів,
переконливо свідчить про те, що ОСОБА_2
злісно ухилявся від сплати
встановлених рішенням суду аліментів
на утримання дитини.

Доводи захисника засудженого про те, що
ОСОБА_2 до 2009 року не було відомо про
наявність заборгованості по аліментам
та він не попереджався про притягнення
до кримінальної відповідальності за
ухилення від сплати аліментів,
спростовуються матеріалами справи,
оскільки засуджений звертався до суду
з позовом про зменшення суми стягнення
аліментів, до державної виконавчої
служби із заявою про направлення
виконавчого листа за місцем його
роботи, але звільнився ще до
надходження виконавчого листа. Також
постанова про відкриття виконавчого
провадження (том № 1 а. с. 11), про яку
засудженому було відомо, містить
попередження про кримінальну
відповідальність, передбачену ст. 164 КК
України за ухилення від сплати
аліментів.

Достовірних доказів того, що між
засудженим та отримувачем аліментів
існувала домовленість щодо виплати
аліментів за рахунок користування
квартирою суд не встановив та зазначив
про наявність у засудженого
достатнього заробітку для сплати
аліментів.

Правильно, з урахуванням вимог ст. 65 КК
України, судом призначено і покарання
ОСОБА_2 у виді штрафу з урахуванням
характеру і суспільної небезпеки
вчиненого злочину, його тяжкості, даних
про особу винного, його майнового
стану, виплати заборгованості по
аліментах.

Колегія суддів погоджується, що таке
покарання буде необхідним і достатнім
для виправлення засудженого та
попередження вчинення ним нових
злочинів.

Усі доводи захисника засудженого та
потерпілої, які за своїм змістом
аналогічні доводам апеляцій
засудженого та потерпілої, належно
перевірені судом апеляційної
інстанції, на них надано вмотивовані
відповіді. Ухвала апеляційного суду
відповідає вимогам ст. 377 КПК України.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону чи
неправильного застосування
кримінального закону, які могли б
вплинути на правильність і
обґрунтованість судових рішень,
колегія суддів не вбачає, а тому
касаційні скарги задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 394-396 КПК України 1960 року п. п. 11, 15
розділу XI «Перехідні положення»
Кримінального процесуального кодексу
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги захисника ОСОБА_1 в
інтересах засудженого ОСОБА_2 та
потерпілої ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Вирок Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 25 червня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Харківської
області від 19 грудня 2013 року щодо
ОСОБА_2 залишити без зміни.

Судді :

Лагнюк М.М. І.Г.Тельнікова
А.В.Суржок