Код суду 233 Справа № 233/6481/14-к
Вирок
Іменем України
24 грудня 2014 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Пригоже Барвенківського району Харківської області, громадянина України, неодруженого, який має середню освіту, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України, -
Відповідно до обвинувального акту від 02 грудня 2014 року, під час досудового розслідування встановлено, що на початку квітня 2014 року на території Донецької області України, громадянином Російської федерації ОСОБА_5 та іншими невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме - єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних запасів, а також скоєнні інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
Так, 12 квітня 2014 року члени непередбаченого законами України військового формування, особи яких невстановлені, виконуючи поставлені вищестоящим керівництвом злочинні завдання, із застосуванням автоматичної та іншої вогнепальної зброї провели заздалегідь розроблену військову операцію та, здолавши опір співробітників правоохоронних органів України, захопили адміністративні будівлі та будівлі органів місцевого самоврядування у містах Дебальцеве, Краматорськ, Дружківка та Слов`янськ Донецької області.
В травні 2014 року ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Костянтинівка Донецької області, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у діяльності непередбаченого законами України збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», назвавши свої анкетні дані, увійшов до вказаного збройного формування під командуванням ОСОБА_5 . Ознайомившись зі встановленими правилами поведінки, розпорядками, правами та обов`язками члена вказаного незаконного збройного формування, ОСОБА_4 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконання його цілей і завдань. Для подальшої участі у незаконному збройному формуванні невстановленою особою ОСОБА_4 було призначено на посаду бійця і передано йому у власне користування вогнепальну зброю, набої до неї та форменний одяг.
Продовжуючи протиправну діяльність, ОСОБА_4 в період з травня 2014 року по червень 2014 року, здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування, систематично виконував накази свого безпосереднього командира та здійснював визначені йому функції по чергуванню на блокпості «9 совхоз», розташований на перехресті вулиць Знамя Індустрії та Леваневського у м. Костянтинівка Донецької області та блокпості «Теплічний», розташованому у м. Костянтинівка Донецької області в бік м. Донецьк, здійснюючи при цьому контрольно-пропускний режим, перевірку транспорту та осіб, що проїздили через дані блокпости.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 260 КК України, тобто приймав участь у діяльності не передбачених законами України збройних формуваннях.
При цьому підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався: а) беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні; б) сприяти досудовому слідству.
Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст.260 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбуття покарання з випробувальним терміном.
Підозрюваний ОСОБА_4 розуміє, що, відповідно до ст. 473 КК України, наслідком укладення та затвердження означеної угоди для сторін є: а) для прокурора і підозрюваного обмеження права на оскарження вироку.
Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені в п.1 ч.1 ст.394 КПК України та в касаційному порядку, що визначені в п.1 ч.3 ст. 424 КПК України, відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1ч.4 ст.474 КПК України, ОСОБА_4 роз`яснені і є зрозумілими.
Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів ОСОБА_4 роз`яснено і є зрозумілими.
Підозрюваний ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
Підозрюваний ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389 1 КК України.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.
Згідно ст.314 ч.3 п.1 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 ч.4 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ст.474 ч.4 п.1 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.2 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди від 02 грудня 2014 року про визнання винуватості між прокурором Ізюмської міжрайонної прокуратури ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -
З А С У Д И В :
Затвердити угоду від 02 грудня 2014 року між прокурором Ізюмської міжрайонної прокуратури ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про визнання винуватості.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбуття покарання з випробувальним терміном на 3 роки, поклавши обов`язки, передбачені п.п.2,3 та 4 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 тримання під вартою, скасувати, звільнивши його з-під варти негайно.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.
Суддя