ТАРУТИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа№ 514/475/14-к
Провадження по справі № 1-кп/514/12/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2015 року
Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю при секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000448 від 15 серпня 2013 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, раніше засудженого за вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 16.07.2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі з випробувальним строком два роки, строк покарання не відбув, судимість не знята та не погашена в законному порядку,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В ніч з 14 серпня 2013 року на 15 серпня 2013 року неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 діючи навмисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна проник на територію, яка пристосована для вирощування та зберігання в нічний час овець, розташовану зі східної сторони АДРЕСА_1 та яка належить потерпілому ОСОБА_7 звідки викрав вівцю білого кольору вагою 39,1 кг., вівцю білого кольору вагою 25,2 кг., вівцю темного кольору вагою 17,6 кг., вівцю білого кольору вагою 41,6 кг., вартістю 10 гривень 90 копійок за 1 кг. живої ваги, яких за допомогою коня, запряженого в повозку перевіз до свого домоволодіння. Таким чином з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 завдав матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 1346 гривень 15 копійок.

На теперішній час обвинувачений ОСОБА_5 матеріальні збитки відшкодував в повному обсязі у добровільному порядку.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому йому злочині визнав частково та пояснив суду, що в 2013 році між ним та потерпілим ОСОБА_7 була усна домовленість про те, що останній дасть йому вівцю, а він в обмін на це віддасть порося. В результаті чого він віддав порося, але потерпілий ОСОБА_7 на його прохання протягом тривалого часу вівцю не віддав.

В ніч з 14 на 15 серпня 2013 року він приїхав на повозці з конем, які належать його матері ОСОБА_8 до території, де знаходяться в нічний час вівці, яка розташована на околиці с. Весела Долина Тарутинського району Одеської області та належить потерпілому ОСОБА_7 .. Під`їхавши до вищевказаного місця, він перестрибнув через огорожу та піймав першу ліпшу вівцю. Після цього зав`язав її ноги своїми шнурками від кросівок та погрузив на повозку, в даний загін для овець він повертався ще три рази та загалом викрав звідки 2 вівці та 2 ягнят. Після цього, він біля 23 години приїхав додому та в свій загін з вівцями відпустив викрадених у ОСОБА_7 овець.

Наступного дня він хотів піти до потерпілого ОСОБА_7 та сказати останньому, щоб він віддав йому його вівцю, а він поверне йому його овець. Таким чином він хотів, щоб потерпілий ОСОБА_7 виконав свою обіцянку.

Однак вранці наступного дня до нього прийшли працівники міліції та потерпілий, які знайшли в нього на подвір`ї викрадених овець. Після цього, він вказаних овець повернув потерпілому ОСОБА_7 ..

В скоєному злочині він розкаюється.

Вислухавши обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_7 , свідків, дослідивши докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому злочині в судовому засіданні підтвердилася повністю.

Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 20 квітня 2013 року обвинувачений ОСОБА_5 пригнав до нього у загін своїх 4 вівці та 2 ягнят. Потім між ними дійсно була домовленість про те, що обвинувачений ОСОБА_5 дасть йому порося, а він взамін віддасть останньому одну вівцю.

Приблизно за день до крадіжки обвинувачений ОСОБА_5 приїхав та забрав з загону своїх овець. В той час, обвинувачений ОСОБА_5 хотів забрати ще одну вівцю за домовленістю, але чабан не віддав йому вівцю, так як не знав про їх домовленість.

Після цього, було виявлено, що з загону були викрадені 2 вівці та 2 ягнят. Він подзвонив до Тарутинського райвідділу, коли співробітники приїхали викрадених овець знайшли у загоні на території домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_5 .. Всі вівці одразу були йому повернуті.

Таким чином, він ані матеріальних, ані моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 не має. Вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 залишає на розгляд суду. Також, потерпілий ОСОБА_7 в подальшому просив суд розглядати справу за його відсутності.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_5 .. Дійсно, між її сином та потерпілим ОСОБА_7 була домовленість про те, що останній дасть їм вівцю взамін на порося. В ніч коли сталася крадіжка, її син приїхав додому на повозці запряженій конем. Повозка та кінь належать їй. Вона нічого підозрілого не помітила. Наступного дня до них прийшли працівники міліції, потерпілий ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , і з її дозволу зайшли у двір, де у загоні виявили викрадених овець. Після цього їй стало відомо, що її син ОСОБА_5 викрав з загону потерпілого ОСОБА_7 двох овець та двох ягнят.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він мешкає в с. Весела Долина по вулиці Зарічній Тарутинського району Одеській області. Точної дати він не пам"ятає, але може пояснити, що в ніч коли сталася крадіжка овець з загону потерпілого ОСОБА_7 його розбудила мати, оскільки почула шум з території де перебувають у нічний час вівці потерпілого ОСОБА_7 ..

Коли він вийшов з будинку та підійшов до загону, то побачив там сліди від гужового транспорту. Вранці коли приїхали співробітники міліції, він разом з потерпілим ОСОБА_7 викрадених овець знайшли у обвинуваченого ОСОБА_5 .. Потім цих овець зважили та привезли до загону.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він мешкає в с. Весела Долина по вулиці Садовій Тарутинського району Одеській області. Точної дати він не пам"ятає, але може пояснити, що потерпілий ОСОБА_7 приходив до нього та взяв ваги. Через деякий час потерпілий ОСОБА_7 повернув їх та розповів, що зважували викрадених обвинуваченим ОСОБА_5 у нього овець.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що в ніч коли сталася крадіжка овець у потерпілого ОСОБА_7 , вона біля 22 години почула шум з території де перебувають вівці, оскільки недалеко проживає. Вона одразу розбудила сина ОСОБА_9 , який пішов туди подивитися, що сталося.

Наступного дня стало, відомо, що викрадені з загону потерпілого ОСОБА_7 вівці були знайдені у обвинуваченого ОСОБА_5 ..

Також вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: заявою потерпілого ОСОБА_7 від 15.08.2013 року; протоколом огляду місця події від 15.08.2013 року та фото таблицею до нього, згідно якого встановлено, що на територію, де перебувають в нічний час вівці, в АДРЕСА_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_7 було здійснено проникнення та викрадені вівці; протоколом огляду місця події від 15.08.2013 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого видно, що з території домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_8 було вилучено 4 вівці та гужева повозка з конем; протоколом огляду предмету від 15.08.2013 року та фото таблицею до нього, під час огляду було оглянуто коня та гужову повозку; протоколом огляду предмету від 15.08.2013 року, згідно якого видно, що оглянуто чотири вівці вилучені в домоволодінні, розташованому в АДРЕСА_1 ; довідкою про вартість 1 т. живої ваги баранини станом на 01.01.2013 року, що складає 10925 гривень 20 копійок; протоколом проведення слідчого експерименту від 06.02.2014 року та фото таблицею до нього; висновком судово-психологічної експертизи №534 від 15.10.2014 року, відповідно до якої у неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 є легка розумова відсталість та по своєму психологічному стану він неспроможний в повній мірі розуміти свої дії та керувати ними; висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №280 від 03.06.2015 року, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_5 на період скоєння злочину не страждав яким не будь хронічним психічним захворюванням, в нього є легка розумова відсталість, яка позбавляла його в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними та на момент скоєння інкримінованого діяння в повній мірі розуміти його соціальну небезпеку, на теперішній час обвинувачений ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем знаходження.

Погодившись з таким висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, суд визнає ОСОБА_5 обмежено осудним і таким, що підлягає кримінальній відповідальності.

Таким чином, суд вважає, що зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Оцінюючи висновок комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи №31 від 22 січня 2014 року суд вважає його неналежним, так як він суперечить іншим висновкам експертиз та матеріалам справи.

У зв`язку з викладеним, суд вважає доведеним, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, з проникненням до іншого сховища.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, суд визнає вчинення злочину у неповнолітньому віці.

Також суд приходить до висновку, що в силу ст.67 КК України «повторність» не може бути обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , так як вона є кваліфікуючою ознакою злочину, вчиненого останнім. В зв`язку з цим обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом встановлено не було.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який згідно зі ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжкого злочину, його особу, скоєння злочину у неповнолітньому віці, часткове визнання ним своєї вини, його відношення до вчиненого злочину, майновий стан, те, що він ніде не працює, не навчається, а також те, що згідно висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №280 від 03 червня 2015 року він є обмежено осудним (ст. 20 КК України) та приходить до висновку, що у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд також враховує те, що він вчинив злочини в період іспитового строку, встановленого йому вироком Тарутинського райсуду Одеської області від 16 липня 2012 року та призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання по вказаному вироку не відбуте ним повністю.

У зв`язку із зазначеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 злочину в період встановленого йому іспитового строку слід розцінювати, як порушення ним умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що в силу ч. 3 ст. 78 КК України обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, а саме за сукупністю вироків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 504 КПК України суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

У зв`язку з цим, суд вважає, що на підставі п.1 ч.1 ст.94, ст..96 КК України до обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не затримувався, під вартою не утримувався, має постійне місце проживання, клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу в судовому засіданні сторонами процесу не заявлено, а тому міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 не обирається..

Цивільний позов по справі не заявлено, судових витрат не має.

Також, суд дійшов висновку, що речові докази у справі: вівцю білого кольору вагою 39.1 кг; вівцю білого кольору з рогами вагою 25.2 кг.; вівцю темного кольору вагою 17.6. кг. та вівцю білого кольору вагою 41.6 кг, які знаходяться у потерпілого ОСОБА_7 необхідно залишити останньому, гужову повозку з конем, які належать ОСОБА_8 та знаходяться в неї залишити останній.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371; 373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання ОСОБА_5 за вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2012 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 94, ст. 96 КК України застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в місцях позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирається.

Після набрання вироком чинності, ОСОБА_5 направити для відбування покарання у кримінально-виконавчу установу.

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Речові докази по справі: вівцю білого кольору вагою 39.1 кг; вівцю білого кольору з рогами вагою 25.2 кг.; вівцю темного кольору вагою 17.6. кг. та вівцю білого кольору вагою 41.6 кг, які знаходяться у потерпілого ОСОБА_7 - залишити останньому; гужову повозку з конем, які знаходяться у власниці ОСОБА_8 залишити останній.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Тарутинський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку обвинуваченому та прокурору вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1