АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/817/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/343/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 08 липня 2015 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні №0005090 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, працює монтажиком в ВАТ «НЗФ», раніше не судимого, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, який визнаний винним та засуджений за ст.121 ч.1 КК України до покарання у вигляді п`ятироків позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України із застосуванням ст.76 КК України ОСОБА_6 від відбуття покарання звільнено з випробовуванням терміном на два роки, зобов`язавши його: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 25000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

потерпілий ОСОБА_7

захисник ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржений вирок суду від 23.04.2015 р. відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 25000 грн. Речові докази: куртку, светр, джинсові штани, які знаходяться у ОСОБА_10 , залишити ОСОБА_10 .

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України КК Україниза наступних обставин.

21 грудня 2014 року близько о 01.30 годин ОСОБА_6 , працюючи за усною домовленістю охоронцем в кафе «Корал», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр.. Трубників, 23, вийшов з приміщення зазначеного кафе, де помітив групу людей, в одного з яких в руці був скляний келих. З метою повернення майна кафе, ОСОБА_6 підійшов до зазначеної групи людей та запропонував повернути скляний келих до закладу. Після чого між ОСОБА_6 та групою людей, в якій був ОСОБА_7 , виник словесний конфлікт, який закінчився після повернення скляного келиху до кафе.

Після чого, близько о 02.00 годин ОСОБА_7 покинув приміщення кафе та направився до «АТБ-маркет», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, 25.

В цей час, ОСОБА_6 , з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, ножем, який мав при собі, діючи умисно, не маючи наміру на заподіяння смерті, наніс ОСОБА_7 п`ять ударів в грудну клітину зліва, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи за №46 від 26.01.2015р. тілесні ушкодження у вигляді п`яти проникаючих колото-різаних торакоабдомінальних поранень грудної клітини зліва з ушкодженням лівої легені, діафрагми, селезінки з наступною її спленектомією, лівобічного гемопневматорраксу, внутрішньочеревної кровотечі, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя в момент заподіяння.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ст.121 ч.1 КК України, за ознаками умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.121 ч.1 КК України, просить оскаржений вирок суду від 23.04.2015 р. відносно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На підтвердження чого зазначає, що судом недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення. Також, судом не враховано ряд обставин справи, а саме, що ОСОБА_6 наніс потерпілому ОСОБА_7 5 ударів ножем в грудну клітину, після чого втік з місця вчинення злочину не викликавши швидку допомогу і лише професійність лікарів та вчасне і кваліфіковане надання невідкладної медичної допомоги, дало змогу зберегти потерпілому життя. Також просить стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 25000 грн. Речові докази: куртку, светр, джинсові штани, які знаходяться у ОСОБА_10 , залишити ОСОБА_10 .

Прокурор в судовому засіданні при апеляційному розгляді просив колегію суддів апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.04.2015 р. скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В іншій частині вирок залишити без змін, оскільки питання з приводу стягнення моральної шкоди та речових доказів судом першої інстанції вирішені.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, вирок суду першої інстанції залишити без змін, залишити визначену міру покарання обвинуваченому судом першої інстанції, не пов`язану з реальним відбуванням.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції від 23.04.2015 р. відносно ОСОБА_6 скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_6 злочину при обставинах, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ст.121 ч.1 КК України в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з вироку, при призначенні міри покарання ОСОБА_6 районний суд взяв до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного ним злочину відповідно до вимог ст.12 КК України, особу винного, який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував. Також судом було враховано обставини, що пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, такі як щиросердечне каяття, часткове добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди. Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом встановлені не були.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, оскільки на думку колегії суддів, в порушення ст.414 КПК України, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначено надто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та за своїм видом та розміром є явно не справедливим.

До такого висновку колегія суддів прийшла виходячи з того, що суд першої інстанції не в повному обсязі прийняв до уваги, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення у відповідності до ст.12 КК України є тяжким, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років.

Перевіркою доводів апеляції прокурора встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому за вчинення інкримінованому йому кримінального правопорушення, навівши у вироку обставини, які впливають на вид та розмір покарання, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Однак, при призначенні покарання ОСОБА_6 , судом першої інстанції не достатньо повно врахований характер дій обвинуваченого при вчинені тяжкого тілесного ушкодження потерпілому та не проаналізував обставини наявності небезпеки для життя потерпілого, про що правильно зазначив у своїй апеляційній скарзі прокурор. В повній мірі не врахував суд, що відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Утвердження, забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як вбачається з вироку, суд прийшов до висновку про необхідність звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням через те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, що його дружина являється вагітною, він є єдиним утримувачем сім`ї, а також, часткове відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, який в судовому засіданні просив суд не позбавляти волі обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що застосування ст.ст.75, 76 КК України в даному випадку не є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та не відповідає меті покарання якою є також попередження вчинення засудженим нових злочинів.

За таких обставин застосування судом першої інстанції щодо ОСОБА_6 положень ст.75 КК України колегія суддів не може визнати обґрунтованим, в зв`язку з чим, відповідно до вимог ч.2 ст.409 КПК України, вважає за необхідне вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченому та ухвалити свій вирок, призначивши ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ст.121 ч.1 КК України.

Обговорюючи міру покарання ОСОБА_6 , колегія суддів враховує положення ст.ст.50, 65 КК України, а також характер та ступінь вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він за місцем виховання, проживання та роботи характеризується позитивно (том 1 а.кп.102, том 2 а.кп.20, 21, 22), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував (том 1 а.кп.100, 101), раніше не судимий (том 1 а.кп.98), до кримінальної відповідальності притягується вперше, що його дружина являється вагітною (том 2 а.кп.46, 47), частково відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, а також думку потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого.

Також, при визначені міри покарання колегією суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 наніс потерпілому ОСОБА_7 п`ять ударів ножем в грудну клітину після чого втік з місця вчинення злочину, не викликав швидку допомогу, і лише вчасне надання невідкладної медичної допомоги дало змогу зберегти потерпілому життя.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 являється щиросердечне каяття, часткове добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене та всі обставини по справі колегія суддів приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід обрати у мінімальному розмірі, передбаченому санкції ст.121 ч.1 КК України без застосування положень ст.ст.69, 75 КК України.

На думку колегії суддів, таке покарання є справедливим та при його реальному відбуванні сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним кримінальних правопорушень.

В той же час, в резолютивній частині апеляційної скарги прокурор просить вирішити питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 в розмірі 25000 гривень в тому ж розмірі, що і було визначено судом першої інстанції в оскарженому рішенні з наведенням мотивування в його мотивувальній частині. Також, прокурор ставить питання про вирішення долі речових доказів в тому ж об`ємі, що і було вирішено судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення. Тому в цій частині апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

За наведених вище підстав, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду - скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420, 421 ч.1 КПК України , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 відносно ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити свій вирок.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.121 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяця з моменту проголошення вироку, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3