Справа № 459/3819/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/124/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами прокурора прокуратури м. Червонограда ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 25 листопада 2014 року,-
в с т а н о в и л а:
цим вироком: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда Львівської області, українця, громадянина України, з освітою середньою-спеціальною, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 18.12.1989 року Червоноградським міським судом Львівської області за ст. 81 ч. 2 КК України до 1 року 6 місяців виправних робіт, 13.07.1995 року цим же судом за ст.ст. 98, 101 ч. 1,42 КК України до 4 років позбавлення волі, 13.11.1997 року цим же судом за ст.ст. 17, 141 ч. 2, 43 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, 04.10.2001 року судимий цим же судом за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, 07.06.2004 року цим же судом за ст.ст. 187 ч. 3, 185 ч. 2, 140 ч. 3, 70 КК України до 8 років позбавлення волі, 08.08.2013 року цим же судом за ст. 190 ч. 2 КК України до позбавлення волі терміном на 3 роки з випробувальним терміном 2 роки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 395, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання:

за ст. 395 КК України у виді арешту строком у 2 (два) місяці.

за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком у 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70, п.п. «а» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України визначено ОСОБА_11 остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі строком у 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

На підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 08.08.2013 року, остаточно призначивши ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком у 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 вирішено рахувати з 05.08.2014 року - дня його затримання.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Соснівка Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 30.06.2005 року Червоноградським міським судом Львівської області за ст. 296 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 31.01.2008 року тим же судом за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років 8 місяців позбавлення волі; 04.03.2010 року тим же судом за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; 18.12.2013 року тим же судом за ст.ст. 185 ч. 2, 71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

визнано виним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком у 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 18.12.2013 року, остаточно призначивши ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком у 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

У строк відбування покарання за цим вироком зараховано відбуту ОСОБА_10 частину покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 18.12.2013 року, починаючи з 27.02.2014 року по день ухвалення цього вироку.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 вирішено рахувати з 27.02.2014 року.

Згідно вироку суду, ОСОБА_11 , місцем проживання якого є м. Червоноград та якому згідно з постановою Червоноградського міського суду у Львівській області від 18.09.2013 року встановлено адміністративний нагляд терміном на 12 місяців, зокрема, із забороною виїзду в особистих справах за межі району (міста) без відома ОВС, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без відомаЧервоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області 29.12.2013 року виїхав у м. Київ, де перебував по 06.01.2014 року.

Крім того, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 11 січня 2014 року, діючи повторно, у вечірній час, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою між собою, спрямованою на відкрите викрадення майна ОСОБА_12 , тримаючи його за руки, забезпечили можливість ОСОБА_11 витягнути з кишені ОСОБА_12 належні йому гроші в сумі 1400 гривень, якими у подальшому розпорядилися на власний розсуд.

Прокурором подано апеляційну скаргу, в якій неоспорюючи кваліфікації дій обвинувачених, прсить скасувати вирок суду першої інстанції, в частині призначення покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 виним за ст. 395 КК України, та призначити покарання у вигляді 4 місяців арешту, за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70, 71 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань та ст. 72 КК України, де одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, до данного покарання частково приєднати покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 08.08.2013 року та остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.

А також ухвалити вирок, яким визнати ОСОБА_10 виним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, до даного покарання частково приєднати за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 18.12.2013 року та остаточно призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.

Вказує, що судом при обранні міри покарння не враховано особи засуджених, а сааме те, що вони раніше неодноразово судимі, вчинили злочин під час іспитового строку, на шлях виправлення не стали, повторно вчинили злочин. Крім того, останні участі в громадському житті міста не приймають та не працюють.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі просить скасувалти вирок суду першої інстанції та ухвалити ухвалу, якою закрити кримінальне провадження за відсутності в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Вважає даний вирок незаконним та необгрунтованим, оскільки судом першої інстанції була допущена невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для скасування судового рішення.

Вказує, що суд першої інстанції ухваляючи вирок по кримінальному провадженні однобічно із обвинувальним ухилом наддав оцінку дослідженим доказам.

На думку апеллянта, суд в порушенні вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, не мотивував, чому саме він не бере до уваги покази свідка ОСОБА_13 , яка фактично є ключовим свідком і лише вона є незалежною особою, яка може правдиво повідомити події.

Зазначає, що судом залишено поза увагою докази невинуватості його підзахисного та ОСОБА_11 у вчиненні грабежу.

Обвинувачений ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Зазначає, що інкримінованих дій не вчиняв, а разом зі своїм товаришем ОСОБА_11 прийшли до потерпілого за позикою грошей, без жодного насильства, однак ОСОБА_12 був у нетверезому стані і наговорює на нього та ОСОБА_11 .

Обвинувачений ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити провадження у справі. Вказує, що інкримінованих дій не вчиняв, а потерпілий наговорює на нього та ОСОБА_10 зазначає, що ОСОБА_12 регулярно вживає спиртні напої, що відбивається на його поведінці.

Заслухавши доповідача по справі, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечив щодо апеляції обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вивчивши матеріали та доводи апеляцій, заслухавши покази учасників процессу, дані в суді першої інстанції, які зафіксовані на технічному носії, дослідивши матеріали кримінального провадження, позицію потерпілого ОСОБА_12 , який вважає, що вирок суду першої інстанції є вірним, колегія суддів вважає, що подані апеляції до задоволення не підлягають.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_11 у вчинення інкримінованого правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується зібраними у справі та перевіреними у судовому засіданні доказами, є обгрунтований і в апеляціях не оспорюється.

Покликання апелянтів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про те, що ними не вчинялося інкримінованого їм правопорушення., передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, щодо ОСОБА_12 спростоувється матеріалами кримінального провадження, які були предметом дослідження у суді першої інстанції.

Зокрема допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 дав послідовні покази у яких зазначив, що у святкові дні січня 2014 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у помешканні ОСОБА_14 забрали у нього 1400 грн. Ініціатором грабежу був ОСОБА_11 , який знав, що по телефону йому із банку надійшло повідомлення про надходження пенсії. Обоє, ОСОБА_11 і ОСОБА_10 тримали його за руки, а ОСОБА_11 витягнув з його кишені 1400 грн..

Гроші в подальшому обоє поділили між собою.

Потерпілий ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції підтвердив свої покази, зазначивши, що з обома обвинуваченими він був знайомий, декілька днів ОСОБА_11 у нього проживав, у них були хороші відносини.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що зі слів ОСОБА_13 їй стало відомо, що на початку січня 2014 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 забрали у ОСОБА_12 гроші.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 пояснила, що на початку січня 2014 року вона булла присутня у кв. АДРЕСА_4 , деякий час у данному помешканні жив ОСОБА_10 . До них прийшли згодом ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які в подальшому вживали сприртне. Вона була свідком того, що ОСОБА_11 просив у ОСОБА_12 позичити гроші, на що останній відмовив у позиці, мотивуючи, що не має грошей.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона проводила досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, під час проведення слідчих дій ОСОБА_11 та ОСОБА_10 давали визнавальні покази і розповідали, як саме вони заволоділи коштами потерпілого ОСОБА_12 .

Покликання апелянта ОСОБА_11 на те, що потерпілий ОСОБА_12 добровільно позичив йому гроші, зокрема в сумі 800 грн., якими він поділився з ОСОБА_10 не заслуговують на увагу і спростовуються зібраними вище показами.

Невизнання вини обвинуваченими, суд розцінює як спосіб захисту і можливість уникнути від відповідальності.

Як встановлено судом першої інстанції і чого в суді апеляційної інстанції не заперечили обоє обвинувачених так і потерпілий ОСОБА_12 , у сторін були хороші відносини.

Тому на думку суду, у потерпілого ОСОБА_12 немає підстав оговорювати обвинувачених.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, належним чином дослідженні та перевірені усі наявні в матеріалах справи докази, в тому числі відносно їх допустимості, достатності та відповідності вимогам кримінального процесуального закону, а тому його висновки викладені у вироку, всупереч захисника ОСОБА_7 відповідають фактичним обставинам справи та зібраними доказами.

Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи та зібрані докази, перевіривши доводи обвинувачених, висунуті ними на свій захист, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих діянь та правильно кваліфікував їх за ч. 2 ст. 186 КК України.

Будь яких істотних порушень вимог кримінального процессуального закону, які б були безумовними підставами для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів у справі не встановлено.

Покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України та з урахуванням фактичних обставин справи, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засуджених, також є необхідним і достатнім для їх виправлення та перевиховання та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 злочинів, та що інкриміновані дії обома вчинені у стані алкогольного сп`яніння, обоє посередньо характеризуються за місцем проживання, не займаються суспільно-корисною працею, схильні до вчинення злочинів.

Апеляція прокурора не містить будь яких даних і обставин, не врахованих судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_11 та ОСОБА_10 покарання.

Тому колегія суддів не може погодитись з апеллянтом, що призначене обвинуваченим покарання не відповідає ступеню тяжкості злочинів та особам засудженим.

Керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Червонограда ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відхилити.
Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.
Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

З оригіналом вірно.
Суддя: ОСОБА_2

Виконав помічник судді: ОСОБА_17 .
Дата виготовлення 04.03.2015 р.
Ухвала набрала законної сили 27.02.2015 р.