Справа № 127/7449/14-к
Провадження №11-кп/772/572/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці матеріали кримінального провадження зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0004439 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2015 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню

ОСОБА_7 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козятин Вінницької області, українця, громадянина України, освіта середньо технічна, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 , ч.1 ст. 127, ч. 1 ст.129, ч.1 ст. 146, ч.3 ст.15, ч.1 ст.153 КК України,

за участю сторін кримінального правопорушення :

прокурора : ОСОБА_8

обвинуваченого : ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_10

в с т а н о в и в:

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2015 року, просив його скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених : ч.2 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі , ч.3 ст.15,ч1 ст.153 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, ч.1 ст.129 КК України призначити покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, ч.1 ст.146 КК України призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2015 року, просив винести рішення, яким виправдати його за ч.1 ст.129 КК України, а за ч.2 ст.125 КК України призначити покарання не пов`язане з обмеженням волі.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2015 року визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.129 КК України та призначено покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді двох років обмеження волі ; за ч.1 ст.129 КК України у виді двох років обмеження волі . На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_7 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань та призначено остаточне покарання у виді чотирьох років обмеження волі .

За ч.3 ст.15, ч.1 ст.153 , ч.1 ст.127 КК України ОСОБА_7 виправдано в зв`язку з відсутністю в його діях складів даних злочинів.

За ч.1 ст. 146 КК України ОСОБА_7 виправдано в зв`язку з не доведенням вказаного обвинувачення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування шкоди завданої злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 5 000 грн. моральної шкоди. В решті вимог цивільного позову відмолено.

Як убачається з вироку першої інстанції від 24.03. 2015 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення наступного.

ОСОБА_7 16 листопада 2013 року приблизно о 22.00 год. прийшов до своєї знайомої ОСОБА_9 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 . Наступного дня 17 листопада 2013 року ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин та конфлікту, розпочав сварку з ОСОБА_9 в ході якої у нього виник умисел, спрямований на нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Для здійснення своїх намірів ОСОБА_7 протягом часу з 06:00 до 11:00 год. умисно став наносити численні удари руками та ногами по голові та різним частинам тіла ОСОБА_9 , а саме схопив її руками за шию та вдарив головою об батарею та підлогу, а потім, коли ОСОБА_9 намагалась встати, ОСОБА_7 вдарив її ногою в обличчя, розбивши при цьому верхню губу. Після вказаного ОСОБА_7 в ході конфлікту, схопив ОСОБА_9 двома руками спереду за шию та став піднімати, здавлюючи горло. Згодом ОСОБА_7 схопивши ОСОБА_9 рукою ззаду за шию вдарив обличчям об стіл, а потім коли ОСОБА_9 вийшла в коридор квартири, ОСОБА_7 , підійшовши до неї, схопив двома руками спереду за шию і стиснув. Через деякий час, ОСОБА_9 попросила у ОСОБА_7 мобільний телефон, який він попередньо у неї забрав, під приводом зателефонувати до своєї доньки, але викликала працівників міліції. Ворохоб дізнавшись про це, перебуваючи на кухні, став бити ОСОБА_9 ногами в живіт та ногами і коліном в груди, а руками душив за шию. Внаслідок умисних дій ОСОБА_7 , висновку судово-медичної експертизи № 414 від 26.03.2014 року, ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, гематоми в лобній ділянці голови, набряку м`яких тканин в ділянці правої щоки, в вушній ділянці справа, в ділянках верхньої та нижньої губ, забоїв м`яких тканин шиї, лівого надпліччя, правої кисті, внутрішньої поверхні обох стегон, передньої поверхні обох колінних суглобів, передньої поверхні правої гомілки, гематоми лівої клубової ділянки, які утворились від дії тупого твердого предмету (предметів), які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний лад здоров`я та по давності могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи - 16.11.2013 року.

Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_7 17.11.2013 року приблизно о 06.00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в дома у ОСОБА_9 , будучи обуреним, що ОСОБА_9 йому відмовила у статевому акті, спричиняючи їй тривалий час чисельні удари руками та ногами по різним частинам тіла, діючи умисно взявши зі столу в праву руку ніж, почав висловлювати погрозу ОСОБА_9 вбивством, яку ОСОБА_9 сприймала реально та побоювалась її здійснення. Так, ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел щодо погрози вбивством почав, приставляти ОСОБА_9 , яку примусив стати на коліна, ніж до шиї, що викликало в ОСОБА_9 реальну підставу побоюватись за своє життя.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 16.11.2013 року близько о 22-00 год. прийшов до своєї раніше знайомої ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . В ході розмови ОСОБА_7 намагався схилити ОСОБА_9 до відновлення відносин, які раніше були між ними. Проте ОСОБА_9 в категоричній формі відмовила, мотивуючи тим, що в них погіршились відносини, а також повідомила ОСОБА_7 щоб він покинув її помешкання, на що останній в категоричній формі відмовив. Після чого, приблизно о 23:00 год. того ж дня, ОСОБА_7 в помешканні потерпілої знайшов пляшку горілки та почав її розпивати. Згодом ОСОБА_9 лягла спати на ліжко, а ОСОБА_7 ліг біля неї.

17.11.2013 року о 06:00 год. ОСОБА_7 розбудив ОСОБА_9 та висунув вимогу про бажання вступити із нею в статевий акт, оголившись при цьому, а саме знявши з себе нижню білизну. Проте ОСОБА_9 в категоричній формі йому відмовила, повторивши, що між ними відносини припинені. Побачивши ОСОБА_7 оголеним, ОСОБА_9 почала кричати та кликати на допомогу. Після чого ОСОБА_7 , незважаючи на пряму відмову ОСОБА_9 силоміць зняв із неї нижню білизну в ході чого обома руками взяв за внутрішні сторони обох стегон ОСОБА_9 та намагався їх розвести, чим спричинив останній біль. ОСОБА_9 почала пручатись руками та кликати на допомогу. Однак ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, проник пальцем руки до піхви. ОСОБА_9 відштовхнула від себе ОСОБА_7 та продовжувала кликати на допомогу, чим і завадила останньому довести до кінця свій злочинний намір.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 414 від 26.03.2014 року у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження у вигляді забоїв м`яких тканин лівого надпліччя, правої кисті, внутрішньої поверхні обох стегон, передньої поверхні обох колінних суглобів. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, виникли від дії тупого предмета (предметів) та по давності могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 17.11.2013 року приблизно о 06:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходився в помешканні ОСОБА_9 , що за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_7 будучи обуреним що ОСОБА_9 йому відмовила в статевому акті, та його спроби насильницькому задоволенні статевої пристрасті неприродним способом не увінчалися успіхом, вирішив завдати сильного фізичного болю та морального страждання, шляхом нанесення численних побоїв і мучення, що принижує людську гідність ОСОБА_9 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 схопив руками за шию ОСОБА_9 та вдарив її голову об батарею, а потім об підлогу. Коли ОСОБА_9 намагалась встати, то ОСОБА_7 вдарив її ногою по обличчю, розбивши при цьому верхню губу. Після чого ОСОБА_11 почав змушувати ОСОБА_9 розпивати з ним спиртні напої, проте вона відмовилась. В свою чергу ОСОБА_11 взяв її своєю рукою за обличчя і зжавши скули влив в її ротову порожнину одну склянку горілки. Потім ОСОБА_7 схопив її двома руками спереду за шию та став піднімати, здавлюючи горло, чим перекрив доступ повітря в легені і ОСОБА_9 стала задихатись. Згодом ОСОБА_7 знову налив стопку горілки, проте ОСОБА_9 і в цей раз відмовилась пити її, а він схопивши її рукою ззаду за шию вдарив обличчям об стіл, спричинивши сильний біль. Потім ОСОБА_9 вийшла в коридор квартири, а ОСОБА_7 , підійшовши до неї, схопив двома руками спереду за шию і стиснув, чим позбавив можливості дихати.

Через деякий час, ОСОБА_9 випросила у ОСОБА_7 її мобільний телефон, який він попередньо у неї забрав, під приводом зателефонувати до своєї доньки, але викликала працівників міліції. ОСОБА_7 , дізнавшись про це, з метою спричинення страждань та сильного фізичного болю, перебуваючи на кухні, став її бити ногами по животі і ногам, коліном в груди, руками душив за шию.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 414 від 26.03.2014 року у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, гематоми в лобній ділянці голови, набряку м`яких тканин в ділянці правої щоки, в вушній ділянці справа, в ділянках верхньої та нижньої губ, забоїв м`яких тканин шиї, лівого надпліччя, правої кисті, внутрішньої поверхні обох стегон, передньої поверхні обох колінних суглобів, передньої поверхні правої гомілки, гематоми лівої клубової ділянки.

Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, виникли від дії тупого предмета (предметів) та по давності могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи.

Характер і локалізація ушкоджень у ОСОБА_9 за механізмом утворення не суперечать обставинам, відображеним в матеріалах кримінального провадження, як у протоколі допиту ОСОБА_9 від 30.12.2013 року так і у протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 від 20.03.2014 року.

Також ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 16.11.2013 року приблизно о 22 год. прийшов до дому до своєї раніше знайомої ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . В ході розмови ОСОБА_7 намагався схилити ОСОБА_9 до відновлення відносин, які раніше були між ними. Проте ОСОБА_9 в категоричній формі відмовила, мотивуючи це тим що в них погіршились відносини, а також повідомила щоб ОСОБА_7 покинув її помешкання на що останній в категоричній формі відмовив. ОСОБА_7 забрав ключі від вхідних дверей квартири і тим самим позбавивши ОСОБА_12 можливості залишити помешкання або викликати допомогу. Також ОСОБА_7 тривалий час спричиняв останній численні удари руками та ногами по різним частинам тіла, а також змушував вчиняти дії проти її волі. Таким чином ОСОБА_7 виражав свою зверхність та зневагу по відношенню до ОСОБА_9 , внаслідок чого подавив волю в останньої до супротиву. При спробі ОСОБА_9 зателефонувати в правоохоронні органи та повідомити про те, що її утримують проти волі, ОСОБА_7 забрав в неї радіотелефон. Та коли все ж таки ОСОБА_9 по своєму мобільному телефоні повідомила працівників міліції що її утримують проти її волі ОСОБА_7 забрав вищевказаний телефон та його розламав. На неодноразові прохання ОСОБА_9 звільнити її, ОСОБА_7 категорично відмовлявся та погрожував.

Вимоги апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 мотивовані тим, що вирок стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду , викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, на підставі п.2,4 ч.1 ст.409, ст.. 411, 413 КПК України.

На думку прокурора, виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.1 ст. 127 КК України, суд не взяв до уваги покази потерпілої ОСОБА_9 , а також те, що зі змісту обвинувачення встановлено мету катування.

Незаконне позбавлення волі підтверджується показами потерпілої, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ..

Вина ОСОБА_7 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.153 КК України повністю підтверджена в судовому засіданні показами потерпілої ОСОБА_9 ..

Даючи оцінку доказам, суд порушив вимоги ст. ст. 94, 370 КПК України. При постановленні вироку судом не в повній мірі взято до уваги показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Крім цього, судом всупереч ст. 374 КПК України не вмотивовано підстави для виправдання обвинуваченого при наявності суперечливих доказів.

Таким чином, при ухваленні вироку Вінницьким міським судом Вінницької області було допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, на підставі п. 2, 4 ч. 1 ст. 409, ст. 411, 413 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 мотивовані тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

При складанні вироків суд неправильно застосував ч.1 ст. 70 КК України , не врахував що злочини , у вчиненні яких його, ОСОБА_7 визнано винним відносяться до злочинів невеликої тяжкості, тому покарання не може перевищувати 2 роки обмеження волі.

Вина у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст..129 КК України не знайшла підтвердження під час судового розгляду, недоведено наявність необхідної умови відповідальності його реальності.

Вважає невірними висновки суду щодо обтяжуючої обставини перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Також, зазначив, що визнає вину за ч.2 ст.125 КК України.

Враховуючи його особу, те, що мати є інвалідом 2 ої групи, знаходиться на його утриманні, позитивно характеризується , тяжкість злочину , вважає за можливе призначити покарання не пов`язане з позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 ; обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задоволити його апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 частково, оскільки суд апеляційної інстанції не може виправдати в зв`язку з відсутністю складу злочину, а вправі закрити кримінальне провадження за ч.1 ст.129 КК України, також звернула увагу на неправильне застосування ст.70 КК України, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечувала, потерпілу ОСОБА_9 , яка наполягала на задоволенні апеляційних скарг прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.2 ст.125 КК України ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності факту нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у апеляційних скаргах не оспорюється.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав лише в заподіянні потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Потерпіла ОСОБА_9 пояснювала послідовно, що дійсно 17.11.2013 р. ОСОБА_7 умисно заподіяв їй тілесні ушкодження.

При цьому зазначала, що ОСОБА_7 кидав її з дивану, в результаті чого вона вдарилась головою об батарею та підлогу, коли намагалась встати, а обвинувачений вдарив її ногою в обличчя і розбив верхню губу, продовжуючи свої дії схопив її обома руками спереду та став таким чином її піднімати, здавлюючи горло, схопив ззаду за шию та вдарив обличчям до столу, бив ногами по животі та по ногам, вдарив коліном в груди, знову душив за шию. Також потерпіла вказувала, що ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, будучи розлюченим, змусив її стати на коліна, притискав, взятий зі столу ніж до шиї та погрожував її вбити, що вона розцінювала, як реальні погрози, боялась за своє життя, оскільки вважала, що ОСОБА_7 міг дійсно її вбити.

Показання потерпілої є послідовними, узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема заявою потерпілої про вчинення злочину, згідно якої потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що 16.11.2013 року близько 22-00 год. до неї додому за місцем її проживання прийшов її знайомий ОСОБА_7 в нетверезому стані. Між ними виникла сварки, в ході якої останній наніс їй тілесні ушкодження та погрожував фізичною розправою ( а.с. 146) ; протоколом слідчого експерименту від 20.03.2014 р., під час проведення якого ОСОБА_9 вказувала, де, коли та яким чином ОСОБА_7 наносив їй тілесні ушкодження, яким чином утримував в квартирі та не давав можливості покликати на допомогу, погрожував їй ножем, зазначаючи, що ОСОБА_7 схопив її руками за шию і душив, та поряд з цим приставляв до неї ніж, який взяв на кухні, а іншою рукою тримав за шию.

Суд першої інстанції, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку прийняв обґрунтоване рішення щодо того, що дії ОСОБА_7 містять ознаки погрози вбивством, оскільки він не лише виказав усно зазначену погрозу, а й вчинив дії для демонстрації свого умислу, а саме демонстрацію ножа з притисканням його до шиї потерпілої, яка мала підстави реально сприймати погрозу та об`єктивно побоюватись за своє життя.

Про реальність погрози свідчить зміст, спосіб здійснення, а також агресивність ОСОБА_7 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння був розлючений.

Посилання у апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 на покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які, чергуючи в складі чергової групи, приїздили на виклик за адресою: АДРЕСА_3 та пояснювали, що потерпіла ОСОБА_9 повідомляла, що ОСОБА_7 не випускав її з квартири, наніс тілесні ушкодження, але при цьому не зазначала, що обвинувачений погрожував її вбити є безпідставними, оскільки покази вказаних свідків не спростовують висновки суду, які базуються на сукупності перевірених під час судового розгляду доказів.

Крім того, свідок ОСОБА_15 , даючи покази звертав увагу на те, що потерпіла була у стані розпачу та пригнічення , що дає підстави вважати, що такий її стан був викликаний побоюванням за життя..

Твердження у апеляційній скарзі прокурора, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 на вчинення замаху на задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом, вчинення катування потерпілої та її незаконне позбавлення волі суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Дійсно, як зазначає прокурор досудовим слідством ОСОБА_7 обвинувачувався лише в «катуванні, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій» без зазначення спеціальної мети, яке є обов`язковою для даного складу злочину.

Згідно ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, приймаючи рішення, щодо виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.127 КК України суд вищевикладене прийняв до уваги та, враховуючи те, що мета мала не лише інкримінуватись обвинуваченому, а й мала бути доведена сукупністю доказів у справі, що прокурором здійснено не було в межах судового розгляду, визначених ст.337 КПК України, не знайшов правових підстав для самостійного визначення наявності чи відсутності обов`язкової мети складу злочину, передбаченого ч.1 ст.127 КК України.

Доводи прокурора, що судом першої інстанції не взято до уваги, що в судовому засіданні, а також зі змісту обвинувачення встановлено мету катування, а також з показів потерпілої ОСОБА_9 випливає, що ОСОБА_7 16.11.2013 р. вчиняв катування відносно неї з метою примусити налагодити відносини, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 мало бути викладено прокурором з визначеною диспозицією ч.1 ст.127 КК України спеціальною метою, що зроблено не було.

У апеляційній скарзі прокурор вказує, що факт незаконного позбавлення волі потерпілої підтверджується її показами та показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які чергували в складі чергової групи і прибули на виклик до квартири ОСОБА_17 .

Однак, під час судового розгляду встановлено, що огляд місця події не проводився, показання потерпілої, що ОСОБА_7 взяв її ключі, зачинив двері, а вказані ключі викинув на шафу не перевірені та не зафіксовані.

Крім того, свідки, на яких посилається прокурор щодо вищевикладених обставин нічого не пояснювали.

Також, потерпіла пояснювала, що ОСОБА_7 відчинив двері працівникам міліції своєю парою ключів, що не зафіксовано і відповідно ці покази не знайшли підтвердження.

На кримінально-правову оцінку дій особи впливає тривалість обмеження у свободі, тому встановлення часу вчинення злочину, передбаченого ст.146 КК України є істотним, натомість обвинувачення не містить будь-якого зазначення протягом якого часу ОСОБА_7 позбавив волі потерпілу.

Твердження прокурора щодо наявності доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.153 КК України суперечать обставинам, встановленим під час судового розгляду.

З показань потерпілої вбачається, що ОСОБА_7 намагався вступити з нею у статеві зносини природним способом, про що свідчить те, що він оголився та запропонував здійснити статевий акт, а після відмови намагався силоміць розвести її ноги з вказаною метою, тобто застосовував насильство, статевий акт ОСОБА_7 не розпочав, а лише в цей час ввів палець до піхви потерпілої.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що ст.153 КК України передбачає відповідальність за насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, що передбачає доведення застосування насильства.

Натомість обвинувачення вказувала, що насильство застосовано обвинуваченим до потерпілої при спробі не задоволити статеву пристрасть неприродним способом, а вчинити насильницький статевий акт природним способом.

Враховуючи сукупність доказів, роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи», суд в дотримання вимог ст.337 КПК України прийняв законне судове рішення щодо виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.153 КК України через відсутність складу вказаного злочину в діях ОСОБА_7 .

Наявність у ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи №414 від 26.03.14 р. тілесних ушкоджень у вигляді забоїв м`яких тканин лівого надпліччя, правої кисті, внутрішньої поверхні обох стегон, передньої поверхні обох суглобів, які належать до легких тілесних ушкоджень не спростовують висновки суду, щодо виправдання ОСОБА_7 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.153 КК України.

Доводи прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог ст. 94, 370 КПК України є надуманими.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд в дотримання вимог ст.65 КК України, роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості , особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, з характеристики за місцем проживання скарг не надходило, на наркологічному та психіатричному обліку в КП ВОНД « Соціотерапія» та в ВОПЛ ім.. Ющенка не стоїть, відсутність обставин, які відповідно ст.66 КК України пом`якшують покарання, наявність обставин, яка відповідно ст.67 КК України обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

?

Заперечення у апеляційній скарзі ОСОБА_7 щодо недоведеності перебування його у стані алкогольного сп`яніння апеляційним судом не приймаються, оскільки вони спростовуються чіткими показами потерпілої та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які під час судового розгляду вказували про те, що ОСОБА_7 знаходився в стані алкогольного сп`яніння .

Застосовуючи положення ст.70 КК України та призначаючи остаточне покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів, суд в порушення вимог ст.70 КК України призначив покарання шляхом повного складання призначених покарань, не врахувавши при цьому, що обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено злочини, які відносяться до злочинів невеликої тяжкості.

За таких обставин, наявні підстави відповідно ч.1 п.4 ст.409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. 407, 405, 409, 419 КПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2015 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України, ч.1 ст. 129 КК України змінити в частині призначення покарання в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України покарання у виді 2 ( двох) років обмеження волі.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.129 КК України покарання у виді 2 ( двох) років обмеження волі .

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання у виді 3 ( трьох) років обмеження волі.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня проголошення протягом трьох місяців .

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Згідно з оригіналом: