Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/541/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.06.2015 року.Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0000074 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30 березня 2015 року.

Цим вироком :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поляновка Мелітопольського району Запорізької області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньо освітою, який не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

· 17.06.2014 року вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадський робіт на 100 годин. Вирок виконано,-
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої системи; - повідомляти кримінально-виконавчу систему про зміну місця проживання, навчання чи роботи; - періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу систему.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_7 , але апеляцій щодо нього не надходили.

Кримінальне провадження розглянуто з участю:

- прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дії обвинувачених, а також вид і розмір призначеного покарання, просить вирок суду першої інстанції в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 76 КК України змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. При покладенні на обвинуваченого обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, замість «органи кримінально-виконавчої системи» вказати «кримінально-виконавча інспекція». У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції вказав у вироку, що контроль за виконанням покарань, не пов`язаних з позбавленням волі здійснюють органи кримінально-виконавчої системи, у той час як такі функції кримінальним законодавством України, зокрема ст.76 КК України покладено на кримінально-виконавчу інспекцію. Отже, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який підтримав доводи апеляції, обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у тому, що вони, вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення за таких обставин.

11.02. 2015 року приблизно о 23 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, прийшли до приміщення погребу, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_1 , належне ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел на крадіжку чужого майна, ОСОБА_7 за допомогою лому зірвав навісний замок на вхідних дверях та проник в погреб, а ОСОБА_6 залишився біля подвір`я вказаного домоволодіння, спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб у разі виникнення небезпеки повідомити ОСОБА_7 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , повторно, таємно викрали з погребу: 20 пляшок горілки «Пшенична», ємністю 0,5 л. кожна, вартістю з урахуванням зносу 37 грн. за пляшку, а всього на суму 740 грн., які належали потерпілій ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з викраденим з місця злочину зникли та розпорядились ним на власний розсуд.

15.02.2015 року приблизно о 23 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, прийшли до приміщення погребу, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_1 , належне ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел на крадіжку чужого майна, ОСОБА_7 за допомогою лому зірвав навісний замок на вхідних дверях та проник в погреб, а ОСОБА_6 залишився біля подвір`я вказаного домоволодіння, спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб у разі виникнення небезпеки повідомити ОСОБА_7 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , повторно, таємно викрали з погребу: 20 пляшок горілки «Пшенична», ємністю 0,5 л. кожна, вартістю з урахуванням зносу 37 грн. за пляшку, а всього на суму 740 грн., які належали потерпілій ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з викраденим з місця злочину зникли та розпорядились ним на власний розсуд.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні допустимих, належних, достатніх і достовірних доказах досліджених в судовому засіданні й правильно оцінених судом та відповідає обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Судовий розгляд проведено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому враховуючи положення і вимоги ч. 2 ст. 394 КПК України, колегія суддів не входить в обговорення доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає, що його вина доказана повністю, а дії за ч. 3 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за своїм видом і розміром судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України, так як в повній мірі враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Так як в апеляції прокурор не оскаржує вид та розмір покарання призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 , відсутні апеляційні підстави для визнання призначеного йому покарання таким, що не відповідає вимогам ст. 50,65 КК України.

Тому колегії суддів вважає, що обране обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України за своїм видом і розміром відповідають меті покарання і засадам його призначення, є не тільки обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами, але й є справедливими.

Разом з цим, як обґрунтовано вказав в апеляційній скарзі прокурор, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України та покладаючи на нього обов`язки, передбачені п. 2,3, 4 ст. 76 КК України, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 поклав на органи кримінально-виконавчої системи.

Так, згідно ст. 76 КК України ( в редакції 01.09.2001 року) контроль за поведінкою засуджених здійснювали органи виконання покарань. Проте, Законом України № 1254-VI від 14.04.2009 року у ст. 76 КК України внесені зміни, згідно яких у п. 2,3,4 частини першої слова «орган кримінально-виконавчої системи», замінено у всіх відмінках і числах словами «кримінально-виконавча інспекція» у відповідному відмінку і числі. У частині другій слова «орган виконання покарань» замінено словами «кримінально-виконавчою інспекцією».

Отже, покладаючи на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України, суд повинен був вказати «кримінально-виконавча інспекція», а не «органи кримінально-виконавчої системи».

За таких обставин, апеляція прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в мотивувальній і резолютивній частині з зазначенням, що відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання чи роботи; - періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів.

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції задовольнити.

Вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , змінити в частині застосування до ОСОБА_6 ст. 76 КК України, та викласти в такій редакції.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання чи роботи; - періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

У решті вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ через Апеляційний суд Кіровоградської області протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченими у той же строк з моменту отримання її копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4