Справа № 440/450/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/7/15 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Буського районного суду Львівської області від 24 липня 2014 року,
в с т а н о в и л а:
вироком Буського районного суду Львівської області від 24 липня 2014 року засуджено:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Стробичево Мукачівського району Закарпатської області, громадянина України, без освіти, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

за ч.2 ст. 187 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі із конфіскацією усього майна, яке є власністю засудженого.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_11 рахувати з часу його фактичного затримання, тобто з 29.01.2014 року.

Запобіжний захід взяття під варту залишено без змін.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Стробичево Мукачівського району Закарпатської області, громадянина України, без освіти, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

за ч.2 ст. 187 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі із конфіскацією усього майна, яке є власністю засудженого.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_10 рахувати з часу його фактичного затримання, тобто з 29.01.2014 року.

Запобіжний захід взяття під варту залишено без змін.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволено частково, стягнуто солідарно із ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 1969,50 грн. та моральну шкоду в сумі 20000 грн., а всього 21969,50 грн.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком суду, 29 січня 2014 року о 4 год. 15 хв., ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у вагоні № 4 електропоїзда № 6384 сполученням «Красне-Здолбунів» на перегоні «Красне-Ожидів» ДТГО «Львівська залізниця», за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , спільними активними діями вчинили напад, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_7 , 1949 року народження, що виразилось у нанесенні потерпілому ударів руками та ногами по обличчю, голові і грудній клітці, від чого останній втратив свідомість. В подальшому, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 заволоділи майном потерпілого, а саме: одна дорожня сумка темно-синього кольору, вартістю 200 грн., в якій знаходились продукти харчування на загальну суму 800 грн.; термос ємкістю 1,0 літра, вартістю 150 грн., який був поміщений в чохол із шкірозамінника, вартістю 50 грн.; три рулони туалетного паперу, вартістю 1,50 грн. кожен; два господарські мила, вартістю 3,50 грн. кожен; один махровий рушник, вартістю 30 грн.; одне туалетне мило, вартістю 3 грн.; візок, вартістю 450 грн.; господарська сумка, вартістю 20 грн., в якій знаходились овочі, на загальну суму 200 грн.; шкіряні рукавиці чорного кольору, вартістю 200 грн.; переносний телевізор марки «Somy», вартістю 300 грн.; грошові кошти в сумі 367,00 грн.; окуляри, вартістю 250 грн., які знаходились в чохлі з шкірозамінника, вартістю 50 грн.; гелієва ручка, вартістю 3 грн.; в`язка механічних ключів в кількості 4 штуки, вартістю 220 грн.; електронний ключ, вартістю 45 грн.; розкладна лупа, вартістю 30 грн., чим завдали майнової шкоди потерпілому на загальну суму 3379,50 грн.
Не погоджуючись з даним вироком захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Буського районного суду Львівської області від 24 липня 2014 року та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 , відмовити у задоволенні цивільного позову про стягнення з ОСОБА_10 1969,50 грн. матеріальної та 20000 грн. моральної шкоди. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 86, 89 КПК України та взято до уваги ряд доказів, що відповідно до ст. 89 КПК України є недопустимими, а саме: протокол огляду місця події від 29.01.2014 року (Т.1 а.с.9-14), який обвинувачений ОСОБА_10 не підписував, а наявний у даному протоколі підпис не відповідає його внутрішній волі, обставини, викладені в даному протоколі є перекручені за своїм логічним змістом і таким чином підмінено справжню мету. Недопустимим доказом, на думку апелянта, є протокол пред`явлення особи до впізнання від 29.01.2014 року (Т.1 а.с.80-86), оскільки пред`явлення особи до впізнання відбулось з порушенням ст. 228 КПК України, зокрема, у протоколі пред`явлення до впізнання не зафіксовано за якими ознаками потерпілий міг упізнати підозрюваного, такі ознаки вказані вже після проведення слідчої дії відповідно до ч.3 ст. 228 КПК України та саме впізнання проведено за участі осіб, які мають різку відмінність у зовнішньому вигляді від пред`явленого до впізнання підозрюваного. Апелянт заперечує кваліфікацію діяння, оскільки суд, на думку апелянта не з`ясував факту наявності попередньої змови. Не відповідає обставинам справи висновок суду про вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки відсутні відповідні медичні висновки про такий стан, хоча це відзначено як обтяжуючу обставину. Цивільний позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, заявлена до відшкодування моральна шкода потерпілим не обґрунтована, матеріальна шкода в сумі 1969,50 грн. не підтверджена відповідними доказами щодо вартості речей, а також відсутні докази наявності цих речей у потерпілого.

Подав апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_7 , в якій просить скасувати вирок Буського районного суду Львівської області від 24 липня 2014 року та зазначає, що постановляючи вирок суд першої інстанції знехтував свідченнями машиністів електрички та не взяв до уваги тези з виступу в судових дебатах апелянта. Також, потерпілий подав доповнення до апеляційної скарги, в якому мотивує апеляційну скаргу, а саме, вказує, що обвинувачені вини у вчиненому повністю не визнали, збитки апелянту не відшкодовано, позитивні характеризуючі дані обвинувачених при судовому слідстві не підтвердились. Апелянт просить притягнути обвинувачених до відповідальності за ч.4 ст. 187 КК України та призначити покарання в межах санкції статті.

Подав апеляційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні, в якій просить вирок Буського районного суду Львівської області від 24 липня 2014 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10 змінити та ухвалити новий вирок яким визнати винним ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, визнати винним ОСОБА_10 у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначити покарання у вигляді 7 років та 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що призначене обвинуваченим покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, ступеню їх участі у вчиненні злочинного діяння та даним, що характеризують особу. На думку апелянта вказані у вироку суду першої інстанції обставини не відповідають дійсності, зокрема, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вини у вчиненому повністю не визнали, збитки потерпілому в повній мірі не відшкодовані, позитивні характеризуючи дані обвинувачених при судовому слідстві не підтвердились.

Обвинувачений ОСОБА_10 в своїх запереченнях просить не поновляти строк на подання апеляційних скарг потерпілому та прокурору, оскільки термін на подачу апеляційних скарг, на думку обвинуваченого ОСОБА_10 , закінчився 24 грудня 2014 року.

Захисник ОСОБА_8 , який виступає в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , в своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора вказує, що прокурор не обґрунтував належним чином чому призначене судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості вчиненого. Обтяжуюча обставина, на яку прокурор посилається в апеляційній скарзі, на думку захисника ОСОБА_8 , не підтверджується матеріалами справи. Також, прокурор, як вважає захисник ОСОБА_8 , не обґрунтував та не мотивував чому ОСОБА_10 слід призначити покарання у вигляді 7 років 6 місяців, а ОСОБА_11 7 років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_8 , який виступає в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , в своїх запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого вказує, що скарга є безпідставною та необґрунтованою, а описані в ній обставини не відповідають матеріалам справи та поясненням самого потерпілого, зокрема щодо повернення речей, які потерпілий вказує як такі, що не повернуті.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу свою та потерпілого ОСОБА_7 , заперечив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ; пояснення обвинувачених, захисника ОСОБА_8 , який виступає в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 , який виступає в інтересах ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 і заперечили апеляційні скарги прокурора та потерпілого; виступ потерпілого, який підтримав свою та апеляційну скаргу прокурора, заперечив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 не підлягає до задоволення, а апеляційні скарги прокурора та потерпілого слід частково задоволити, виходячи з наступного.
Згідно з першим абзацом мотивувальної частини вироку Буського районного суду Львівської області від 24.07.2014 року, судом викладене формулювання обвинувачення визнане доведеним, щодо ОСОБА_12 . Однак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при написанні по-батькові ОСОБА_12 допущено помилку та відповідно слід вважати викладене формулювання обвинувачення визнане судом доведеним вчиненого діяння, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, щодо ОСОБА_11 , оскільки такі дані стверджуються матеріалами справи, обвинувальним актом тощо,
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні вказаного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Доводи захисника викладені в апеляційній скарзі, щодо відсутності в діях ОСОБА_10 складу злочину не заслуговують на увагу із наступних підстав.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.
Згідно висновку експертизи № 201 від 04 лютого 2014 року у потерпілого ОСОБА_7 виявлено: перелом кісток носа, синці на голові, на слизових оболонках верхньої і нижньої губ, на обох вушних раковинах, на ногах, садна на обличчі, які утворились від дії тупих предметів, можливо від ударів руками и ногами, могли виникнути 29 січня 2014 і відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Апеляційні доводи захисника про те, що ОСОБА_10 не завдавав ударів потерпілому ОСОБА_7 спростовуються послідовними показами потерпілого ОСОБА_7 , який як на досудовому слідстві, так і судах першої і апеляційної інстанції ствердив те, що удари йому завдавались не лише однією особою, оскільки такі наносились одночасно із двох боків з одного боку ОСОБА_11 та з іншого ОСОБА_10 .
З протоколу одночасного допиту осіб (Т.1 а.с.181-190) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 у відповіді на запитання слідчого (Т.1 а.с.184) вказав, що ОСОБА_13 наніс один удар рукою потерпілому ОСОБА_7 . Обвинувачений ОСОБА_11 , відповідаючи на запитання слідчого (Т.1 а.с.189) зазначив, що наніс потерпілому два удари, один рукою затиснутою в кулак, другий долонею в область обличчя. Тобто, участь у заподіянні ударів потерпілому підтверджується показами самих обвинувачених.
Також, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_11 та ОСОБА_10 як такі, що вчинені за попередньою змовою групою осіб оскільки потерпілий ОСОБА_7 , який як на досудовому слідстві, так і судах першої і апеляційної інстанції вказував на те, що ОСОБА_11 на початку побиття звертався до ОСОБА_10 на незрозумілій йому мові.
Згідно з протоколом одночасного допиту між потерпілим ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_10 (Т.1 а.с.182) на запитання слідчого потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_10 стояв зліва від нього. Після чого особа, яка завдала потерпілому першого удару знову нанесла ряд ударів руками затиснутих у кулак в область голови та обличчя. Потерпілий також вказав, що ОСОБА_10 також наносив удари, так як біль відчував у лівій частині голови. Крім цього, потерпілий зазначив, що в момент коли йому було завдано першого удару, він помітив, як особа, що його спричинила кивнула головою в сторону до ОСОБА_10 , промовляючи слова незрозумілою для потерпілого мовою та припустив, що даний жест та слова незрозумілого змісту були надані в наказному порядку. З огляду протоколу одночасного допиту між потерпілим ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_11 (Т.1 а.с.188) вбачається, що у відповіді на запитання слідчого потерпілий ОСОБА_7 вказав, що ОСОБА_11 першим наніс раптовий удар в ніс.
У суду не було підстав не довіряти потерпілому, щодо якого вчинено злочин.
Щодо посилань потерпілого в доповненні до апеляційної скарги на вчинення кримінального правопорушення організованою групою та призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст. 187 КК України, то таке не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у абз. 2 п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Як вбачається із вироку суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 не визнав та просив у його задоволенні відмовити повністю. Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 не визнав та просив у його задоволенні відмовити повністю та виправдати.
Розпискою потерпілого від 30.01.2014 року (Т.1 а.с.47) підтверджено, що потерпілий отримав від слідчого ОСОБА_14 особисті речі: спортивну сумку синього кольору з частиною продуктів харчування, клітчасту сумку з сільськогосподарськими продуктами, телевізор «Somy» та грошові кошти в сумі 367 грн. Проте, частина речей не повернута, а шкода потерпілому ОСОБА_7 не відшкодована, про що потерпілий також вказує у апеляційній скарзі та доповненнях до апеляційної скарги. Крім цього, обвинувачені заявлені потерпілим вимоги щодо відшкодування шкоди заперечили та просили у задоволенні таких вимог відмовити повністю.
З огляду матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т.1 а.с.34). Також, встановлено, що згідно з поясненнями ОСОБА_15 (Т.1 а.с.16) 29.01.2014 року ОСОБА_15 знаходився вдома із своїми братами ОСОБА_16 та ОСОБА_17 де випивали спиртні напої. В поясненнях ОСОБА_18 (Т.1 а.с.19) вказано, що ввечері 28.01.2014 року ОСОБА_19 , який є племінником ОСОБА_18 , разом із синами ОСОБА_18 ОСОБА_20 1998 р.н. та ОСОБА_21 1994 р.н. вдома почали розпивати алкогольні напої. ОСОБА_11 в своїх поясненнях (Т.1 а.с.20) вказав, що 29.01.2014 року разом із своїми братами розпивали спиртні напої. ОСОБА_10 також в своїх поясненнях (Т.1 а.с.22) вказав, що 29.01.2014 року знаходився вдома разом із своїми братами, а саме ОСОБА_22 та ОСОБА_23 і разом розпивали спиртні напої. Вживання обвинуваченими спиртних напоїв 29.01.2014 року підтверджується і протоколами одночасного допиту осіб (Т.1 а.с.181-190).
Крім цього, в обвинувальному акті вказано, що обставинами, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та в стані алкогольного сп`яніння.
Однак, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції зазначає у вироку, що врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ними діяння, яке відноситься до тяжких злочинів, його наслідки, особу обвинувачених, їх характеристику з місця проживання, які характеризуються позитивно та обоє проживають в багатодітних сім`ях, а також те, що обвинувачені повернули потерпілому викрадені гроші в сумі 367 грн. та частково речі. Разом із тим, молодий вік обвинувачених, їх позитивну характеристику з місця проживання, вчинення злочину ними вперше, як і часткове відшкодування ними завданої шкоди, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, а обставиною, яка обтяжує покарання суд першої інстанції вважає вчинення обвинуваченими злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, суд першої інстанції не мотивував належним чином своє рішення щодо застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченим, не надав належної оцінки іншим доказам та обставинам, які містяться в матеріалах справи, зокрема, щодо відшкодування шкоди потерпілому. Суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність такого пом`якшення, а лише послався на обставини, що пом`якшують його покарання та не дослідив характер цих обставин, не з`ясував, чи зазначені обставини знижують ступінь тяжкості злочинного діяння, чи вказують на меншу суспільну небезпеку осіб винних. Суд першої інстанції вказаних у ст. 69 КК України вимог не дотримався та не зазначив у вироку які саме обставини кримінального провадження або дані про особу обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і яким чином впливають на пом`якшення покарання. Мотивуючи застосування положень ст. 69 КК України суд першої інстанції зазначив лише про можливість її застосування у зв`язку з встановленням чотирьох пом`якшуючих покарання обставин. Обставин що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 злочину не встановлено під час провадження в суді апеляційної інстанції.
Не мотивував суд першої інстанції також чому у вироку суду не вказано другу обтяжуючу обставину, про яку зазначено у обвинувальному акті, а саме про вчинення кримінального правопорушення, щодо особи похилого віку.
Щодо вирішеного судом першої інстанції цивільного позову, то колегія суддів вважає, що такий є мотивований та вирішений у відповідності до вимог законодавства.
Будь-яких, порушень кримінально-процесуального законодавства зазначених в апеляційній скарзі захисника, ні під час досудового слідства, ні під час розгляду справи судом першої інстанції колегія суддів не встановила.
Згідно з п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок Буського районного суду Львівської області від 24 липня 2014 року слід скасувати у частині призначеного покарання та ухвалити у цьому кримінальному провадженні новий вирок.
Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинувачених, зокрема, те, що обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав; цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 не визнали та просили у його задоволенні відмовити повністю; за місцем проживання характеризуються позитивно, не перебувають на обліку у лікаря психіатра та нарколога, молодий вік обвинувачених, вчинення злочину вперше, наявність обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вважає, що обвинуваченому ОСОБА_11 слід призначити покарання за ч.2 ст. 187 КК України у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є його власністю; обвинуваченому ОСОБА_10 слід призначити покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-
з а с у д и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
апеляційні скарги потерпілого та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити частково.
Вирок Буського районного суду Львівської області від 24 липня 2014 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити у цьому кримінальному провадженні новий вирок.
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією усього майна, яке є його власністю.
У решті вирок Буського районного суду Львівської області від 24 липня 2014 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3