Справа № 466/4259/14-к
УХВАЛА
судового засідання
15 жовтня 2014 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі:головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000193 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України

встановив:

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_4 заявив клопотання про визнання доказів недопустимими.Зокрема , про визнання недопустимими:

- висновку судово-медичної експертизи №1326 від 06.08.2013 р. з тих підстав, що у такому не зазначено час проведення експертизи, не надано відповіді на питання ,поставлені перед експертом у постанові слідчого , висновки експерта не відповідають дійсним обставинам справи,а також вимогам ст.. 101-102 КПК України.

-висновку комісійної судово-медичної експертизи №105 від 04.06.2014 р. з тих же підстав,

-протоколу проведення слідчого експерименту від 17.04.2014 р. , участь у якому брав лише один понятий, що суперечить вимогам ст..87 КПК України.

-постанову про визнання та приєднання речових доказів до матеріалів досудового розслідування ,оскільки така не відображає ні підстав ,ні процедури вилучення речових доказів.

Прокурор заперечив проти клопотання про визнання доказів недопустимими, посилаючись на те, що такі зібрані відповідно до вимог чинного законодавства.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника, потерпіла про такого заперечила.

Суд,заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши зміст клопотання, приходить до висновку щодо часткового його задоволення.

Відповідно до ст.. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими .

Відповідно до клопотання обвинувачення одним із доказів, заявлених обвинуваченням в обґрунтування вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення,є протокол проведення слідчого експерименту від 17.04.2014 р. Відповідно до ч.7 ст. 223 КПК України слідчий зобовязаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб /понятих/ для проведення слідчого експерименту. Із запропонованого в якості доказу зі сторони обвинувачення протоколу проведення слідчого експерименту від 17.04.2014 р. вбачається, що у такому приймав участь лише один понятий , що є грубим порушенням вимог КПК .

Відтак, зазначений доказ,запропонований обвинуваченням на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, не може бути судом визнаний допустимим.

Стосовно інших письмових доказів,заявлених у клопотанні захисника, такі можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду обвинувального акту шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозвязку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Очевидності недопустимості і цих доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх у взаемозвязку з іншими доказами суд не вбачає й вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість

На підставі викладеного, керуючись ст..89 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати недопустимим доказ у даному кримінальному провадженні протокол проведення слідчого експерименту від 17.04.2014 р.

У задоволенні решти вимог про визнання доказів недопустимими - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1