УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №1-247/12 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.125 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальну справу за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 грудня 2014 року, яким
раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт.
На підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання в зв`язку із закінченням строків давності.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 08.07.2011 р. близько 18 год. у ОСОБА_8 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_7 , який переріс у бійку. В результаті бійки ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани волосяної частини голови, субарахноїдального крововиливу (крововилив під м`яку мозкову оболонку) та струсу головного мозку, які є легким тілесним ушкодженням з короткочасним розладом здоров`я; забій лівого колінного суглобу з наявністю синця по зовнішній його поверхні, який є легким тілесним ушкодженням з короткочасним розладом здоров`я; поверхневу забійну рану передньої поверхні правої стопи, які є легкими тілесними ушкодженнями без короткочасного розладу здоров`я.
В апеляції потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, необґрунтований, постановлений з порушеннями норм матеріального та процесуального права, а кримінальну справу повернути Коростенському міжрайонному прокурору на додаткове розслідування. Звертає увагу на незаконну відмову судом першої інстанції у задоволенні його клопотань про виклик свідка ОСОБА_9 , який був співучасником дій ОСОБА_8 під час подій 08.07.2011 р., що підтверджується свідками ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , при тому, що результати провадження дізнання і слідчих дій з останнім, які фіксувалися належним чином у вигляді відповідних документів, згодом зникли із матеріалів кримінальної справи. Вважає, що є підстави для сумнівів у справжності підписів одного із лікарів під висновком медичної експертизи №77 від 17.06.2013 р., та суттєвими розбіжностями між зазначеним висновком та висновком медичної експертизи №84 від 12.03.2012 р. стосовно наявних тілесних ушкоджень, вважає, що слід призначити повторну судово-медичну експертизу, проведення якої доручити експертам Головного бюро СМЕ України у м.Києві. Одночасно, звертає увагу на порушення судом першої інстанції його процесуальних прав приймати участь в судовому засіданні, під час судових дебатів та оголошення вироку.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення потерпілого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляцію, пояснення засудженого, його захисника та думку прокурора, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінальної справи та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.365 КПК України (в редакції 1960 року), обговоривши наведені в апеляції доводи, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляція підлягає задоволенню з таких підстав.
Право потерпілого на участь в судовому розгляді кримінальної справи гарантовано положеннями ст.267 КПК України (в редакції 1960 року).
Відповідно до ч.2 ст.290 КПК України (в редакції 1960 року), якщо в судове засідання не з`явиться потерпілий, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, вирішує питання про розгляд справи або відкладення його в залежності від того, чи можливо у відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини справи і захистити його права та законні інтереси.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальну справу, вказаних вимог кримінально-процесуального закону не дотримався.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні 16.12.2014 року заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобливим станом здоров`я. На підтвердження клопотання, потерпілий надав суду відповідну довідку з медичної установи, згідно якої ОСОБА_7 з 15.12.2014 року знаходиться на стаціонарному лікуванні. Суд першої інстанції клопотання потерпілого задовольнив та продовжив перерву до 24.12.2014 року.
24.12.2014 року потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, проте попередньо надіслав до суду заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з перебуванням ним на стаціонарному лікуванні. В цій же заяві потерпілий зобов`язався в наступне судове засідання надати всі необхідні медичні документи на підтвердження знаходження його на лікуванні.
Суд першої інстанції, розглянувши клопотання потерпілого постановив: «враховуючи, що неявка потерпілого в судове засідання має місце з поважних причин, в судовому засіданні він неодноразово приймав участь, покази надав, заявляв клопотання, цивільного позову не заявляв, продовжити розгляд справи у відсутності потерпілого та захистити його права».
Подальший судовий розгляд справи, проведення судових дебатів та закінчення судового розгляду справи було проведено без участі потерпілого.
До апеляційної скарги потерпілим надано виписний епікриз №5437 (т.3 а.с.324), з якого вбачається, що ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні з 15.12. по 24.12.2015 року.
Аналізуючи вище наведені обставини, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було грубо порушено право потерпілого на участь в судовому розгляді кримінальної справи. Відмова суду в продовженні перерви була необґрунтованою, оскільки неявка потерпілого в судове засідання відбулася з поважних причин. Постановляючи рішення про продовження судового розгляду, суд припустився протиріч у висновках та не взяв до уваги, що потерпілий після зміни прокурором обвинувачення з ч.1 ст.122 КК України на ч.2 ст.125 КК України, продовжив підтримувати обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України, а тому, з метою належного забезпечення прав та законних інтересів, участь потерпілого в судовому засіданні була необхідною.
В ході судового слідства прокурор в порядку ст.277 КПК України (в редакції 1960 року) змінив обвинувачення з ч.1 ст.122 КК України на ч.2 ст.125 КК України.
Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст.27 КПК України (в редакції 1960 року) справа про злочин, передбачений ст.125 КК України, порушується не інакше як за скаргою потерпілого.
Як вбачається з матеріалів, кримінальна справа була порушена за ч.1 ст.122 КК України на підставі заяви ОСОБА_12 , яка є дружиною потерпілого (т.1 а.с.1, 13). В матеріалах досудового розслідування кримінальної справи мається лише заява вище зазначеної ОСОБА_12 , будь-якої заяви потерпілого ОСОБА_7 про вчинення злочину в матеріалах справи немає.
На думку апеляційного суду, зміна прокурором обвинувачення на ч.2 ст.125 КК України за обставин відсутності скарги потерпілого та його згоди із такою зміною обвинувачення, підтримання потерпілим раніше пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України, є незаконною.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи потерпілий ОСОБА_7 в ході досудового та судового слідств давав послідовні показання про причетність до заподіяння йому тілесних ушкоджень, тобто вчинення злочину, як засудженим ОСОБА_8 , так і іншої особою ОСОБА_9 . В суді першої інстанції потерпілий вказував, що під час досудового розслідування із ОСОБА_9 проводилися певні слідчі дії, однак процесуальні документи по зазначеній особі з невідомих йому причин в матеріалах справи відсутні. У зв`язку з цим, потерпілий в судовому засіданні заявляв клопотання про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, проте судом першої інстанції в задоволенні цих клопотань було відмовлено.
Викладені обставини підтверджуються протоколами допиту потерпілого ОСОБА_7 . Крім того, апеляційний суд бере до уваги, що в ході судового розгляду справи потерпілий надав суду першої інстанції, як доказ повідомлення ним органу досудового розслідування про вчинення щодо нього злочину - копію заяви та копію форми №1 на ОСОБА_9 .
Зі змісту вище вказаної копії заяви датованої 22.08.2011 року за підписом ОСОБА_7 вбачається, що останній звертався до Коростенського МВ УМВС по обставинам вчинення щодо нього злочину ОСОБА_8 та іншою особою на ім`я ОСОБА_13 . На цій копії заяви маються відповідні штампи з вхідним номером та датою реєстрації, що підтверджує дійсність подачі такої заяви в правоохоронний орган.
Натомість в матеріалах кримінальної справи оригінал такої заяви відсутній. Оцінка показанням потерпілого про вчинення щодо нього злочину також і іншою особою ОСОБА_9 в порядку ст.97 КПК України (в редакції 1960 року) органом досудового в порушення вимог ст.22 КПК України (в редакції 1960 року) не була дана.
Зазначені обставини вказують на неповноту та неправильність досудового розслідування, яка не може бути усунута в судовому засіданні та є підставою в порядку ст.367 ч.1 п.1, п.3, ст.374 ч.1 п.4, ст.278 КПК України (в редакції 1960 року) для скасування вироку з направленням справи на додаткове розслідування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.365, 366 КПК України (в редакції 1960 року) апеляційний суд, -
Апеляцію потерпілого ОСОБА_7 задовольнити. Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 грудня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_8 скасувати, а справу направити прокурору Коростенської міжрайонної прокуратури для організації додаткового розслідування.
Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :