Справа № 1-17/ 2007р.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2007 року Чортківський районний суд Тернопільської області в
складі:

головуючого суду судді ТЕСЛІ
О.П.

при
секретарі ФАШТИКОВСЬКІЙ
М.І.

з участю
прокурора ЛОБУР
В.П.

та
адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові
справу про

обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця м.Чуднів, Житомирської області, українця, громадянина України,

невійськовозобов"язаного, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого,
жителя

АДРЕСА_1, судимого 19.02.2001 р. Тернопільським міським судом

за ст.ст. 81.ч.З, 140 ч3З, 17-140 ч3З, 212, 43 КК України на 4 роки 6
місяців позбавлення

волі, звільнений 21.08.2004 р. по відбуттю покарання, у вчиненні злочинів
за ч.З ст. 185,

ч3З ст. 15-185 КК України, - ВСТАНОВИВ:

06 вересня 1998 року біля 21 год. в м.Заліщики
Тернопільської області, ОСОБА_1 з метою крадіжки проник через вікно в квартиру
ОСОБА_3 що по
АДРЕСА_2, звідки таємно викрав належні їй 660 німецьких марок, 60 доларів СІЛА
та магнітофон "Сателіт" вартістю 60 грн.

04 січня 2005 року ОСОБА_1 з метою крадіжки через зазделегідь розбите вікно
проник у квартиру ОСОБА_4 в АДРЕСА_3, однак не зміг довести свій злочинний
умисел на крадіжку до кінця, оскільки був помічений свідками і втік з місця
події.

06 січня 2005 року біля 18 год. в АДРЕСА_4, ОСОБА_1 з метою крадіжки проник
у будинок ОСОБА_5, звідки таємно викрав належне йому майно: телевізор
"ТСН" вартістю 300 грн., відеомагнітофон "Давіо" вартістю
200 грн. та дві автомагнітоли по 100 грн. кожна, всього на загальну суму 950
грн.

Підсудній ОСОБА_1 не визнав вини у вчиненні крадіжок майна ОСОБА_3 ОСОБА_5 з
проникненням у їх житло та визнав вину у вчиненні замаху на крадіжку майна
ОСОБА_4 з проникненням у його житло.

Показав суду, що доказів його винності у вчиненні крадіжок майна в ОСОБА_3
та ОСОБА_5 по справі немає. Майно в ОСОБА_3 викрадав ще в 1996 році, що було
предметом розгляду в 1997 році Підволочиським районним судом при застосуванні
щодо нього примусових мір медичного характеру. Цивільні позови не визнає. Явки
з повиною обумовленні були з чиненням на нього психологічного тиску, тому
визнав вчинення злочинів. Щиро кається, просить обрати йому міру покарання не
пов"язану із позбавленням волі і звільнити його з-під варти із залу суду.

Згідно показань потерпілої ОСОБА_3 вбачається, що 06.09.1998 року біля 21 год. вона виявила в
своїй квартирі по АДРЕСА_2 в м.Заліщики крадіжку 660 німецьких марок, 60
доларів СІЛА та магнітофона "Сателіт". У вчиненні крадіжки вона
підозрювала ОСОБА_1, якого раніше ловила в своїй хаті (т. 1 а.с. 26).

Згідно показань потерпілого ОСОБА_4 вбачається, що
04.01.2005 року під час його відсутності вдома в АДРЕСА_3 на мобільний телефон
йому подзвонив сусід і повідомив, що хтось проник в квартиру. Прибувши 09.01.2005
року додому він виявив, що в квартирі було все порозкидано, але нічого не було
викрадено (т.1 а.с.47).

Згідно показань
потерпілого ОСОБА_5 вбачається, що 13.01.2005 року в належному йому будинку в
АДРЕСА_4він виявив крадіжку телевізора "ТСН" вартістю 300 грн.,
відеомагнітофона "Оріон" вартістю 250 грн., відеомагнітофона
"Девіо" вартістю 200 грн. та двох автомагнітол вартістю по 100 грн.
кожна, яких він придбав на базарі в 2004 році (ті а.с. 88-89).

Свідок ОСОБА_6
показав суду, що після 06 січня 2005 року до нього додому приходив ОСОБА_7 який
перший раз продав його синові відеомагнітофон за 10 грн., а другий раз продав
йому телевізор за 25 грн. Магнітофон і телевізор були несправні, тому він здав
телевізор в ремонт. Через декілька днів працівники міліції вилучили в нього
куплений ним у ОСОБА_7 відеомагнітофон "Оріон" та телевізор
"ТСН", а також сумку, яку залишив ОСОБА_7.

Згідно протоколу
явки з повиною від 11.01.2005 року, вбачається, що ОСОБА_1 добровільно
повідомив органу дізнання, що на початку вересня 1998 року він вчинив крадіжку
з квартири по вул. Стуса в м.Заліщики - 660 німецьких марок, 60 доларів США та магнітофон,
який продавОСОБА_8жителю м.Заліщики (т.а.с.34).

Згідно протоколу
явки з повиною від 13.01.2005 року, вбачається, що ОСОБА_1 добровільно
повідомив органу дізнання, що 06.01.2005 року в АДРЕСА_4з житлового будинку він вчинив крадіжку двох
відеомагнітофонів, телевізора та двох автомагнітол (т. 1 а.с.75).

Згідно
протоколів огляду та вилучення від 13.01.2005 року, вбачається що викраденні
підсуднім відеомагнітофон "Оріон" та телевізор "ТСН" в
ОСОБА_5, були вилучені в ОСОБА_9 та телемайстерні в м.Заліщики, а саме
телевізор "ТСН" зданий в ремонт ОСОБА_9 (т.1 а.с.81,82,86).

Згідно постанови
про приєднання до справи речових доказів від 07.02.2005 року, вбачається, що
відеомагнітофон "Оріон" та телевізор "ТСН" визнанні
речовими доказами та повернуті на зберігання потерпілому ОСОБА_5 (т.1
а.с.90,а.с.97).

Згідно висновку
судово - психіатричних експертиз № 41від 08.02.2005 року та № 142 від 07.09.2005
року ОСОБА_1 визнаний осудним щодо скоєних злочинів. Душевним захворюванням не
страждає, не страждав такими і на момент скоєння інкримінованого йому злочину,
а виявляє та виявляв легку розумову відсталість, з незначними поведінковими
розладами обумовленими не уточненими причинами. Ці порушення в сферах психічної
діяльності не залишили та не залишають його можливості усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними (т.1 а.с. 116 -117; т.2 а.с.57 - 59). Висновки
експертиз сумнівів не викликають.

Згідно
мотивувальної частини вироку Тернопільського міського суду від 19.02.2001 року
та мотивувальної частини ухвали Підволочиського районного суду Тернопільської
області від 19.05.1997 року ОСОБА_1 не обвинувачувався та не піддавався
примусовим мірам медичного характеру відносно вчинення ним крадіжки 06.09.1998
року майна ОСОБА_3 (т.2 а.с. 185-190; 191 - 192).

Оцінюючи та
співставляючи показання підсуднього ОСОБА_1, що він вчинив крадіжку майна
ОСОБА_3 ще в 1996 році та, що цей факт був предметом розгляду в 1-997 році
Підволочиським районним судом при застосуванні щодо нього примусових мір
медичного характеру, суд приходить до висновку, що заперечення вини підсуднім
ОСОБА_1 по епізоду крадіжки 06.09.1998 року майна ОСОБА_3 -спростовуються, як
вироком Тернопільського міського суду від 19.02.2001 року та ухвалою
Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19.05.1997 року (т.2
а.с. 185-190; 191-192).

Оцінюючи та співставляючи показання підсуднього ОСОБА_1,
що він не вчиняв крадіжки майна ОСОБА_5 06.01.2005 року, суд приходить до
висновку, що заперечення вини підсуднім ОСОБА_1 по даному епізоду крадіжки
спростовуються показнням свідка ОСОБА_6, протоколами огляду та вилучення
викраденого майна, протоколом визнання викраденого майна речовими доказами з
поверненням їх потерпілому ОСОБА_5 та показаннями пісдсуднього ОСОБА_1 на
досудовому слідстві з вчиненого ним явки з повиною, які суд вважає
достовірними, як такі, що співпадають об"єктивно та мають взаємний
зв"язок доказів у їх сукупності: (т.1 а.с.75, а.с.130)

Постановою про
відмову в порушенні кримінальної справи від 12.04.2006 року прокурором
Заліщицького району не встановлено чинення працівниками Заліщицького РВ УМВС
України відносно підсуднього ОСОБА_1 будь - якого фізичного та психологічного
тиску при проведенні досудового слідства та вчинення підсуднім явок з повиною
(т.2 а.с. 166).

Аналізуючи
здобуті докази в їх сукупності суд приходить до висновку про доведеність
злочинів, а саме, що ОСОБА_1 вчинив: таємне викрадення чужого майна (крадіжку),
вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло (по епізоду крадіжки
06.09.1998 р.) і ці злочинні дії слід кваліфікувати за ч.3 ст. 185 КК України;
замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану
з проникненням у житло (по епізоду замаху на крадіжку 04.01.2005 р.) і ці
злочинні дії слід кваліфікувати за ч.3 ст. 15-185 КК України; таємне викрадення
чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло (по
епізоду крадіжки 06.01.2005 р.) і ці злочинні дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.
185 КК України.

Призначаючи вид
і розмір покарання підсудньому ОСОБА_1 у відповідності до ст. 65 КК України суд
враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного і обставини, які
пом"якшують покарання, з"явлення із зізнанням, а саме: щире каяття
підсуднього, стан його здоров"я, те, що він ріс та виховувався без батьків
і ї сиротою, вважає пизначити йому мінімальне покарання та ближче до
мінімального покарання згідно санкції ч.3 ст.185, ч.3 ст.15-185, ч.3 ст.185 КК
України у виді позбавлення волі зважаючи, що покарання має на меті не тільки
кару, а й виправлення підсуднього, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Як видно з
матеріалів кримінальної справи ОСОБА_1 вироком Тернопільського міського суду
від 19.02.2001 року був засуджений за ст.ст. 81, ч.3, 140 ч.3, 17-140 ч.3, 212,
43 КК Ураїни (з зарахуванням покарання відбутого ним за першим вироком
Тернопільського міського суду від 31.01.2000 р. до 6 місяців 22 дні позбавлення
волі) - на 4 роки 6 місяців позбавлення волі та повністю відбув це покарання і
21.08.2004 року був звільнений з місць позбавлення волі.

Після цього було
встановлено, що ОСОБА_1 винен ще у трьох злочинах, один з яких вчинив до вироку
від 19.02.2001 року ( а саме 06.09.1998 р. крадіжку майна ОСОБА_3 з
проникненням в житло, тобто злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України) і два
злочини після постановления цього вироку, а саме: 04.01.2005 року -злочин,
передбачений ст.15-185 ч.3 КК України (замах на крадіжку майна ОСОБА_4 з
проникненням в його квартиру) та 06.01.2005 року - злочин, передбачений ч.3
ст.185 КК України (крадіжка майна ОСОБА_5 з проникненням в його будинок).

Відповідно до
ч.4 ст.70 КК України та роз"яснень, викладених в п.25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 із змінами від 10.12.2004 року
"Про практику призначення судами кримінального покарання", в разі,
коли після постановления
вироку буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з
яких вчинив до, а інші - після постановления
цього вироку, покарання за останнім вироком призначається із застосуванням
як ст.70, так і ст.71 КК: спочатку - за правилами ч.І ст.70 КК - за кожен
злочин окремо, якщо їх кілька, та за сукупністю цих злочинів, вчинених до постановления вироку; після
цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України; потім - окремо за кожен злочин,
вчинений після постановления
вироку, та за сукупністю цих злочинів, і остаточно - за сукупністю вироків.

Таким чином, виходячи з вимог кримінального закону
(ст.ст. 70, 71 КК України) та вищевказаних роз"яснень Верховного Суду
України, суд призначаючи покарання ОСОБА_1 спочатку призначає покарання за
злочин, вчинений до постановления

вироку від 19.02.2001 року, тобто
за ч.3 ст. 185 КК України за крадіжку майна з проникненням в житло, що мала
місце 06 вересня 1998 року. Після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України -
за сукупністю злочинів передбачених ч.3 ст. 185 КК України (по епізоду
06.09.1998 р.) і за ст.ст. 81 ч.3, 140 ч.3, 17-140 ч.3, 212, 43 КК України (за
вироком Тернопілсьького міського суду від 19.02.2001 року при цьому суд
використовує принцип часткового складення призначених покарань та зараховує
ОСОБА_1 покарання, відбуте повністю ним за першим вироком від 19.02.2001 року.

Після цього, суд
призначає покарання ОСОБА_1 окремо за кожен злочин, які були вчиненні після
постановления вироку від 19.02.2001 року, а саме за ст. 15-185 ч.3 КК України
(за замах на крадіжку з проникненням в житло, що мала місце 04.01.2005 року) та
за ч.3 ст. 185 КК України (за крадіжку з проникненням в житло, що мала місце
06.01.2005 року та на підставі ч.І ст.70 КК України призначає покарання за
сукупністю вищевказаних злочинів щляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим.

Остаточне
покарання підсудньому ОСОБА_1 суд призначає на підставі ст.71 КК України
частково приєднавши до покарання, призначеного за сукупністю злочинів,
передбачених ст. 15-185 ч.3 і ст. 185 ч.3 КК України (по епізоду замаху на
крадіжку 04.01.2005 р. та епізоду крадіжки 06.01.2005 p.),
невідбуту частину покарання, призначеного за сукупністю злочинів, передбачених
ч.3 ст. 185 КК (по епізоду крадіжки 06.09.1998 року) і ст.ст. 81, ч.3, 140 ч.3,
17-140 ч.3, 212 КК України (за вироком від 19.02.2001 року), оскільки це не
погіршить становище засудженого.

Цивільний позов
потерпілого ОСОБА_5 суд вважає задоволити, оскільки він є підставним,
стверджується матерілами справи, а саме розпискою потерпілого ОСОБА_5 про
повернення йому частини майна на суму 550 грн., при цьому сума не відшкодованої
йому матеріальної шкоди становить 400 грн. (т. 1 а.с.90).

Цивільний позов
потерпілої ОСОБА_3 суд вважає залишити без розгляду для вирішення в порядку
цивільного судочинства, оскільки потерпіла померла (т.1 а.с.29) і спадкоємці
суду не відомі.

Речові докази по
справі відповідно до положень п.5 ст.81 КПК України злишити потерпілому ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,-

3 А СУ ДИВ:

ОСОБА_1 визнати
винним у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України (по епізоду
крадіжки 06.09.1998 р.) і призначити йому покарання у вигляді 3 (три) роки позбавлення
волі.

Відповідно до
ч.4 ст.70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, передбачених ч.3 ст. 185
КК України (по епізоду крадіжки 06.09.1998 р.) і за ст.ст.81 ч.3, 140 ч.3,
17-140 ч.3, 212 КК України ( за вироком Тернопільського міського суду від 19
лютого 2001 року) призначити покарання шляхом часткового складання призначених
покарань ОСОБА_1 у вигляді 4 (чотирьох) років 8 місяців позбавлення волі.

Зарахувати в
строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вищевказаних злочинів
відбуте повністю засудженим покарання за вироком Тернопільського міського суду
від 19 лютого 2001 року у вигляді 4 (чотирьох) років 6 місяців позбавлення
волі і вважати невідбутим 2 місяці
позбавлення волі.

ОСОБА_1 визнати
винним у вчиненні злочинів передбачених ст. 15-185 ч.3 КК України (по епізоду
замаху на крадіжку 04.01.2005 року, та ч.3 ст. 185 КК України (по епізоду
крадіжки 06.01.2005 року) і призначити йому покарання:

За ст. 15-185 ч3 КК України у вигляді 3 (трьох) років
позбавлення волі;

За ч.3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років 6
місяців позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.І ст.70 КК України призначити
покарання за сукупністю вищевказаних злочинів шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим у вигляді 3 (трьох) років 6 місяців позбавлення волі.

Остаточне
покарання ОСОБА_1призначити
на підставі ст. 71 КК України - частково приєднавши до покарання, призначеного
за сукупністю злочинів, передбачених ст.15-185 ч.3 та ч.3 ст.185 КК України (по
епізоду замаху на крадіжку 04.01.2005 року та епізоду крадіжки 06.01.2005 року)
невідбуту частину покарання, призначеного за сукупністю злочинів, передбачених
ч.3

ст.185 КК України (по епізоду крадіжки
06.09.1998 року) і ст.ст. 81 ч.3, 140 ч.3, 17-140 ч.3, 212 КК України (за
вироком Тернопільського міського суду від 19 лютого 2001 року), і остаточно
визначити до відбування у вигляді 3 (трьох) років 8 місяців позбавлення волі.

Стягнути з
ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5400 (чотириста) грн. на відшкодування матеріальної
шкоди.

Міру запобіжного
заходу до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_1 залишити тримання
під вартою і строк відбуття покарання рахувати з 11 січня 2005 року дня
затримання під вартою.

Речові докази по
справі зазначенні в постанові (т.1 а.с.97) залишити у власності ОСОБА_5

На вирок можуть бути подані апеляції протягом 15 діб з
моменту його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через
Чортківський районний суд, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же
строк з моменту вручення йому копії вироку.