Справа № 461/3506/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2015 року Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 0004791 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, який народився у м. Львові, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) вироком Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2002 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 03 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 01 рік;

2) вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2003 року за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 01 року 06 місяців позбавлення волі;

3) вироком Франківського районного суду м. Львова від 04 квітня 2005 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 04 років 06 місяців позбавлення волі

4) вироком Сихівського районного суду м. Львова від 15 грудня 2009 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 04 років позбавлення волі;

5) вироком Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до 04 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 02 роки;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , раніше неодноразово засуджений за корисливі злочини, на шлях виправлення не став і вчинив кримінальне правопорушення(злочин) за наступних обставин. 28 грудня 2014 року приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в під`їзді будинку № 13 по вул. Венеціанова у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом ривка відкрито заволодів майном ОСОБА_5 , а саме: жіночою сумкою вартістю 500,00 грн., в середині якої знаходилися грошові кошти у сумі 3000,00 грн., мобільний телефон марки «Nokia» вартістю 850,00 грн., мобільний телефон «LG L60 I» вартістю 2089,00 грн. у чохлі, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 15,00 грн., на рахунку якої були грошові кошти у сумі 20,00 грн. Своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 6474,00 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, згідно з якими він дійсно 28 грудня 2014 року приблизно о 21 год. 00 хв. побачив жінку, яка входила в під`їзд будинку АДРЕСА_3 . Коли він до неї підбіг, то ривком стягнув з її плеча сумку і з нею побіг далі по вулиці в бік трамвайного депо. Зупинившись в парковій зоні, він дістав з сумки коробку з мобільним телефоном марки «LG» та гаманець, взяв з нього гроші у сумі 3000 гривень. Телефон марки «Нокіа» у боковій кишені сумки він не побачив. Залишивши сумку з пустим гаманцем на землі він пішов додому. Готівкові кошти були витрачені на придбання речей та продуктів харчування. Через декілька днів він зателефонував ОСОБА_6 , і попросив здати до ломбарду новий телефон( в упаковці з чеком) марки «LG». Із отриманих ОСОБА_6 700 гривень він віддав останньому 150 гривень, а залишок витратив на власні потреби.

Фактичні обставини кримінального правопорушення були підтверджені в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_6 згідно яких, приблизно 28-31 грудня 2014 року, до нього зателефонував раніше знайомий ОСОБА_4 та попросив здати до ломбарду телефон, оскільки у нього начебто існували проблеми з паспортом. Телефон був новий, в упаковці з чеком, марки «LG». Погодившись, він пішов до ломбарду, отримав 700 гривень, залишив собі 150 гривень, а решту грошей передав ОСОБА_4 .

Оцінюючи показання свідка, суд вважає, що вони об`єктивно вказують на обставини, які підлягають доказуванню при розгляді даної кримінальної справи, вони є логічними і послідовними, між ними нема суперечностей, підстави для обмови у свідка відсутні, вони узгоджуються з іншими доказами по справі.

Крім показань обвинуваченого, свідка отриманих в судовому засіданні, обставини (кримінального правопорушення)злочину та винність обвинуваченого підтверджується належними та допустимими доказами, а саме:

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 19 березня 2015 року з фототаблицями, в якому зафіксовано, як обвинувачений ОСОБА_4 у присутності понятих повідомив обставини вчиненого ним злочину, за допомогою статиста показав присутнім механізм та дії, направлені на викрадення майна у ОСОБА_5 (а.с.41-46);

- даними протоколу огляду предмету від 19 березня 2015 року з фототаблицями, в якому зафіксовано огляд коробки від мобільного телефону «LG», викраденого у потерпілої;

- даними письмової заяви ОСОБА_7 від 11 березня 2015 року про добровільну передачу працівникам міліції мобільного телефону «LG», який був викрадений у потерпілої(а.с.53-54);

- даними розписки потерпілої від 25 березня 2015 року про повернення їй мобільного телефону «LG» (а.с.47).

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні, у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання у межах, встановлених санкцією статті, яка передбачає кримінальну відповідальність за скоєний обвинуваченим злочин, суд враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що відповідно до положень ст. 12 КК України, є тяжким злочином проти власності;

- особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини та відбував покарання в місцях позбавлення волі, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого. За місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває (а.с.27-40).
В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що зазначені в обвинувальному акті та підтверджені судом.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного, в силу ст. 67 КК України, не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин скоєння кримінального правопорушення(злочину), особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства, а необхідним і достатнім покаранням для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Крім того, враховуючи те, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_4 засуджений до 04 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 02 роки, відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, суд вважає необхідним до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма може бути застосована.
Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження заявлений не був. Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.373-376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, за який призначити йому покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю злочинів до покарання, призначеного за даним вироком 04 (чотири) роки позбавлення волі, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року і остаточно до відбування призначити ОСОБА_4 05 (п`ять) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1