ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 21 травня 2015 року касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина

України, судимого вироком Луцького міськрайонного

суду Волинської області від 6 березня 2012 року за

ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді

позбавлення волі на строк один рік, звільненого від

відбування покарання з випробуванням на підставі

статей 75, 76 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7,

встановив:

У касаційній скарзі прокурора викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме статей 34, 67, 71, що призвело також у наслідку до невідповідності призначеного покарання внаслідок м'якості.

В запереченнях на касаційну скаргу засуджений ОСОБА_5 просив про залишення скарги без задоволення, а вирок суду - без зміни.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2014 року засуджено ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 8 500 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 25 листопада 2014 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок суду від 18 вересня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_5 - без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 6 грудня 2012 року, приблизно о 1-ій год. 30 хв., знаходячись у приміщенні бару по вул. Рівненській, 54, у м. Луцьку, будучи у стані алкогольного сп'яніння, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ігноруючи загальновизнані правила поведінки та моральності, використавши малозначний привід для конфлікту, наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар кулаком руки зверху по голові, чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я. Після чого, ОСОБА_5 розбив належний потерпілому ноутбук, чим спричинив матеріальну шкоду на загальну суму в розмірі 5 000 грн та перервав нормальну роботу закладу.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, в касаційній скарзі не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаним правопорушенням.

Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є слушними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 6 березня 2012 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2013 року клопотання кримінально-виконавчої інспекції задоволено, ОСОБА_5 звільнено від покарання після закінчення іспитового строку, встановленого вироком суду від 6 березня 2012 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2014 року заяву прокурора про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення задоволено, вказану ухвалу суду від 14 березня 2013 року скасовано з тих підстав, що суду на час її постановлення та звільнення від покарання після закінчення іспитового строку, не було відомо про вчинення ОСОБА_5 злочину 6 грудня 2012 року, тобто під час іспитового строку (т. 2 а.к.п. 39).

В апеляційній скарзі прокурор наголошував на врахуванні цієї ухвали суду від 17 вересня 2014 року, якою скасований іспитовий строк, та постановленні нового вироку апеляційним судом, призначивши засудженому покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції всупереч наведеним положенням кримінального закону, а саме статті 71, всупереч положенням кримінального процесуального закону щодо обґрунтованості та законності судового рішення згідно зі ст. 419 КПК України, безпідставно відмовив у задоволенні апеляційної скарги. Відмовив, зокрема, у призначенні покарання за сукупністю вироків з тих підстав, що на час постановлення вироку у даному провадженні ухвала за нововиявленими обставинами не набрала законної сили, хоча на час апеляційного перегляду така ухвала набрала законної сили і суд апеляційної інстанції не був позбавлений повноважень на постановлення нового вироку.

З огляду на викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, за результатами проведення якого слід постановити законне судове рішення, мотивоване належним чином.

При цьому, суд касаційної інстанції не входить в обговорення інших доводів касаційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок м'якості та необхідності врахуванні при призначенні покарання обставини, яка обтяжує покарання, - рецидив злочину, що мають бути перевірені під час нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 25 листопада 2014 року щодо засудженого ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3