АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 213/87/15-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/304/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 15 липня 2015 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000908 на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 рогу відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Казанка Миколаївської області, громадянина України, українця, працюючого слюсарем у ФОП ОСОБА_8 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, який визнаний винним та засуджений:

- за ч.3 ст.286 КК України до восьми років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки;

- за ч.1 ст.135 КК України до двох років позбавлення волі.

Відповідно до ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш тяжким покаранням менш тяжкого, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді восьми років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 1106 гривень 82 копійки.

Задоволено цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ПАТ «СК Нова», про відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 485384 гривні. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 14616 гривень.

Задоволено цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , ПАТ СК Нова, про відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 485384 гривні. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 14616 гривень.

Питання з речовими доказами вирішено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_11

обвинувачений ОСОБА_7

захисника ОСОБА_12 ,

потерпілих ОСОБА_10 ,

ОСОБА_13 ,

ОСОБА_9

ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі, з урахуванням уточнень від 08 липня 2015 року, обвинувачений ОСОБА_7 , просить призначити йому більш м`яке покарання, застосувавши до нього ст.69 КК України та ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком.

Прокурором апеляційна скарга на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 рогу була відкликана.

Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135 КК Українита ч.3 ст.286 КК України за наступних обставин.

15 жовтня 2014 приблизно о 00 годині 15 хвилин в темний час доби, обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи належним йому технічно справним автомобілем OPEL VIVARO реєстраційний номер НОМЕР_1 з боку с. Червоне Широківського району заїхав на вул. Каткова в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу та почав з прискоренням рухатися по проїзній частині вказаної вулиці в напрямку вул. 27-го Партз`їзду.

В цей же час попереду по ходу руху автомобіля OPEL VIVARO поблизу від перехрестя з вул. Юрія Кожанова по проїзній частині вул. Каткова в смузі руху автомобіля у попутному до нього напрямку рухалися пішоходи ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

На момент виявлення вказаних пішоходів водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем OPEL VIVARO рухався зі швидкістю приблизно 70 км/год, чим порушив п.п.12.4. та 12.9. Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

- 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год;

- 12.9. Водієві забороняється: ... б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7....

Виявивши пішоходів у смузі руху автомобіля OPEL VIVARO водій ОСОБА_7 повинен був розцінити зміну обстановки як перешкоду для руху та вжити невідкладних заходів щодо зменшення швидкості руху керованого транспортного засобу до швидкості руху пішоходів або безпечно об`їхати їх, але проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін та продовжив рух у небезпечному напрямку не зменшуючи швидкості, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

- 1.5. Дії ... учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...;

- 12.3. У разі виникнення ... перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 за умови руху із дозволеною у населеному пункті швидкістю - 60 км/год і при своєчасному застосуванні гальмування після виявлення пішоходів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 мав технічну можливість уникнути наїзду на вказаних пішоходів, але внаслідок сукупності порушень вищевказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_7 на проїзній частині вул. Каткова поблизу від перехрестя з вул. Юрія Кажанова в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу вчинив наїзд керованого ним автомобілю OPEL VIVARO реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішоходів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Після вчинення наїзду на пішоходів, водій ОСОБА_7 усвідомлюючи те, що він залишає без допомоги осіб, які в темний час доби знаходяться на неосвітленій проїзній частині дороги, при цьому перебувають у небезпечному для життя стані та позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження, залишив місце події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №128 від 15.10.2014 смерть ОСОБА_15 настала внаслідок сполученої травми голови, тулубу та правої нижньої кінцівки, яка супроводжувалася неповним розривом аорти, відкритим переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливом під оболонки та в шлуночки мозку та ускладнилася розвитком гострої крововтрати.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №129 від 16.10.2014 смерть ОСОБА_16 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася переломом кісток склепіння та основи черепа, забоєм мозку, крововиливом під оболонки та у шлуночки і ускладнилася розвитком набряку мозку.

Між порушенням ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п.12.3, 12.4. та 12.9. б) Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - спричинення смерті потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є прямий причинний зв`язок. В діях пішоходів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вбачаються невідповідності вимогам п.4.1, 4.4 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з вказаним.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з урахуванням уточнень від 08 липня 2015 року, обвинувачений ОСОБА_7 , не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації своїх дій за ч.1 ст.135 та ч.2 ст. 286 КК України, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції призначаючи йому покарання, не врахував ту обставину, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся в скоєному. Крім того, за місцем проживання характеризується позитивно, веде звичайний спосіб життя, на його утриманні перебувають мати-інвалід першої групи, дружина та двоє неповнолітніх дітей. Він також не заперечує відшкодовувати потерпілим моральну шкоду. Вважає, що йому може бути призначено покарання без позбавлення волі, яке буде достатнє та необхідне для його виправлення, оскільки він усвідомлює суспільну небезпечність своїх діянь та стає на шлях виправлення. Просить застосувати до нього положення ст.ст.69, 75 КК України, призначивши йому більш м`яке покарання, враховуючи всі вищенаведені обставини та доводи, враховуючи його особу, що є можливим та справедливим, так як судом першої інстанції було призначено надто суворе покарання. Просить призначивши йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами, з випробувальним терміном на три роки.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_12 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо підтримали викладені в апеляційній скарзі вимоги про застосування відносно до обвинуваченого ст.ст.69, 75 КК України.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив колегію суддів апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 відповідно до ст.402 КПК України подали заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого та просили апеляційний суд вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні зазначених злочинів.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_7 злочину при обставинах, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч.3 ст.286 КК України та ч.1 ст.135 КК України в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст.404 КПК України (в редакції 2012 року) апеляційним судом не переглядаються.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого з приводу пом`якшення відносно нього покарання за ч.3 ст.286 КК України та ч.1 ст.135 КК України, із застосуванням до нього положень ст.ст.69, 75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно вимог ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначені покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.ст.50, 65 КК України, суд призначає покарання з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, з тим, щоб особі, яка вчинила злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті особливої частини цього Кодексу або перейти до іншого більш м`якого виду покарання не зазначеного в санкції статті.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, на строк передбачений санкцією ч.3 ст. 286 КК України та ч.1 ст.135 КК України.

Крім того, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував всі необхідні дані про особу обвинуваченого для призначення справедливого покарання (том 1 а.кп.241-243).

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є тяжким злочином та злочином невеликої тяжкості.

Крім того, судом першої інстанції на підставі ст.66 КК України враховані обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме щире каяття в скоєному, наявність на утриманні малолітніх дітей та хворої матері, часткове відшкодування шкоди потерпілим.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Обґрунтовуючи висновки щодо виду та міри покарання обвинуваченому та призначаючи йому покарання у вигляді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, суд першої інстанції виходив, як вбачається з вироку суду, не лише з характеру і ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та невеликої тяжкості, але й відповідно до статей 65, 66 КК України урахував обставини, що пом`якшують покарання, конкретні обставини справи, а також дані про особу обвинуваченого, у тому числі ті, на які посилається в апеляції обвинувачений, що раніше він не був судимим (том 3 а.кп.82), перебував на обліку у лікаря-психіатра з приводу стійкої соціально-побутової компенсації і в 2012 році був знятий з обліку (том 3 а.кп.88), у лікаря-нарколога на обліку не перебуває (том 3 а.кп.84), за місцем проживання та роботи характеризується позитивно (том 3 а.кп.91, том 1 а.кп.130), має на утримані двох малолітніх дітей ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (хворіє на атопічну екзему) та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 3 а.кп.94,95), дружина обвинуваченого не працює, доглядає за дітьми, частково відшкодував шкоду потерпілим, його щире каяття, суд також врахував стан здоров`я обвинуваченого, а саме ті обставини, що він має гіпертонічну хворобу першого ступеню. Також прийнято до уваги той факт, що обвинувачений має на утриманні матір, яка є інвалідом другої групи та потребує стороннього догляду (том 3 а.кп.97), суд також врахував думку потерпілих про суворе призначення покарання обвинуваченому.

Згідно вимог ст.75 КК України, якщо суд при призначенні особі покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69 ,75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції призначаючи йому покарання не врахував, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся в скоєному повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження. Як вбачається з вироку суду (том 1 а.кп.243) судом першої інстанції вказані обставини були враховані.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого щодо наявності ряду обставин, які пом`якшують покарання та не враховані судом першої інстанції, які б давали підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому та звільнення його від відбування покарання з випробуванням є надуманими, а тому на підставі ст.75 КК України є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів та дані про особу, та призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, є справедливим та відповідатиме вимогам ч.2 ст.50 КК України, згідно з яким покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення не виявлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409,419 КПК України , колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року у відношенні ОСОБА_7 , засудженого за ч.3 ст.286, ч.1 ст.135 КК України залишити без змін.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4