Справа № 131/497/26
Провадження № 1-кс/131/86/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026м. Іллінці

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання ст. слідчого СВ відділення поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0015917 від 03.09.2025 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Оратів, Оратівського району Вінницької області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

учасники провадження: прокурор ОСОБА_5 , ст. слідчий ОСОБА_3 , підозрюваний ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ст. слідчий СВ ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. В обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що матрос ОСОБА_4 , стрілець-снайпер в/ч НОМЕР_1 , перебуваючи у АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану умисно не повернувся з відпустки за станом здоров`я 06.03.2025. Військовослужбовець ухилявся від служби, проживаючи за місцем проживання в смт Оратів Вінницької області, до моменту виявлення поліцією 30.03.2026. Крім того, будучи прикомандированим до в/ч НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 , матрос ОСОБА_4 17.11.2025 о 09:10 самовільно залишив розташування підрозділу. Підозрюваний проводив час на власний розсуд в смт Оратів, не виконуючи обов`язків служби та не повідомляючи про себе органи військового управління, до затримання працівниками поліції 30.03.2026. З огляду на особу підозрюваного, злочин, який ним вчинений, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, слідча за погодженням із прокурором просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до такого підозрюваного строком на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , ст. слідчий ОСОБА_3 , клопотання підтримали, просили його задовольнити, зважаючи на обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу, та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 просили в задоволенні клопотання відмовити у зв`язку із відсутністю ризиків.

Вивчивши клопотання слідчого та матеріали, додані до клопотання, з`ясувавши думку осіб, які приймали участь у розгляді клопотання слідчого, проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази підозри у їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

При цьому правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

Тобто, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженні СВ ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області перебуває вказане кримінальне провадження № 0015917 від 03.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

30.03.2026 ОСОБА_4 затримано та вручено йому повідомлення про підозру в межах вказаного кримінального провадження.

Зі змісту оголошеної підозри в достатній мірі можна дійти висновку, що ОСОБА_4 може бути причетний до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування доведено наявність указаних в клопотанні ризиків. Так, до обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України слідчий суддя враховує:

вчинення підозрюваним дій, пов`язаних із переховуванням від органів досудового розслідування або суду, з огляду на те, що санкція інкримінованого злочину є такою, що спроможна в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування та думки ОСОБА_4 з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань;

незаконний вплив підозрюваного на свідків чи експертів, оскільки згідно статті 23 Кримінального процесуального кодексу України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, ОСОБА_4 матиме можливість здійснювати на свідків відповідний незаконний вплив з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, які вони надавали під час досудового розслідування, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доказами, які обґрунтовують вказані обставини є:

- протокол затримання ОСОБА_4 на підставі ст. 208 КПК України;

- рапорт про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 ;

- доповідь про самовільне залишення військової частини НОМЕР_2 ;

- акти службових розслідувань;

- допити військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

- допити військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Отже, враховуючи обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, наявність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, наявність доказів, які обгрунтовують вказані обставини, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України. Таким чином суд вважає за доцільне не визначати розмір застави у даному провадженні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів, який починати обраховувати з моменту затримання, тобто з 30.03.2026 по 28.05.2026 (включно).

Копію ухвали направити до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1» для виконання.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: