Справа № 643/8861/26
Провадження № 1-кс/643/3581/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2026 м. Харків

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Харкові клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000493 від 19.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, яке було виділено з кримінального провадження № 0001968 від 02.07.2025, -

встановив:

До слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова 30.04.2026 до Салтівського районного суду міста Харкова надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 21.01.2026, а саме з: мобільного телефону «SAMSUNG S25», IMEI 1) НОМЕР_1 , IMEI, 2) НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 21.01.2026 ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова накладено арешт на: мобільний телефон «Apple iPhone 15 2) НОМЕР_3 ; +», IMEI 1) НОМЕР_4 , IMEI; копію договору «Про здійснення догляду за дитиною до трьох років» на 3 арк, власником яких є ОСОБА_5 ; мобільний телефон «SAMSUNG S25», IMEI 1) НОМЕР_1 , IMEI, 2) НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування майном.

25.03.2026 ухвалою Харківського апеляційного суду ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 21.01.2026 змінено, та встановлено строк для проведення експертних досліджень мобільних телефонів на 3 місяці, тобто до 21.04.2026, після проведення яких власники не позбавлені процесуального права звернутись до слідчого судді з клопотанням про повернення майна. В решті ухвалу залишено без змін.

Матеріали кримінального провадження з № 0001968 від 02.07.2025 виділено в окреме провадження та присвоєно єдиний номер № 0000493 від 19.02.2026 за ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України.

В межах виділеного кримінального провадження, а саме № 0000493 від 19.02.2026за ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України призначено експертне дослідження вилучених під час обшуків мобільних телефонів, яке триває на теперішній час.

Заявник зазначає, що 3-х місячний строк сплив, власнику майна не надано жодного доказу, що вказана річ є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, є об`єктом кримінально протиправних дій, набутий кримінально протиправним шляхом, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 30.04.2026 за клопотанням відкрито провадження, призначено судове засідання, витребувано матеріали кримінального провадження, в судове засідання викликано учасників судового розгляду.

01.05.2026 від слідчого надійшла заява (вх. № 27022/26), у котрій він зазначив, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000493 від 19.02.2026 за ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України триває, у вказаному кримінальному провадженні призначено комп`ютерно-технічні експертизи до Харківського НДЕКЦ МВС України з вказаними мобільними телефонами. На даний час висновки експертів органом досудового розслідування не отримано, проведення експертиз триває. Відтак просить відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна. Також долучив копії супровідних листів, якими скеровувались постанови про призначення експертиз та вказані мобільні телефони на дослідження експертній установі.

Орган досудового розслідування про судове засідання повідомлявся, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, клопотань та заяв до слідчого судді не надходило. Така неявка не є перешкодою для розгляду матеріалів клопотання.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, про судове засідання повідомлялися належним чином, клопотань до слідчого судді не надходило.

У зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, ознайомившись з позицією органу досудового розслідування, дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна, допускається тільки у разі коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора та одночасно з цим може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права, законність та недоторканність права власності.

Засада недоторканності права власності у кримінальному провадженні випливає із поваги до права власності, позбавлення права власності та контролю з боку держави щодо використання власності, які закріплені у ст. 1 Протоколу. Особливе значення цього принципу пояснюється і закріпленням його серед загальних засад кримінального провадження (п. 9 ч. 1 ст. 7, ст. 16 КПК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено ЄСПЛ у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74, від 13.07.1979, в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Обмеження права власності не тільки має ґрунтуватися на законі, а знаходитись під дією судового контролю і мати тимчасовий характер.

У справі "Свіргунець проти України", заява № 38262/10, від 30.04.2020, ЄСПЛ навів висновки про те, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Власник майна, ініціюючи перед слідчим суддею питання щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а саме, звернувшись до слідчого судді з даним клопотанням, має обґрунтовані підстави, вважати, що такий спосіб захисту його прав є належним.

Об`єктом судового контролю слідчого судді, серед іншого, є оцінка того, чи відповідні процесуальні дії не мають характер надмірного втручання у право власності володільця майна.

З аналізу зазначених вище норм процесуального законодавства вбачається, що навіть якщо ухвалою слідчого судді про обшук надано дозвіл на вилучення певного майна, яке у подальшому було арештоване, це не може бути перешкодою для перевірки наявності підстав для обмеження власника майна у його конституційному праві володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

У рішенні ЄСПЛ від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України», заява N 23543/02, від 02.11.2006, серед іншого, Суд прийшов до висновку про те, що верховенство права між іншим (inter alia) передбачає, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль дає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Наведена справа стосувалася оцінки питання втручання у приватне життя, а отже таку позицію можна вважати дотичною і до питання вилучення майна у кримінальному провадженні, тобто мирного володіння таким майном.

Норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, вказують на те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При ухвалені судового рішення враховано, що до особи яка є власником або володільцем майна, має бути застосована належна правова процедура.

У рамках судового контролю в кожному окремому випадку слідчий суддя зобов`язаний перевірити законність дій, їх легітимну мету та необхідність в демократичному суспільстві.

Нормою ст. 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Завдання кримінального провадження превалюють над будь-якими міркуваннями, припущеннями та неперевіреними відомостями.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться принцип публічності, який визначає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Пунктом 2 частини 1 статті 174 КПК України встановлено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Встановлено, що на сьогоднішній день досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000493 від 19.02.2026 за ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України триває.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25.03.2026 встановлено строк для проведення експертних досліджень мобільних телефонів IPHONE 15+ IMEI1: НОМЕР_4 IMEI2: НОМЕР_3 ; SAMSUNG S25 IMEI1: НОМЕР_1 ІМЕІ2: НОМЕР_5 в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000493 від 19.02.2026 року за ч.3 ст. 358, ч.3 ст. 190 КК України на строк 3 місяці, тобто до 21 квітня 2026 року, після проведення яких власники не позбавлені процесуального права звернутися до слідчого судді з клопотанням про повернення майна.

Під час досудового розслідування призначено комп`ютерно-технічну експертизу з вказаними мобільними телефонами, яка наразі триває, висновки не отримано.

Європейським судом з прав людини у справі "Смірнов проти України", заява № 36853/09, від 18.12.2018 було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

Тобто в рамках судового контролю слідчий суддя у кожному конкретному випадку повинен перевірити баланс публічного та приватного інтересів, законність кожної дії, її легітимну мету та необхідність у демократичному суспільстві.

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, слідчий суддя приходить до висновку, що підстави для продовження арешту майна на даний час не відпали, а скасування арешту майна наразі може ускладнити досягнення завдань кримінального провадження, порушивши тим самим засади його здійснення.

На підставі наведеного вище, керуючись загальними засадами кримінального провадження, з метою виконання його завдань, в рамках застосування належної правової процедури, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 2, 7, 16, 22, 23, 25, 26, 40, 132, 174, 221, 309, 372 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000493 від 19.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, яке було виділено з кримінального провадження № 0001968 від 02.07.2025, накладеного ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 21.01.2026 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 05.05.2026 о 10:45.

Слідчий суддя ОСОБА_1