Справа № 570/3611/25
номер провадження 1-кп/570/120/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області у складі колегії

головуючий суддя ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката адвоката ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

з участю обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_17 ,

під час проведення в залі суду відкритого судового засідання в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні № 0000950 по обвинуваченню

- ОСОБА_13 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.146, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

- ОСОБА_14 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.345 КК України,

- ОСОБА_15 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

- ОСОБА_16 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.146, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в :

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_13 закінчується 03.05.2026 р.

Прокурор ОСОБА_5 (старший групи прокурорів) звернувся з клопотанням про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, заборонивши йому з 23 год. 00 хв. по 06 год 00 хв. наступної доби залишати місце свого проживання, з продовженням покладених на нього обов`язків відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України.

У відповідь на дане клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту захисником обвинуваченого ОСОБА_13 адвокатом ОСОБА_9 подано письмове заперечення, в якому, покликаючись, серед іншого на положення ст. 616 КПК України, просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_13 у вказаному кримінальному провадженні та скасувати запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_13 у виді домашнього арешту в певну пору доби із забороною залишати житло з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. та процесуальні обов`язки, покладені на обвинуваченого ОСОБА_13 .

Також 20.04.2026 р. на адресу суду в системі «Електронний суд» надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_9 про зупинення судового провадження, що здійснюється відносно обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі №570/3611/25 за матеріалами кримінального провадження №0000950 від 19.12.2023 р. до його звільнення з військової служби або припинення існування обставин, які унеможливлюють обвинуваченого брати участь у судовому розгляді.

В обґрунтування вказаного клопотання захисник вказує, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) полковника ОСОБА_18 за №99 від 09.04.2026 р. молодшого сержанта ОСОБА_13 (наказ командира в/ч НОМЕР_1 за №63 РСдск від 09.04.2026) призначено на посаду розвідника групи загону вказаної військової частини.

Згідно з довідкою Формою 5 №9049 від 14.04.2026 р., молодший сержант ОСОБА_13 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зробленого 20.04.2026 р. через мобільний застосунок Міністерства оборони України «Резерв+» ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий з військового обліку на підставі абз. 3 п.2 ч.5 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наводить положення ст.1 ЗУ «Про оборону України» від 06.12.1991 р., Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», ст.1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», ч.6 ст.2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.65 Конституції України та вказує, що обвинувачений ОСОБА_13 виконує свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, проходить військову службу за контрактом під час загальної мобілізації в період дії воєнного стану, у складі групи загону в/ч НОМЕР_1 , буде залучений до захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, перебуваючи безпосередньо в районах бойових дій і не зможе брати безпосередню участь у судових засіданнях, а також з метою недопущення порушення права обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, є необхідність в зупиненні судового провадження стосовно обвинуваченого до припинення існування обставин, які унеможливлюють обвинуваченого брати участь у судовому розгляді.

Прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з підстав та обґрунтувань, наведених у ньому. Заперечили проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_13 про зупинення кримінального провадження. Щодо позиції захисту про скасування запобіжного заходу у порядку ст. 616 КПК України заперечили, виходячи з дискреції сторони обвинувачення.

Потерпілі та представник потерпілої ОСОБА_19 - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_13 та заперечують проти задоволення клопотання про зупинення судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_13 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 та його захисники підтримали вказане клопотання про зупинення провадження, просять його задовольнити. Заперечили проти задоволення клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Підтримали письмове заперечення на клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та просять відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_13 у вказаному кримінальному провадженні та скасувати запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_13 у виді домашнього арешту в певну пору доби із забороною залишати житло з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. та процесуальні обов`язки, покладені на обвинуваченого ОСОБА_13 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримав позицію захисту та вказує про можливість обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Колегія суддів, вивчивши клопотання прокурора, сторони захисту та, беручи до уваги думку сторін кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Ухвалою колегії суддів Рівненського районного суду Рівненської області від 20.01.2026 обвинуваченому ОСОБА_13 змінено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у визначену пору доби строком на два місяці, тобто до 20.03.2026 р., заборонивши йому з 23.00 по 06.00 наступної доби залишати місце свого проживання та продовжено строк процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.294 КПК України.

Підставою для продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання у нічний час доби: з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин та одночасним покладенням ряду обов`язків за ч. 5 ст. 194 КПК України наразі є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також існування ризиків, що до теперішнього часу наявні та не зменшені, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно положень ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України, клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу повинно містити виклад обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Протягом розгляду цієї справи в якості підстав застосування до ОСОБА_13 запобіжного заходу та продовження строку його дії стороною обвинувачення зазначається про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та існування ризиків, що він може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

-переховуватися від суду з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності;

-незаконно впливати на потерпілу та свідків, шляхом висловлення погроз, умовляння чи переконання, з метою примушування їх відмовитися від дачі показань або до дачі завідомо неправдивих показань для уникнення ним та іншими співучасниками кримінального правопорушення кримінальної відповідальності.

-вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, хоча ОСОБА_13 і вважається раніше не судимим в порядку ст. 89 КК України, однак обвинувачується, як організатор вчинення злочинів у цій справі.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення у справі «Клішин проти України).

Зазначення в клопотанні прокурора вказаних ризиків достатньо обґрунтовані та на даний час вказують на наявність та існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений на даний момент може залишити своє місце проживання, буде переховуватися від суду з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності та вчинить інше кримінальне правопорушення. Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час розгляду вказаного кримінального провадження.

Колегія суддів при розгляді чергового клопотання щодо застосування (продовження або зміни) запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_13 бере до уваги мотиви та аргументи, викладені як в клопотанні сторони обвинувачення, так і в клопотанні сторони захисту, а також звертає увагу на оцінку колегії суддів Рівненського апеляційного суду щодо підстав та мотивів, викладену в ухвалі щодо застосування запобіжного заходу обвинуваченому у виді цілодобового домашнього арешту.

Колегією суддів у даному випадку взято до уваги правовий висновок ЄСПЛ, наведений у рішенні у справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

На теперішній час аргументи прокурора щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, зазначені у клопотанні про продовження строку застосування до ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби не змінилися, як не змінилися й наведені вище обставини справи, що були оцінені колегією суддів Рівненського апеляційного суду.

Колегія суддів при вирішенні вказаного клопотання прокурора щодо доведення існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які є підставою для застосування до ОСОБА_13 запобіжного заходу, зауважує наступне.

Щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися в світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Тобто, ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_13 від суду в контексті тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення в якому він обвинувачується, не може бути самостійною підставою для утримання особи під вартою, що неодноразово зазначалося у рішеннях ЄСПЛ та вимог ст. 5 Конвенції (мається на увазі «Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року»), зокрема у рішенні ЄСПЛ від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою» повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Врахування наявності родинних та дружніх зав`язків обвинуваченого ОСОБА_13 зі свідками, які не допитані як свідки під час судового розгляду, не доводить ризику тиску на вказаних осіб з метою зміни чи відмови від давання показань.

Складовою загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження доказів, а тому місцевий суд не в праві посилатись на вказаний в клопотанні прокурора аудіозапис без його дослідження.

Тому, оскільки на вищезазначений аудіо, яким зафіксовано як ОСОБА_13 погрожує свідкам прокурор вкотре покликається в своєму клопотанні про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_13 , тому колегія суддів повторно зазначає, що не може посилатися на наявний в матеріалах справи аудіозапис, в якому зафіксовано як обвинувачений ОСОБА_13 погрожує свідкам, як ризик впливу обвинуваченого ОСОБА_13 на свідків, оскільки такий у судовому засіданні не досліджувався і в клопотанні їх прізвищ не вказано.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_13 іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності судом не може братися до уваги, оскільки в силу положення ст. 89 КК України, ОСОБА_13 вважається таким, що раніше не судимий. Вказана позиція зазначена в ухвалі Рівненського апеляційного суду відносно ОСОБА_13 від 12.10.2025 та базується на правовому висновку Касаційного кримінального суду у справі № 739/1140/18. А також дана позиція викладена колегією суддів у попередній ухвалі про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Зважаючи на вищевказану практику колегія суддів зазначає, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до покарання і за визначених законом умов тягне настання для такої особи відповідних наслідків. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим. З витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», убачається, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 21.04.2026 р. є особою, стосовно якої відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості відсутні.

Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що на теперішній час аргументи прокурора щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, зазначені у клопотанні про продовження строку застосування до ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не змінилися, тому наведені вище обставини справи, оцінені судом вказують на наявність достатніх підстав щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді домашнього арешту з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби.

Принцип пропорційності у кримінальному процесі, згідно з практикою ЄСПЛ, вимагає балансу між цілями держави (покарання, запобігання злочинам) та правами особи, змушуючи обмежувальні заходи бути необхідними, адекватними, і найменш обтяжливими, що є ключовим критерієм оцінки правомірності втручання у права людини.

Колегія суддів, зважаючи, на ту обставину, що існування ризиків має відповідати стандартам доведення, сформованим практикою ЄСПЛ, на момент вирішення питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому приходить до висновку про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Застосування обвинуваченому ОСОБА_13 строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти завдань провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Наведені прокурором в клопотанні підстави для продовження строку дії домашнього арешту у певний час доби обвинуваченому ОСОБА_13 є належним чином обґрунтованим і вмотивованим, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, а саме того, що, зокрема обвинувачений може переховуватися від суду, на даний час не змінилися.

Наведені в клопотанні, поданому прокурором щодо продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого, ризики доводяться матеріалами кримінального провадження, у тому числі тими, що характеризують обвинуваченого, його вік та стан здоров`я.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому враховується у сукупності обґрунтованість обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке обвинуваченому за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених ст.177 КПК України.

Суд, при оцінці обставин можливості застосування інших менш суворих запобіжних заходів до обвинуваченого, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, дані про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Кучерук проти України».

Щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_9 про зупинення судового провадження.

Як убачається з копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) полковника ОСОБА_20 №99 від 09.04.2026 р., молодшого сержанта ОСОБА_13 призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09.04.2026 р. №63 РСдск на посаду розвідника групи загону в/ч НОМЕР_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статті 4, 19, 20 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та пунктів 15, 16,18, та 23 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, прийнятий на військову службу за контрактом осіб рядового складу Збройних Сил України строком на три роки, з 09.04.2026 зарахувати до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .

Отже, обвинувачений ОСОБА_13 перебуває на військовій службі за контрактом.

Також до суду захисником подано довідку Форми 5 №9049 від 14.04.2026 р., з якої убачається, що молодший сержант ОСОБА_13 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 . Вказана довідка видана для подання у Рівненський районний суд Рівненської області.

Згідно ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» видами військової служби є: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Отже, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, та військова служба за контрактом не є тотожними.

Відповідно до ч.1 ст.335 КПК України у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Разом з тим, згідно долученої до клопотання копії витягу із вищевказаного наказу №99 від 09.04.2026 р. встановлено, що ОСОБА_13 прийнятий на військову службу за контрактом осіб рядового складу ЗСУ строком на три роки.

Зупинення судового провадження у справі є тимчасовою перервою у здійсненні провадження судом, що викликана однією із визначених у ст. 335 КПК України обставин, після усунення якої судове провадження продовжується. Тобто рішення про зупинення судового провадження не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, а лише відтерміновує його в часі (ухвала Верховного Суду від 01.01.2023 року №991/4509/22, провадження №51-4269ск22).

Згідно з приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення ч.1 ст.21 КПК України гарантують кожному право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до ч.1 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені КПК України строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Згідно вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, зокрема захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку є необхідним, в тому числі, задля захисту прав саме обвинуваченого, а збільшення судового розгляду в часі (зумовлене зупиненням), навпаки, може призвести до порушення прав, в тому числі і прав обвинуваченого ОСОБА_13 .

Таким чином, добровільна мобілізація обвинуваченого сама по собі не може бути безумовною підставою для зупинення судового розгляду. Відповідно до ст. 335 КПК України таке зупинення можливе лише за наявності обставин, які об`єктивно перешкоджають, ускладнюють або виключають можливість участі обвинуваченого у судовому розгляді. З огляду на це суд при прийнятті рішення повинен взяти до уваги не тільки формальну відповідність фактичним обставинам, але й характер обов`язків при проходженні військової служби, місце та умови несення військової служби, час, коли відбулась мобілізація, стадію судового розгляду та поведінку обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурором повідомлено про скерування запиту до Міністерства оборони України з приводу проходження обвинуваченим ОСОБА_13 військової служби. Проте такий запит в межах судового засідання суду не надано.

Також у судовому засіданні встановлено, що захисник ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_9 звертався із запитом до в/ч НОМЕР_1 щодо порядку та умов проходження військової служби обвинуваченим ОСОБА_13 .

Із долученої відповіді командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_18 на адвокатський запит вх.3715 від 23.04.2026 р. вбачається, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 09.04.2026 р. по теперішній час. Вищевказаний військовослужбовець знаходиться у відпустці за сімейними обставинами від 20.04.2026 р. по 24.04.2026 р. Щодо надання іншої інформації запитуваної у запиті інформує, що відповідно до статті 21 Закону України «Про інформацію», наказу Міністерства оборони України від 17.10.2023 р. №605 «Про затвердження Переліку відомостей Міністерства оборони України, які містять службову інформацію (ПСІ-2023)», запитувані відомості належать до інформації з обмеженим доступом. Враховуючи вищенаведене, військовою частиною НОМЕР_1 запитувана у адвокатському запиті інформація надається частково.

Зважаючи на вище викладене, а також на відсутність відомостей про неможливість забезпечення участі, з урахуванням виконання обов`язків військової служби, обвинуваченим ОСОБА_13 безпосередньо або дистанційно, шляхом відеоконференцзв`язку у судових засіданнях під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, розгляд вказаного клопотання про зупинення судового провадження є передчасним. Тому для розгляду вказаного клопотання, поданого в порядку ст.335 КПК України, за відсутності таких відомостей суд, керуючись ст. 2, 9, 335 КПК України, вживає заходи для отримання таких відомостей шляхом зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 надати Рівненському районному суду Рівненської області відомості щодо можливості забезпечення участі, з урахуванням виконання обов`язків військової служби, обвинуваченого ОСОБА_13 безпосередньо або дистанційно, шляхом відеоконференцзв`язку у судових засіданнях, відповідно до графіку судових засідань, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182, 183, 194, 197, 331, 335, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, колегія суддів, -

постановила:

Клопотання прокурора задоволити.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 24 червня 2026 року, заборонивши йому з 23 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступної доби залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Продовжити строк процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених на обвинуваченого ОСОБА_13 , а саме:

-прибувати за кожною вимогою до суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-залишити на зберіганні відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- не відвідувати місця проживання та роботи свідків та потерпілої ОСОБА_6 ;

-утримуватися від спілкування з обвинуваченими, потерпілою ОСОБА_6 та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 надати Рівненському районному суду Рівненської області відомості щодо можливості забезпечення участі, з урахуванням виконання обов`язків військової служби, обвинуваченого ОСОБА_13 безпосередньо або дистанційно, шляхом відеоконференцзв`язку у судових засіданнях, відповідно до графіку судових засідань, поданого до військової частини завчасно, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження.

У розгляді клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_9 про зупинення судового провадження, що здійснюється відносно обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі №570/3611/25 за матеріалами кримінального провадження №0000950 від 19.12.2023 р. до його звільнення з військової служби або припинення існування обставин, які унеможливлюють обвинуваченого брати участь у судовому розгляді оголосити перерву до надходження запитуваної інформації з військової частини НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3