Справа №: 148/202/25
Провадження № 1-кп/148/43/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника обвинуваченої ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6

ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчин клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0000445 від 29.05.2024 року відносно ОСОБА_4 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Тульчинського районного суд Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримала раніше подане клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 .

Клопотання мотивує тим, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується за ст. 286 ч. 2 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років. З часу застосування домашнього арешту у певний час доби, попередньо зазначені ризики передбачені п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 може переховуватись від суду, не зменшились, враховуючи, що ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 26.09.2025 року строк дії зазначеного запобіжного заходу продовжено до 24.11.2025.

В судове засідання, призначене на 21.11.2025 обвинувачена ОСОБА_4 не з`явилася. До суду 20.11.2025 захисником обвинуваченої подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням на стадіонному лікуванні в неврологічному відділені № 3 Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка з 19.11.2025». Строк запобіжного заходу закінчився.

Згідно з листом Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка № 31/11739 від 26.11.2025, по медичним показникам та стану здоров`я ОСОБА_4 може приймати участь у судовому засіданні. Таким чином, причина неявки обвинуваченої не була поважною. Крім того, в судове засідання 23.12.2025 обвинувачена також не з`явилася, тим самим ухиляється від явки до суду, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та лише такий вид запобіжного заходу може гарантувати виконання обвинуваченою ОСОБА_4 її процесуальних обов`язків. Можливість застосування до ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років, у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України свідчить про те, що ризик переховування від суду з часом не зменшився, враховуючи, що остання вину у вчиненні тяжкого злочину не визнає, крім цього, остання перебуває на пенсії, жодних обмежень для виїзду за кордон у неї немає, тому вона може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце свого проживання, а під загрозою застосування суворої міри покарання може здійснити спроби переховуватись від суду. Вище перераховані обставини, свідчать про неможливість запобігання наявним у провадженні ризикам шляхом застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, адже не може обмежити можливість ОСОБА_4 , вчинити вищезазначені діяння, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин та беручи до уваги, що вказані вище ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному конкретному випадку є недоцільними і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним ризикам, просила клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_4 щодо клопотання прокурора заперечувала, пояснила, що не з`являлася до суду, оскільки перебувала у медичному закладі де проходила лікування, просила обрати домашній арешт по АДРЕСА_1 .

Захисник обвинуваченої, адвокат ОСОБА_5 також просив застосувати домашній арешт по АДРЕСА_1 , оскільки ризики заявлені прокурором необґрунтовані.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представник, адвокат ОСОБА_8 підтримали клопотання прокурора, просили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження, суд виходить зі слідуючого.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

За змістом статей 131-132 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 177 Кримінального процесуального кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Так, із матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 2 ст. 286 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами чи без такового, суд також враховує тяжкість покарання, яка їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні злочину, наслідки вчинення кримінального правопорушення від якого загинула людина, особу обвинуваченої, яка вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, раніше не судима, має постійне місце проживання та реєстрації, крім цього суд враховує вік обвинуваченої, яка являється людиною пенсійного віку, а також те, що остання має сина, який на даний час проживає за межами України та зі слів обвинуваченої консультує її по даному кримінальному провадженні, жодних обмежень для виїзду за кордон у неї немає, тому вона може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце свого проживання, а під загрозою застосування суворої міри покарання може здійснити спроби переховуватись від суду, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі.

Крім цього суд також враховує інші дані про особу обвинуваченої, зокрема, з наданих стороною захисту медичних документів установлено, що ОСОБА_4 має ряд хронічних серцево-судинних захворювань, що зумовлює часте відвідування закладів охорони здоров`я. Також суд враховує, що обвинувачена перебувала на стадіонному лікуванні в неврологічному відділені № 3 Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка з 19.11.2025 по 28.11.2025 року з діагнозом: Інші уточнені ураження центральної нервової системи Хронічна ішемія мозку ІІ-ІІІ ст. з множинними лакунарними інфарктами в півкулях головного мозку, стійкий цефалгічний та вестибуло-атактичний синдром, синкопальні стани в амнезі. З 19.12.2025 по 30.12.2025 року обвинувачена перебувала на стаціонарному лікуванні у відділені № 4 Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка з діагнозом змішані диссоциативні (конверсійні) розлади.

Такі обставини в значній мірі ускладнюють повсякденний побут підозрюваної у випадку тримання під вартою та є надмірним невиправданим втручанням в особисте життя, яке не пов`язано із забезпеченням завдань кримінального провадження.

Щодо доводів прокурора про допущене 21.11.2025 та 23.12.2025 порушення підозрюваною домашнього арешту суд зазначає, що відповідно до долучених документів, зокрема медичних документів, остання не з`являлася у судові засідання у зв`язку з перебуванням на лікуванні у медичному закладі.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу, як уже зазначалось вище, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Необхідно також врахувати положення ч. 4 ст. 194 КПК України, за змістом якої якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення також існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя, суд мають право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На переконання суду стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Натомість з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також даних про особу обвинуваченої, на переконання суду відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, натомість належним і достатнім запобіжним заходом, який забезпечить виконання нею покладених обов`язків, може бути домашній арешт із забороною залишати житло в певний період доби.

Так, застосування домашнього арешту передбачає відчутне втручання у приватне життя особи шляхом покладання на неї за рішенням суду заборон та обмежень. Із цих підстав за оцінками Європейського суду із прав людини домашній арешт розглядається в тій самій площині, що й тримання особи під вартою, оскільки він пов`язаний із позбавленням свободи, виходячи з розуміння положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Виходячи з переліку запобіжних заходів, закріплених у ст. 176 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Такий запобіжний захід має застосовуватися у тих випадках, коли застава є занадто м`яким запобіжним заходом, а тримання під вартою - занадто суворим. Отже, за ступенем суворості такий захід межує з позбавленням волі у значенні ст. 5 КЗПЛ. Зокрема, у справі "Вітторіо і Луіджи Манчині проти Італії" ЄСПЛ зазначив, що і тримання під вартою у в`язниці, і домашній арешт були для заявників позбавленням свободи, виходячи із розуміння пп. "с" п. 1 ст. 5 КЗПЛ.

Домашній арешт за своєю сутністю є комплексом призначених за рішенням суду заборон і обмежень, які накладаються на підозрюваного (обвинуваченого) у зв`язку з його повною чи частковою ізоляцією у певному приміщенні, спрямовані на досягнення мети цього запобіжного заходу, реалізуються й контролюються правоохоронними органами у взаємодії з органом прокуратури, у чиєму провадженні знаходиться справа.

Таким чином з урахуванням установлених фактичних даних кримінального провадження, особи обвинуваченої, її репутації та соціальних зв`язків, до останньої можливо застосувати домашній арешт із забороною залишати житло в певний період доби та такий запобіжний захід цілком забезпечить виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

Також з метою забезпечення кримінального провадження суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-179, 184, 194КПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту по АДРЕСА_1 із забороною залишати житло з 22:00 години до 06:00 годин наступної доби.

Встановити термін дії ухвали по 28 березня 2026 року

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

-прибувати за першою вимогою до суду;

-повідомляти суд про зміну місця проживання чи роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд з України.

Копію ухвали для виконання та здійснення контролю надіслати органу поліції за місцем проживання обвинуваченої.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1