ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1233/23

Провадження № 11-кп/820/252/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000791 від 07 травня 2023 року, за спільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 січня 2026 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шманьківці Чортківського району Тернопільської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, пенсіонера, не має судимостей,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 4 000 (чотирьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 (шістдесят вісім тисяч) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну та моральну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, у загальному розмірі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 ,третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про стягнення моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, задоволено повністю.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, в розмірі 15 000 (п`ятнадцяти тисяч) грн.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, в розмірі 140 847,95 грн (ста сорока тисяч восьмисот сорока семи грн дев`яноста п`яти коп).

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_11 відмовлено.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Хмельницького районного суду Хмельницької області від 12.05.2023 на автомобіль марки «Skoda» моделі «Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 , та автомобіль марки «Volkswagen» моделі «CC», д.н.з. НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_11 .

Судом вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду,06 травня 2023 року приблизно о 18год 15 хв ОСОБА_6 керував належним йому автомобілем марки «Skoda» моделі «Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 (далі автомобіль «Skoda»), та рухався по другорядній дорозі, що пролягає від ТОВ «Тепличний комбінат «Західний», розташованого за адресою: м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, вул. Енергетиків, буд. 31, до перехрестя з головною дорогою вул. Енергетиків м. Нетішина, зі швидкістю приблизно 20 км/год.

Порушуючи вимоги п.п.1.5, 2.3 (б), 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху (далі ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, він проявив неуважність, внаслідок чого не надав перевагу в русі автомобілю марки «Volkswagen» моделі «СС», д.н.з. НОМЕР_3 (далі автомобіль «Volkswagen»), під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався по головній дорозі на вул. Енергетиків із боку вул. Варшавської м. Нетішина в напрямку Хмельницької АЕС, що розташована за адресою: м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, вул. Енергетиків, буд. 20.

ОСОБА_6 виїхав на вищевказане перехрестя нерівнозначних доріг, де допустив перехресне зіткнення лівою передньою бічною частиною керованого ним автомобіля «Skoda» з передньою правою частиною автомобіля «Volkswagen».

Отже, своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 (б), 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» ПДР, відповідно до яких:

- п.1.5 розділу «Загальні положення»: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеки чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п.2.3 (б) розділу «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів»: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.16.11 розділу «Проїзд перехресть»: на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;

- знак 2.1 «Дати дорогу» підрозділу 33.2 «Знаки пріоритету» розділу 33 «Дорожні знаки»: водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 «Напрямок головної дороги» транспортним засобам, що рухаються головною дорогою.

Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП):

- пасажирка автомобіля марки «Skoda» ОСОБА_12 , яка перебувала на передньому пасажирському сидінні, отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку; ретроградної амнезії; забою м?яких тканин і підапоневротичної гематоми лівої лобно-тім?яної ділянки голови; закритої травми живота; забою передньої черевної стінки; підшкірної гематоми черевної стінки; забою м?яких тканин клубової ділянки зліва на рівні крила клубової кістки тазу; саден у ділянці гребенів здухвинних кісток тазу; гематоми в лівій клубовій ділянці черевної порожнини, які за своїми характером відносяться до категорії тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості як таке, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- водій автомобіля марки «Volkswagen» ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку; множинних підшкірних гематом; саден і забоїв обличчя; забоїв волосистої частини голови, які за своїм характером відносяться до категорії тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості як таке, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- пасажир автомобіля марки «Volkswagen» ОСОБА_13 , який перебував на передньому пасажирському сидінні, отримав тілесне ушкодження у вигляді осадненої рани верхньої губи, яке за своїм характером відноситься до категорії тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості;

- пасажир автомобіля марки «Volkswagen» ОСОБА_10 , який перебував на задньому пасажирському сидінні, отримав тілесні ушкодження у вигляді: 1) закритого перелому лівої лопатки та закритого перелому лівої ключиці, які за своїм характером відносяться до категорії тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості як таке, що спричинило тривалий розлад здоров?я понад 21 день; 2) закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку; множинних забоїв та осаднень м`яких тканин обличчя; рваної рани лівої вушної раковини; забою правої кисті; забійної рани правої кисті; осаднення передньої поверхні правої гомілки, які за своїм характером відносяться до категорії тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості як таке, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вищевказані порушення Правил дорожнього руху, допущені водієм автомобіля «Skoda» ОСОБА_6 , перебувають у прямому причинному зв`язку зі скоєнням зазначеної ДТП та наслідками у вигляді заподіяних ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

У спільній апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 просили вирок Нетішинського міського суду від 21 січня 2026 року скасувати з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Уважали, що суд першої інстанції не забезпечив дослідження обставин справи, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Зазначали, що доказами у справах про ДТП не можуть бути виключно показання водіїв-учасників ДТП, потерпілих та свідків-очевидців через їх суб`єктивне ставлення до наслідків ДТП. Тому такі показання не можуть бути єдиним джерелом для формування вихідних даних.

Посилалися й на те, що суд взяв до уваги лише доказ сторони обвинувачення, а саме висновок судового експерта №СЕ-19/123-23/9123-ІТ від 30 серпня 2023 року, на якому і ґрунтується все судове рішення та обвинувачення ОСОБА_6 .

Аргументували свої вимоги й тим, що ця експертиза не відповідає вимогам щодо її змісту, є неповною, експертом використано недостовірні вихідні дані.

Стверджували, що вина ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 просив вирок Нетішинського міського суду від 21 січня 2026 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Уважав, що вирок суду першої інстанції є законним обґрунтованим та вмотивованим.

Зазначав, що всі потерпілі переконані, що саме обвинувачений ОСОБА_6 своїми діями порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 (б), 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» ПДР України, що й стало причиною ДТП та подальшого отримання потерпілими тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості.

Наголошував на тому, що посилання захисника про використання під час експертного дослідження судовим експертом виключно показань водіїв учасників ДТП, не відповідає дійсності. З цього висновку вбачається, що експерт використовував як вихідні дані, серед інших, слідову інформацію з протоколу огляду місця події від 06.05.2023 та доданої до нього схеми ДТП, що проводився у присутності понятих, і такі відомості не викликають сумнівів у їх достовірності.

Зауважував, що не заслуговують на увагу аргументи сторони захисту про те, що при проведенні експертизи №27056/27066/23-52 від 14.03.2025 року експертами при використанні супутникового відображення ділянки ДТП із Інтернет ресурсу мапи Google Earth Pro видно, що труба, з якою контактував автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , знаходиться дещо далі від лінії прив`язки, а саме не на відстані 3,4 м від колеса, а на відстані 8,6 м, оскільки як встановлено судом першої інстанції відповідно до протоколу огляду місця події від 06.05.2023 року та доданої до нього схеми ДТП, що проводився у присутності понятих, то відомості, вказані у протоколі та схемі, не викликають сумнівів у їх достовірності, та сторона потерпілих уважає, що цей протокол та додатки до нього є належними та допустимими доказами в розумінні КПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_8 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно правового змісту норм ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.ч.1, 2 ст.84 КПК України).

Згідно з усталеною судовою практикою, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

В основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, зокрема, що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь обвинувачених.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом, повинен бути визнаний винним, а навпаки гарантується та всіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що в «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, встановлено, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин наведених місцевим судом і викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив та дав їм належну правову оцінку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в цій частині.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які безпосередньо були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності і допустимості, перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом п.2 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного її вирішення.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив усі доводи сторін в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, доводи сторін під час судового розгляду отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 у місцевому суді свою винуватість у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та зазначив, що мав виконати вимоги дорожнього знаку 2.1 і в будь-якому випадку дати дорогу автомобілю під керуванням потерпілого ОСОБА_8 , який рухався по головній дорозі. Однак, уважав, що подія ДТП сталася також і через те, що ОСОБА_8 рухався з перевищенням допустимої швидкості.

Показав, що 06.05.2023 року вони разом із дружиною приблизно о 18 год 15 хв повертались технічно справним автомобілем додому. Дружина сиділа на передньому пасажирському сидінні. Коли вони виїжджали на перехрестя біля теплиць, то перед перехрестям був дорожній знак «Дати дорогу». Він подивився ліворуч і побачив знизу автомобіль на відстані приблизно 165 м, після цього зупинився, подивився праворуч і там теж побачив автомобіль.

Він почав рух та виїжджав на головну дорогу, здійснюючи маневр повороту ліворуч. Із моменту відновлення ним руху і до моменту ДТП пройшло біля двох секунд.

Коли він уже був на головній дорозі та стояв трохи під кутом, то почув крик дружини і відчув удар. Унаслідок ДТП з його автомобіля вилетів двигун.

Коли він під`їхав до перехрестя, то вважав свій маневр безпечним з огляду на відстань до автомобіля «Volkswagen», що складала 165-200 м, швидкість автомобіля він не оцінював, за що поплатився, оскільки розуміє, що мав би довше затримати погляд на автомобілі потерпілого, оцінити його швидкість та пропустити його, з якою би швидкістю той не рухався, позаяк ОСОБА_8 їхав по головній дорозі.

Зауважив, що сумнівається в тому, що ОСОБА_8 рухався зі швидкістю 80-90 км/год, бо його швидкість перевищувала 100 км/год, яку оцінив за наслідками ДТП.

Унаслідок ДТП у нього були забої грудної клітки, а в дружини струс мозку і загальні забої. Обвинувачений наголосив на тому, що потерпілі не були пристебнуті. До замірів, що проводилися під час слідчого експерименту за його участі, він зауважень не мав. Потерпілим він нічого не компенсовував, оскільки вони не змогли домовитись.

На думку колегії суддів апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_6 виклав свою версію вказаної події, вважаючи винним у вчиненні ДТП також і водія транспортного засобу «Volkswagen» ОСОБА_8 .

Водночас суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме допущені ОСОБА_6 порушення п.п.1.5, 2.3 (б), 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» ПДР України перебували в прямому причинному зв`язку із настанням ДТП та її наслідками.

Тому зазначеними діями ОСОБА_6 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження та легкі тілесні ушкодження іншим потерпілим.

У ході розгляду кримінального провадження були перевірені доводи обвинуваченого та сторони захисту щодо цієї ДТП, проте суд першої інстанції не погодився з ними, натомість навів відповідні докази та аргументи на їх спростування, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 06 травня 2023 року о 18 год10 хв він їхав на автомобілі «Volkswagen», що належить його шваґру ОСОБА_11 , на роботу. Він перебував за кермом, а з ним у салоні було два пасажири: ОСОБА_10 на задньому пасажирському сидінні та ОСОБА_13 на передньому пасажирському сидінні.

Рухаючись між блокпостом та ХАЕС у м. Нетішині в бік ХАЕС, з правого боку він помітив автомобіль «Skoda», що виїжджав із боку теплиць, а попереду їм назустріч рухався автомобіль з боку ХАЕС. Він же рухався орієнтовно зі швидкістю приблизно 80-90 км/год. Максимальна швидкість, яку він міг би розвинути на цій ділянці, рухаючись від блокпоста, складає приблизно 120 км/год. На момент ДТП пасками безпеки він пристебнутий не був.

Автомобіль «Skoda» він побачив приблизно за 100 м, до контакту гальмував, наскільки пам`ятає. Екстрене гальмування він не застосовував, щоб не піти у занос. Коли обвинувачений почав виїжджати на дорогу, то відстань між ними була приблизно до 30 м. Він ( ОСОБА_8 ) рухався по головній дорозі, тому очікував, що обвинувачений пропустить його.

Водій автомобіля «Skoda», що стояв із правого боку, пропустив зустрічний транспорт та виїхав на перехрестя, здійснюючи маневр повороту ліворуч, таким чином перегородивши дорогу його ( ОСОБА_8 ) автомобілю.

Тоді він здійснив маневр та повернув ліворуч у бік зустрічної смуги з метою уникнення ДТП. Праворуч він не повертав, бо там їхали велосипедисти. Проте, уникнути зіткнення не вдалося і передньою правою частиною свого автомобіля в ділянці фари він в`їхав у переднє ліве крило автомобіля під керуванням обвинуваченого. Спрацювала подушка безпеки, автомобіль «Volkswagen» відкинуло у лівий бік відносно ХАЕС.

Якби він не змінив напрямку руху свого автомобіля перед ДТП, то в автомобілі обвинуваченого всі би загинули.

Автомобіль «Volkswagen» внаслідок ДТП зазнав значних пошкоджень. У автомобіля «Skoda» внаслідок зіткнення вибило двигун, який відлетів убік, позаяк удар прийшовся по стійці від крила там, де розташовано кріплення двигуна.

Спочатку він надав допомогу іншим потерпілим, а потім побіг до автомобіля «Skoda» і побачив обвинуваченого, який сидів на узбіччі, а поряд лежала жінка, яку витягнули з автомобіля ОСОБА_6 . Він питав у ОСОБА_6 : «Навіщо ти виїхав на дорогу? Ти ж мене бачив», проте той нічого не відповів.

Через аварію та пошкодження чужого автомобіля він зазнав стресу. На суворому покаранні обвинуваченому не наполягав.

Потерпілий ОСОБА_10 у місцевому суді показав, що в автомобілі «Volkswagen» сидів на задньому пасажирському сидінні за переднім пасажирським сидінням, на якому сидів ОСОБА_13 . Вони рухалися в бік ХАЕС, під`їхали до блокпоста і поїхали далі. Після блокпоста автомобілів перед ними не було. У момент зіткнення він не дивився на дорогу і «сидів у телефоні», а потім прокинувся в лікарні. Самої ДТП він не пам`ятає. Внаслідок ДТП в нього був перелом ключиці, надірвані губа та вухо, зламані два зуба та ще чотири зуба були сильно пошкоджені (звисали), на лівій нозі була рана, а на правій руці садна. Упродовж трьох місяців він перебував на лікарняному.

На його думку, обвинувачений не надав автомобілю під керуванням ОСОБА_8 перевагу в русі. Сам він на момент ДТП не був пристебнутий паском безпеки. Чи застосовував ОСОБА_8 гальмування під час ДТП, він не пам`ятає.

Страхова компанія відшкодувала йому витрати на зубну пластину. Обвинувачений йому нічого не відшкодовував і навіть не телефонував. На суворому покаранні не наполягав, уважав достатнім призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Потерпілий ОСОБА_13 у місцевому суді показав, що їхав в автомобілі «Volkswagen», за кермом якого був ОСОБА_8 , паском безпеки пристебнутий не був. Вони забрали ОСОБА_10 біля пожежної частини та поїхали в бік ХАЕС через блокпост.

Проїхавши блокпост, вони під`їхали до зупинки біля навчально-тренувального центру і він побачив, що з правого боку (від теплиць) до головної дороги наближається транспортний засіб обвинуваченого, вперше його побачив приблизно за 30 м до місця ДТП, а рух ОСОБА_6 почав, коли вони були за 15-20 м від нього.

Автомобіль «Volkswagen» рухався зі швидкістю приблизно 80-90 км/год. Коли вони проїхали зупинку, то він побачив, що цей транспортний засіб зупинився та пропустив автомобіль, що рухався з боку ХАЕС, а потім почав повертати, ймовірно, не побачивши їх автомобіль, ліворуч у бік міста. Часу зреагувати на зміну дорожньої обстановки в ОСОБА_8 було небагато. ОСОБА_8 гальмував та намагався об`їхати цей транспортний засіб по зустрічній смузі, але не встиг і сталася ДТП їх автомобіль правим переднім боком, де він сидів, зіткнувся з передньою лівою частиною (лівим переднім крилом ближче до фар) транспортного засобу, що повертав ліворуч. Автомобіль «Volkswagen» кілька разів розвернуло і вони задньою лівою частиною в`їхали у трубопровід.

Він з ОСОБА_8 вискочили з автомобіля, після чого ОСОБА_8 дістав звідти ОСОБА_10 , який перебував у непритомному стані. ОСОБА_8 викликав швидку допомогу і пішов до транспортного засобу обвинуваченого.

Унаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження у вигляді забою кісток правої руки і забою ступні лівої ноги. Швидка допомога забрала їх до лікарні.

Обидва автомобілі внаслідок ДТП були сильно пошкоджені, в автомобіля «Skoda» майже повністю була розбита передня частина, а на автомобілі «Volkswagen» відлетіло заднє колесо.

На суворому покаранні ОСОБА_6 не наполягав, уважав достатнім призначити йому покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 доводиться їй чоловіком. 06 травня 2023 року приблизно о 18 год вони з чоловіком їхали з дачі, рухалися повільно, перед тим чоловік спиртних напоїв не вживав. Вона пригадує, що, під`їхавши до перехрестя, чоловік подивився ліворуч і праворуч, а також, що вона щось крикнула чоловіку. Обставин ДТП вона не пам`ятає, але дорога була погана. Унаслідок ДТП вона зазнала тілесних ушкоджень у вигляді струсу мозку, рани на скроні та синців унизу живота.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні підтвердила, що вона їхала на автомобілі ВАЗ-2109 зі своєї дачі, що розташована у с. Комарівка, у бік м. Нетішина і стала свідком аварії на з`їзді від ХАЕС.

Потерпілі їхали з боку м. Нетішина в бік ХАЕС, а інший автомобіль рухався з боку теплиць. Вона з`їхала праворуч на узбіччя, зупинилася неподалік і ввімкнула аварійну сигналізацію. Вийшовши з автомобіля, вона побачила хлопців, які вибили двері автомобіля.

Унаслідок ДТП автомобіль потерпілих перевернувся, один із хлопців лежав на траві у крові. Всього вона бачила трьох хлопців та два автомобіля. Інший автомобіль, який рухався з боку теплиць, стояв неподалік. На дорозі були уламки пошкоджених транспортних засобів. Сама свідок має водійський стаж більше 10 років. На вулиці було світло, видимість була гарна. Як саме відбулося зіткнення вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показав, що він їхав з боку навчально-тренувального центру ХАЕС. Він під`їхав до дороги, що веде в місто з боку ХАЕС, і мав повертати праворуч, рухався по другорядній дорозі, тому перед перехрестям із його боку стояв дорожній знак «Дати дорогу». У цей момент він побачив автомобіль «Skoda», що рухався з боку теплиць навпроти нього трохи лівіше і теж виїжджав із другорядної дороги на головну.

Наскільки він пам`ятає, перед перехрестям водій автомобіля «Skoda» зупинився і подивився праворуч та ліворуч. З боку м. Нетішина до перехрестя по головній дорозі наближався автомобіль «Volkswagen». Він пропустив велосипедиста і здійснив маневр повороту праворуч, рухався при цьому зі швидкістю приблизно 10-20 км/год. Коли він уже завершив маневр і проїхав кілька метрів, то почув характерний для зіткнення звук і побачив у дзеркало заднього виду пил, зрозумівши, що на перехресті сталася аварія.

Він зупинився за автобусною зупинкою і побіг до машини. Там він побачив обвинуваченого та водія «Volkswagen», звідки дістали хлопця. Жінка, яка перебувала в автомобілі «Skoda», залишилася всередині транспортного засобу і була непритомна, її дістали та поклали на траву. У автомобіля «Skoda» внаслідок ДТП були відсутні акумулятор та двигун, передня частина була повністю розбита, за винятком лівого крила.

Надати оцінку швидкості транспортних засобів під керуванням обвинуваченого та потерпілого не зміг.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що вони з дружиною їхали на велосипедах з боку ХАЕС у бік м. Нетішина (він спереду, а вона позаду). По головній дорозі з боку м. Нетішина в бік ХАЕС рухався автомобіль «Volkswagen», а з другорядної дороги на головну збоку виїжджав автомобіль «Skoda». Вони з дружиною роз`їхалися з автомобілем «Volkswagen» на повороті до навчально-тренувального центру ХАЕС і майже одразу на повороті біля виїзду з дач сталася ДТП.

У цей момент він почув удар і повернув голову, а потім зупинився і підбіг до автомобіля «Skoda», який стояв ближче, одночасно телефонуючи в МНС. Біля автомобілів уже були люди, які діставали потерпілих. Він допоміг дістати жінку з автомобіля «Skoda», за кермом якого був чоловік, і якому допомогли вийти, позаяк він перебував у шоковому стані.

На автомобілі «Skoda» повністю була розбита передня частина, двигун лежав на відстані, а транспортний засіб було розвернуто до головної дороги під кутом 30 градусів. Удар прийшовся у передній лівий бік автомобіля «Skoda». До автомобіля «Volkswagen» він не підходив.

Водій автомобіля «Skoda» мав надати перевагу в русі автомобілю «Volkswagen» та не встиг завершити свій маневр. Автомобіль «Volkswagen», на його думку, рухався зі швидкістю 110-130 км/год.

Такі показання очевидців події об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, дослідженими в суді першої інстанції: Крім того, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував фактичні відомості, які містяться в таких доказах:

- рапорті інспектора-чергового ВПД № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_16 від 06.05.2023, відповідно до якого 06.05.2023 приблизно о 18:35 год. водій ОСОБА_6 , рухаючись на вул. Енергетиків м. Нетішина та керуючи автомобілем «Skoda», при виїзді на головну дорогу не врахував дорожньої обстановки та не надав перевагу автомобілю «Volkswagen» під керуванням ОСОБА_8 . В результаті зіткнення пасажирка автомобіля «Skoda» ОСОБА_12 отримала тупу травму живота, струс головного мозку та закриту черепно-мозкову травму, була госпіталізована в реанімаційне відділення КНП НМР «Спеціальна медико-санітарна частина м. Нетішина» у стані середньої тяжкості. Пасажир автомобіля «Volkswagen» ОСОБА_13 отримав травму у вигляді забою правої ступні, забою правої кисті руки, забою лівого колінного суглобу та садна обличчя, був госпіталізований у хірургічне відділення КНП НМР «Спеціальна медико-санітарна частина м. Нетішина» із задовільним станом здоров?я. Пасажир автомобіля «Volkswagen» ОСОБА_10 отримав травму у вигляді перелому лівої ключиці, був госпіталізований у хірургічне відділення КНП НМР «Спеціальна медико-санітарна частина м. Нетішина» із задовільним станом здоров?я. Водій автомобіля «Volkswagen» ОСОБА_8 , який перебував у тверезому стані, отримав травму у вигляді струсу головного мозку, закритої черепно-мозкової травми, забоїв голови та обличчя, був госпіталізований у хірургічне відділення КНП НМР «Спеціальна медико-санітарна частина м. Нетішина» із задовільним станом здоров?я. Водій автомобіля ОСОБА_6 , який перебував у тверезому стані, від госпіталізації відмовився;

- протоколі огляду місця ДТП зі схемою та фототаблицею від 06.05.2023, згідно з яким було оглянуто Т-подібне перехрестя вул. Енергетиків м. Нетішина та дороги до теплиць ХАЕС. До дороги з боку вул. Енергетиків праворуч прилягає дорога з мостом над трубами. Вказана ділянка горизонтальна пряма в плані на підйом. Ця ділянка дороги перебуває у сухому чистому стані, має асфальтобетонне покриття та не має нерівностей чи пошкоджень дорожнього покриття, що має загальну ширину 9,4 м та призначено для руху у двох напрямках. Дорога має дві смуги руху (у напрямку проведення огляду та у зустрічному напрямку) шириною 4,65 м кожна. На проїзній частині нанесені наступні лінії дорожньої розмітки: вузька суцільна лінія 1.1, що поділяє транспортні потоки; переривчаста лінія 1.5 у межах Т-подібного перехрестя. До проїзної частини праворуч примикає узбіччя із ґрунтом (шириною 1,1 м) та трав?яним покриттям (шириною 19 м), а ліворуч ґрунтом (шириною 1,6 м) та трав?яним покриттям (шириною 10,35 м). Рух на цій ділянці є нерегульованим. Перед примиканням дороги від теплиць до вул. Енергетиків встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу». На відстані 1,61 км від місця ДТП із боку м. Нетішина на правому узбіччі встановлено дорожній знак 5.50 «Кінець населеного пункту» (м. Нетішин). На час огляду світла пора доби і ділянка дороги не освітлюється. Приладів відеоспостереження на місці ДТП та за напрямками руху не виявлено;

- протоколі огляду відеозапису від 26.05.2023, відповідно до якого було оглянуто диск із відеозаписами з бодікамер працівників поліції за фактом ДТП, що трапилася 06.05.2023 на вул. Енергетиків м. Нетішина, який було визнано речовим доказом у справі. На відеозаписах зафіксовано наслідки ДТП та початок проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_6 ;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 18 серпня 2023 року, під час проведення якого обвинувачений ОСОБА_6 детально розповів та показав на місці події про обставини ДТП за його участю, з якого встановлено, що автомобіль під його керуванням з моменту відновлення руху і до зіткнення з автомобілем «Volkswagen» подолав відстань приблизно за 2,01 с;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 18 серпня 2023 року, під час проведення якого потерпілий ОСОБА_8 відтворив обстановку та обставини події, вказав місце зіткнення транспортних засобів: приблизно центр проїжджої частини;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 18 серпня 2023 року за участю потерпілого ОСОБА_13 , який відтворив на місці обставини ДТП та вказав, що зіткнення між автомобілями відбулось у центрі проїжджої частини. Зазначив, що коли відстань між автомобілем «Volkswagen» та автомобілем «Skoda» зменшилась до приблизно 32-37 м, водій автомобіля «Skoda» раптово відновив рух та почав виїжджати на головну дорогу, виконуючи маневр повороту ліворуч, внаслідок чого десь по центру дороги відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів. Ураховуючи надто малу відстань, ОСОБА_8 частково відвернув кермо ліворуч, однак уникнути зіткнення йому не вдалося;

- висновку інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/123-23/9123-ІТ від 30.08.2023, відповідно до якого:

1) з трасологічної точки зору первинний контакт (місце зіткнення) транспортних засобів відбувся на смузі руху в напрямку м. Нетішина, тобто на зустрічній смузі по ходу руху автомобіля марки «Volkswagen» у районі початку зафіксованого сліду бічного юзу з осипом ґрунту, що розташований на відстані одного метра від дорожньої розмітки 1.6 та позначений на схемі до ДТП під позначкою «1»;

2) з точки зору безпеки руху, в дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, за обставин, викладених у постанові про призначення судової експертизи, дії водія автомобіля марки «Volkswagen» ОСОБА_8 регламентувалися нормативними вимогами п.12.3 ПДР;

3) з точки зору безпеки руху, в умовах даної дорожньої обстановки належні дії водія автомобіля марки «Skoda» ОСОБА_6 регламентувалися нормативними вимогами дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п.п.2.3 (б), 16.11 ПДР;

4) у даній дорожньо-транспортній обстановці, за обставин, викладених у постанові про призначення судової експертизи та при заданих вихідних даних, водій автомобіля марки «Volkswagen» ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем марки «Skoda» шляхом своєчасного вжиття заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, тобто шляхом належного виконання нормативних вимог п.12.3 ПДР;

5) пояснення водія автомобіля марки «Skoda» ОСОБА_6 , що характеризують ключовий (кульмінаційний) момент механізму розвитку події, що розглядається, з технічної точки зору є неспроможними;

6) експертним аналізом пояснень водія автомобіля марки «Volkswagen» ОСОБА_8 , що характеризують ключовий (кульмінаційний) момент механізму розвитку події, що розглядається, технічної неспроможності даних не встановлено;

7) в умовах даної події в діях водія марки «Skoda» ОСОБА_6 убачаються невідповідності вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п.п.2.3 (б), 16.11 ПДР, при цьому дії водія ОСОБА_6 , які не відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п.16.11 сформували необхідні умови для виникнення даної події і з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

У судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_17 підтримав вказаний висновок та пояснив, що під час проведення експертизи знайомився з усіма матеріалами кримінального провадження. Для відповіді на поставлені запитання визначення взаємного розташування транспортних засобів не мало значення і для цього потрібно оглядати транспортні засоби після зіткнення, проте відповідне запитання йому не ставилося. На запитання щодо можливого висновку за наявності розрахункової швидкості потерпілого ОСОБА_8 більше 100 км/год експерт пояснив, що в разі інших вихідних даних висновок також може бути іншим;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 05 вересня 2023 року за участю свідка ОСОБА_14 , яка відтворила на місці обставини ДТП та повідомила, що її автомобіль рухався зі швидкістю близько 50 км/год. Під час слідчого експерименту було встановлено, що легковий автомобіль «Skoda» зупинився перед перехрестям, водій надавав перевагу в русі транспортним засобам, що рухалися по головній дорозі, в тому числі і їй ( ОСОБА_14 ). Однак, із незрозумілих причин водій вказаного автомобіля відновив рух, виконуючи маневр повороту ліворуч, і в цей момент перед перехрестям по головній дорозі їй назустріч рухався легковий автомобіль «Volkswagen», з яким відразу відбулося зіткнення. Будь-хто з водіїв гальмування перед зіткненням не застосовував, оскільки це сталося дуже швидко. Фактично водій автомобіля «Skoda» перекрив зустрічну смугу, тому водій автомобіля «Volkswagen» дещо відвернув кермо ліворуч у бік зустрічної смуги. У даній ситуації дії водія автомобіля «Skoda» вели до вказаної ДТП і неминуче вели до зіткнення вказаних автомобілів;

- висновку інженерно-транспортної експертизи № КСЕ-19/118-23/10977 від 13.12.2023, відповідно до якого:

1) первинне контактування автомобіля «Volkswagen» з автомобілем «Skoda» у момент зіткнення відбулося на лівій смузі руху проїзної частини вул. Енергетиків у напрямку до ХАЕС перед зафіксованими у наданих на експертизу зображення протоколу огляду місця події ДТП від 06.05.2023 і схемі до нього, сліду юзу коліс, позначеним під №1. Встановити координати місця зіткнення транспортних засобів стосовно елементів проїзної частини в абсолютних величинах неможливо з причин відсутності в наданих на експертизу матеріалах розмірних величин перекриття контактуючих ділянок транспортних засобів у момент зіткнення та інформативних ознак, які могли би свідчити про це;

2) у дорожньо-транспортній ситуації, що наведена у наданих на експертизу вихідних даних, водій автомобіля «Skoda» ОСОБА_6 для забезпечення безпеки дорожнього руху з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» (розділ 33 «Дорожні знаки»), п.10.1 та п.16.11 ПДР, тобто перед початком руху на нерегульованому перехресті переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а виїжджаючи з другорядної дороги на головну дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі незалежно від напрямку їх подальшого руху;

3) у дорожньо-транспортній ситуації, що наведена у наданих на експертизу вихідних даних, водій автомобіля «Volkswagen» для забезпечення безпеки дорожнього руху, з технічної точки зору повинен був діяти у відповідно до вимог п.10.1, 12.6 (ґ) та п.12.3 ПДР, тобто рухатися, не перевищуючи максимально допустимої швидкості, а з моменту виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху керованим ним транспортним засобом аж до його зупинки;

4) у дорожньо-транспортній ситуації, що наведена у наданих на експертизу вихідних даних, водій автомобіля «Volkswagen» із заданого моменту виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути зіткнення з автомобілем «Skoda» як при розвитку події за варіантом №1, так і за варіантом №2;

5) при заданих параметрах руху транспортних засобів згідно з варіантом розвитку події №1, отриманих під час слідчого експерименту за участю водія автомобіля «Skoda» ОСОБА_6 (протокол від 18.08.2023) та інших даних, наведених у заяві про проведення експертизи, дані стосовно величини відстані, на якій водій ОСОБА_6 виявив автомобіль «Volkswagen», що рухався головною дорогою (165 м), є спроможними з технічної точки зору при швидкості руху автомобіля «Volkswagen»140 км/год;

6) при заданих параметрах руху транспортних засобів згідно з варіантом розвитку події №2, отриманих під час слідчого експерименту за участю водія автомобіля «Volkswagen» ОСОБА_8 (протокол від 18.08.2023), дані стосовно відстані, на якій перебував автомобіль «Volkswagen» до місця зіткнення (34,6 м) у момент початку руху автомобіля «Skoda», є технічно спроможними із вказаною швидкістю руху автомобіля (80 км/год) та часом, який минув із моменту відновлення руху автомобіля «Skoda»;

7) при наданому на експертизу комплексі вихідних даних згідно з варіантом № 1 (розвиток дорожньо-транспортної ситуації, заснований на фактичних даних, отриманих під час слідчого експерименту за участю водія автомобіля «Skoda» ОСОБА_6 (протокол від 18.08.2023) та інших даних, наведених у заяві про проведення експертизи), автомобіль «Skoda» не встигав залишити смугу руху автомобіля «Volkswagen» за умови, що водій останнього вжив би заходів до зниження швидкості без зміни напрямку руху.

При наданому на експертизу комплексі вихідних даних згідно з варіантом № 2 (розвиток дорожньо-транспортної ситуації, заснований на фактичних даних, отриманих під час слідчого експерименту за участю водія автомобіля «Volkswagen» ОСОБА_8 (протокол від 18.08.2023) автомобіль «Skoda» не встигав залишити смугу руху автомобіля «Volkswagen» за умови, що водій останнього вжив би заходів до зниження швидкості без зміни напрямку руху;

8) у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, дії водія автомобіля «Skoda» ОСОБА_6 не відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», п.10.1 та п.16.11 ПДР, при цьому невідповідність його дій вимогам п.16.11 ПДР перебувала у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП;

- висновку комплексної судової трасологічної та інженерно-технічної експертизи № 27056/27066/23-52 від 14.03.2025, відповідно до якого швидкість руху автомобіля «Volkswagen» у момент зіткнення з автомобілем «Skoda» складала понад 78… 101 км/год. Вирішити питання стосовно можливості у водія ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Skoda», виїхати зі смуги руху автомобіля «Volkswagen» за умов руху останнього без зміни напрямку руху та своєчасного застосування водієм ОСОБА_8 екстреного гальмування автомобіля «Volkswagen» у межах цього дослідження не вбачається можливим у зв`язку з технічно неспроможними кількісними параметрами зближення автомобілів «Volkswagen» та «Skoda» за даними слідчих експериментів.

Наведені висновки експертиз, серед яких останні два проведені за клопотаннями сторони захисту, виконані кваліфікованими експертами, які мають достатній експертний досвід роботи. У ході дослідження надані відповіді на всі поставлені на вирішення експертиз запитання, жодних суперечностей між висновками і показаннями експертів установлено не було, тому в колегії суддів сумнівів у правильності та об`єктивності таких висновків немає, оскільки вони складені з дотриманням вимог ст.ст.101, 102 КПК України.

Як убачається з мотивувальних частин інженерно-транспортних експертиз, комплексної судової трасологічної та інженерно-технічної експертизи та їх висновків, експертами була надана відповідь на всі поставлені запитання, зокрема, про технічний стан транспортних засобів, слідову інформацію, що зафіксована під час огляду місця ДТП, поведінку в заданій дорожній ситуації водіїв транспортних засобів, встановлення технічної можливості у водіїв запобігти зіткненню.

Виходячи з наведеного, колегія суддів визнає вказані висновки експертів належними і допустимими доказами у справі.

Водночас сторона захисту не довела, в чому виявилася неповнота досліджених доказів, серед яких висновки експертиз, чи допущено порушення при їх дослідженні та не навела ті докази, які не були досліджені в суді.

Відтак, вищенаведені докази є взаємопов`язаними та узгоджуються між собою, не містять суперечностей, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності.

Апеляційний суд уважає, що розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, у межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Правила Дорожнього руху України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України п.п.1.1.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими п.п.1.3.

Згідно з п.1.4 Правил дорожнього руху України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Колегія суддів зауважує, що дорожній рух становить діяльність з підвищеним ризиком, під час якої можуть виникати непередбачувані ситуації як в силу певних зовнішніх факторів (наприклад, завалів або поваленого дерева), так і в силу людських помилок, необережності, необачності, а також і порушення правил дорожнього руху. Тому на всіх учасників дорожнього руху покладається обов`язок дотримуватися не лише чітко визначених правил, як, наприклад, обмеження швидкості або заборони проїзду, але й загальних засад безпеки руху, що визначаються дорожньою обстановкою, що склалася. Водій юридично зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну (п.2.3 ПДР України), перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам рух (п.10.1 ПДР України) та на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху (п.16.11 ПДР України). Закон не передбачає модифікації цих обов`язків або звільнення від них залежно від причин виникнення перешкоди, тому ці причини можуть включати також і порушення ПДР іншим учасником дорожнього руху.

Чинними ПДР зобов`язано учасника дорожнього руху під час виконання певного маневру проявити особливу увагу до дорожньої обстановки, що покладає на нього додатковий тягар пильності з метою нестворення небезпеки для інших учасників руху. Такий тягар міститься, зокрема й у положенні п.16.11 ПДР.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що положення п.16.11 ПДР, порушення якого, поряд з іншими, щодо ОСОБА_6 установлено судом, сформульовано з достатньою чіткістю, щоб дати можливість учасникам дорожнього руху належно виконувати ці приписи.

Колегія суддів зазначає, що у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст.286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Визначальним фактором для визначення відповідальності водія за наслідки ДТП у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, є його об`єктивна можливість вчасно виявити цю небезпеку і технічна можливість запобігти спричинення цих наслідків.

Стаття 91 КПК України визначає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Зібрані у справі докази, на які послався суд у вироку, повністю узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності достатньо підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення, а саме те, що порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 1.5, 2.3 б), 16.11 ПДР України та дорожнього знаку 2.1 перебуває в причинному зв`язку з наслідками, що настали, тобто, в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.286 КК України.

Тому оспорювання стороною захисту встановлених за результатами судового розгляду фактичних обставин кримінального провадження, а також незгода з наданою судом оцінкою доказів винуватості ОСОБА_6 з посиланням на власну оцінку, є непереконливими.

З цього приводу колегія суддів також зазначає, що статтею 337 КПК України визначено межі судового розгляду:

1. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

2. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

3. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за меж івисунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд, дотримуючись таких засад кримінального провадження як змагальність та диспозитивність, не вправі перебирати на себе функції органу обвинувачення чи захисту, а зобов`язаний вирішувати лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин і фактів, які могли би вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо ОСОБА_6 , які не були досліджені чи належним чином оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

Отже, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані у справі докази. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, зокрема, через недоведеність вини, стороною захисту не надано і колегією суддів не встановлено.

Не ґрунтується на вимогах закону і твердження сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, бо такі аргументи є безпідставними.

У процесі досудового, судового слідства встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало значення для правильного вирішення провадження, допитані всі особи, показання яких мають значення у кримінальному провадженні.

Твердження захисника ОСОБА_7 щодо безпідставної відмови місцевим судом у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення комплексної трасологічної та інженерно-транспортної експертизи із дослідження обставин ДТП апеляційний суд уважає необґрунтованим з огляду на те, що це клопотання сторони захисту місцевий суд вирішив із дотриманням вимог ст.350 КПК, прийняв відповідне рішення як окремий процесуальний документ, яке є достатньо обґрунтованим.

Щодо посилання захисника ОСОБА_7 про те, що не встановлено взаємного розташування транспортних засобів під час ДТП, слід зазначити таке.

Так, місцем указаної ДТП є ліва смуга руху проїзної частини на вул. Енергетиків м. Нетішина в напрямку до ХАЕС, тобто зустрічна смуга по ходу руху автомобіля марки «Volkswagen», у районі початку зафіксованого сліду бічного юзу з осипом ґрунту, що розташований на відстані одного метра від дорожньої розмітки 1.6 та позначений на схемі до ДТП під позначкою «1».

За відсутністю достатньої слідової інформації неможливо експертним шляхом встановити точного місця зіткнення транспортних засобів та взаємного їх розташування, що жодним чином не спростовує висновок суду про порушення ОСОБА_6 зазначених в обвинувальному акті вимог Правил дорожнього руху і вчинення цього кримінального правопорушення.

Водночас неспроможними слід визнати й твердження сторони захисту як про значне перевищення максимально дозволеної на даній ділянці дороги швидкості 90 км/год потерпілим ОСОБА_8 за відсутністю жодних об`єктивних даних для такого висновку, так і про наявність причинного зв`язку між його діями та настанням ДТП, внаслідок якого настали відповідні суспільно небезпечні наслідки.

Як видно з матеріалів провадження, суд першої інстанції повно, всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності з законом клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі висновки на її спростування, які ґрунтуються на досліджених у провадженні доказах.

В оскаржуваному судовому рішенні суду першої інстанції, крім іншого, наведені всі встановлені обставини, які, відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню, а також викладено оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, із зазначенням підстав, з яких приймаються одні докази та відкидаються інші.

Відповідно до усталеної судової практики, Верховний Суд України неодноразово наголошував у своїх правових висновках, викладених у постановах від 05 листопада 2015 року №5-218кс15 та 10 грудня 2015 року №5-41кс15, на наявність чи відсутність обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України, причинного зв`язку між допущеними порушеннями правил безпеки дорожнього руху та суспільно небезпечними наслідками що настали.

У ході розгляду справи місцевим судом установлено та доведено причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ОСОБА_6 п.п.1.5, 2.3. (б), 16.11 Правил дорожнього руху України, вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та наслідками, які призвели до настання ДТП, в ході якої спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_10 та легке тілесне ушкодження потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 .

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи обвинуваченого і його захисника, аналогічні тим, що викладені ними в апеляційних скаргах. Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам провадження.

Як органами досудового розслідування, так і судом першої інстанції у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення як механізму ДТП, так і обставин, що передували цій події.

Окрім цього, відповідно до практики ЄСПЛ рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими, у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Крім того, розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України, то слід зазначити таке.

Згідно зі ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому, судом першої інстанції враховано характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який має похилий вік, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання та минулим місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, не працевлаштований, є пенсіонером. Обставин, які обтяжують покарання, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому врахована і позиція потерпілої сторони, які не вбачали доцільним призначення суворого покарання.

Відтак, судом першої інстанції правильно призначено обвинуваченому покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за своїм видом і розміром відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирок у частині розв`язання цивільних позовів потерпілих ніким не оскаржувався.

Визначаючи розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілій, суд першої інстанції повною мірою врахував положення ЦК України, КПК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди було належним чином досліджено докази на підтвердження розміру шкоди, завданої ДТП, надано їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також достатності, правильно застосовано норми чинного законодавства для прийняття рішення, яке належним чином умотивоване в частині розв`язання цивільних позовів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відтак, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, його слід залишити без змін, а спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 січня 2026 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3