ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 0002088 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, на момент вчинення кримінального правопорушення перебуваючого у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , призваного під час мобілізації 28 березня 2023 року, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

Провадження № 11-кп/822/68/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст. 115 КК України Доповідач: ОСОБА_10

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і йому призначено покарання у виді восьми років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 09 червня 2025 року.

Вирішено долю речових доказів та розподілено процесуальні витрати.

Згідно з вироком суду першої інстанції, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації матрос ОСОБА_8 у період часу з 16 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. 09 червня 2025 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфліктної ситуації, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, перебуваючи на території житлового будинку по АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою вбивства останнього, використовуючи наявний у нього кухонний ніж, що має колюче-ріжучі властивості, який ОСОБА_8 утримував у руках, перебуваючи у безпосередній близькості від потерпілого ОСОБА_11 , наніс даним предметом потерпілому один проникаючий колото-різаний удар в область життєво важливого органу - серця, чим спричинив тілесні ушкодження у виді рани по передній поверхні грудної клітки в проекції 3-го ребра по міжреберні м`язи між 3 тім та 4-тим ребрами, вісцеральну плевру ушкоджуючи серцеву сумку та сліпо закінчується з ушкодженням трьох ділянок серця: легеневої артерії на 1 см вище попереднього та лівіше по ходу легеневої артерії; лівого вушка серця та крововиливи в м`які тканини довкола зазначеної рани та ранового каналу, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №741 від 14 серпня 2025 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою «Небезпека для життя» та знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_11 .

Таким чином, судом першої інстанції визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (умисному вбивстві).

На вказаний вирок суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК України «умисне вбивство» на ст. 118 КК України «умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення» і призначити йому покарання за даною статтею.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, щодо дій обвинуваченого ОСОБА_8 не підтверджуються дослідженими в суді доказами та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, неправильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому явно несправедливого покарання через його суворість.

Обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що потерпілий ОСОБА_11 після заподіяння йому тілесних ушкоджень почав його душити, у зв`язку з чим він відчув утруднення дихання та втрату свідомості. З метою самозахисту, дотягнувшись рукою до ножа, який лежав на столі, він завдав потерпілому одного удару в ділянку грудної клітки.

Показанням обвинуваченого підтверджуються протоколом слідчого експерименту від 21 серпня 2025 року та висновком судово-медичної експертизи № 741Д.

Саме ОСОБА_11 був ініціатором конфлікту з обвинуваченим, що призвело до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Судове твердження про наявність в обвинуваченого реальної можливості відступити або звільнитися без застосування ножа має характер припущення та не підтверджується належними і допустимими доказами.

Посилання суду на фізичну статуру та стан алкогольного сп`яніння потерпілого є оціночними і самі по собі не можуть слугувати достатньою підставою для висновку про відсутність необхідності самозахисту.

Таким чином, замість аналізу конкретних обставин конфлікту суд обмежився гіпотетичними міркуваннями щодо можливих дій обвинуваченого.

Поведінка ОСОБА_8 після завдання удару ножем потерпілому, зокрема занесення тіла до будинку, зняття з нього верхнього одягу та його знищення, а також подальше перебування самого обвинуваченого у господарській будівлі, може свідчити про страх, розгубленість або намір уникнути відповідальності, однак сама по собі не є достатнім доказом наявності умислу на позбавлення життя саме в момент заподіяння ушкодження.

Зазначає, що у потерпілого ОСОБА_11 виявлено одне колото-різане сліпе поранення, а вміст етилового спирту в крові становив 2,92 проміле, що для живих осіб відповідає стану сильного алкогольного сп`яніння.

Водночас у ОСОБА_8 виявлено садна на обличчі в ділянці губ, забійну рану в потиличній ділянці голови біля правого вуха, синці та рану в ділянці шиї, різану рану в ділянці живота, а також синці на спині, походження яких він пояснив спричиненням їх ОСОБА_11 .

Крім того, наявність у ОСОБА_8 синців та саден підтверджується повідомленням тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІТТ у м. Чернівці, а також висновком судово-медичної експертизи № 392.

За наведених обставин обвинувачений ОСОБА_8 мав право на самозахист від нападника, однак, на думку сторони захисту, застосування ножа та заподіяння смерті потерпілому не відповідало характеру посягання, а отже дії ОСОБА_8 підлягають перекваліфікації з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України «умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення».

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд жодним чином не мотивував неможливість застосування до обвинуваченого положень статті 69 КК України, хоча судом установлено, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, проживає у цивільному шлюбі, має міцні соціальні зв`язки, частково визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, ініціатором конфлікту був потерпілий ОСОБА_11 , а обвинувачений вчинив зазначені дії у відповідь на протиправну поведінку потерпілого, яка загрожувала його здоров`ю та життю.

На вказану апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 подав заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні вказаної апеляційної скарги, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Подані заперечення мотивує тим, що судом першої інстанції правильно кваліфіковано дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки встановлено обставини справи вказують на наявність у ОСОБА_8 умислу на спричинення смерті потерпілому.

Обвинуваченим не було вчинено жодних дій для запобігання смерті потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскарженого судового рішення та доводи апеляційної скарги, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, доводи прокурора ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_7 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оцінка доказів, відповідно до приписів частини 1 статті 94 КПК України, полягає в тому, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскаржуваний вирок суду першої інстанції не відповідає критеріям, визначеним статтею 370 КПК України, з огляду на таке.

Суд першої інстанції мотивував рішення про визнання ОСОБА_8 винуватим такими доказами: показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_8 , протоколом огляду місця події від 09 червня 2025 року, протоколом затримання ОСОБА_8 від 09 червня 2025 року, протоколом слідчого експерименту від 21 серпня 2025 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 , висновками судово-медичної експертизи № 741 від 14 серпня 2025 року та № 741-Д від 21 серпня 2025 року, висновком судово-цитологічної експертизи від 11 червня 2025 року, висновком судової дактилоскопічної експертизи № СЕ19/126-25/7940-Д від 28 липня 2025 року, а також висновком судово-психіатричної експертизи № 877 від 17 червня 2025 року.

Водночас оскаржуваний вирок містить лише формальне посилання на протокол огляду місця події від 09 червня 2025 року та висновок судової дактилоскопічної експертизи № СЕ19/126-25/7940-Д від 28 липня 2025 року без наведення будь-яких обставин, установлених на підставі цих доказів, а також без оцінки їх значення для висновків суду.

Крім того, суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 .

Посилань на інші докази у справі оскаржуваний вирок не містить.

Водночас під час судового розгляду місцевим судом було досліджено низку інших доказів, які не знайшли свого відображення в оскаржуваному вироку, зокрема висновки судово-імунологічних експертиз № 939 (т. 2 а.с. 230231), № 938 (т. 2 а.с. 236237), № 937 (т. 2 а.с. 241242), № 935 (т. 2 а.с. 246247), № 942 (т. 2 а.с. 255256), № 944 (т. 2 а.с. 260261), № 947 (т. 2 а.с. 273274), № 936 (т. 2 а.с. 278279), № 934 (т. 2 а.с. 283284) від 15 липня 2025 року, висновки судово-цитологічних експертиз № 83 (т. 2 а.с. 288-290), № 82 (т. 2 а.с. 294-296) від 11 липня 2025 року, № 79 (т. 2 а.с. 301-303), № 81 (т. 2 а.с. 308-310), № 80 (т. 2 а.с. 315-316) від 16 липня 2025 року та висновки молекулярно-генетичних експертиз № СЕ-19/126-25/7982-БД (т. 2 а.с. 359-361) від 15 липня 2025 року, № СЕ-19/126-25/7981-БД (т.2 а.с. 373-377) від 16 липня 2025 року, яким суд не надав жодної оцінки.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 під час конфліктної ситуації, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та ОСОБА_11 , перебуваючи у безпосередній близькості від нього, використовуючи наявний у нього кухонний ніж, наніс даним предметом потерпілому один проникаючий колото-різаний удар в область життєво важливого органу - серця, що призвело до смерті ОСОБА_11 .

Водночас обвинувачений ОСОБА_8 як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду послідовно зазначав, що в момент завдання ним удару ножем ОСОБА_11 душив його, у зв`язку з чим він вважає себе таким, що діяв у межах необхідної оборони.

На підтвердження наведених доводів сторона захисту в суді першої інстанції посилалася на висновок судово-медичної експертизи № 392-екс від 19 червня 2025 року (т. 2 а.с. 385386), яким установлено наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 синців та саден, протокол особистого освідування ОСОБА_8 на наявність тілесних ушкоджень від 10 червня 2025 року (т. 1 а.с. 160), а також документи, отримані від ізолятора тимчасового тримання № 1 (м. Чернівці) ГУНП у Чернівецькій області (т. 3 а.с. 5468).

Суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки зазначеним доказам, водночас оскаржуване судове рішення не містить відомостей про визнання їх недопустимими.

Крім того, оскаржуване судове рішення не містить висновків суду щодо головного доводу сторони захисту про перебування ОСОБА_8 в стані необхідної оборони, на чому наполягав обвинувачений.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам частин третьої та четвертої статті 370 КПК України, оскільки судом не забезпечено всебічної, повної та об`єктивної оцінки доказів у їх сукупності. За наявності доказів, які мають істотне значення для висновків суду та перебувають між собою у певній суперечності, у судовому рішенні не наведено мотивів, з яких суд визнав одні докази переконливими, а інші відхилив, що унеможливлює перевірку правильності сформованих судом висновків та свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення. Відсутність оцінки доказів у їх сукупності та ненаведення мотивів відхилення доказів сторони захисту, а також відсутність клопотань учасників судового розгляду про дослідження доказів судом апеляційної інстанції унеможливлюють перевірку правильності висновків суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції, за наслідком перегляду вироку місцевого суду за апеляційною скаргою сторони захисту, не вправі мотивувати свої висновки на підставі доказів, які не були покладені місцевим судом на обґрунтування обвинувачення, визнаного судом доведеним, оскільки наведене становить виходом суду за межі апеляційних вимог, погіршує становище обвинуваченого та порушує його право на захист.

Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 29 травня 2025 року справі № 725/1410/23.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції, на підставі положень ст. 411, 412 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду належить усунути вказані в ухвалі апеляційного суду недоліки, ретельно перевірити доводи сторони захисту, за наявності для цього передбачених у законі підстав дослідити необхідні докази, проаналізувати й оцінити їх у сукупності, і, дотримуючись приписів кримінального та кримінального процесуального законів, постановити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення, навівши докладні, послідовні мотиви його ухвалення.

Враховуючи неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_8 , проте з метою запобігання ризику його переховування від суду, колегія суддів уважає за необхідне продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

На підставі наведеного, керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 404, 405, 407, 411, 412, 415, 416, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 0002088 щодо ОСОБА_8 - скасувати та призначити новий розгляд цього провадження у суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 10 квітня 2026 року включно.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий, суддя [підпис] ОСОБА_10

Судді: [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3