ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1311/26 Справа № 192/3402/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2026 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Криничувате, Софіївського району, Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», засудженого вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року за ч. 3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року замінено невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі, на більш м`яке - обмеження волі терміном 1 рік 6 місяців 24 дні,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2026 року в задоволенні подання начальника Державної установи "Солонянська виправна колонія (№21)" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що засуджений працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», на даний період часу має лише чотири заохочення за сумлінне ставлення до праці, що застосовані до нього 11 липня 2023 року, 09 січня 2024 року, 14 жовтня 2025 року, 24 листопада 2025 року, тобто фактично раз на рік, що свідчить про їх разовий, а не системний характер. Поряд із цим, засуджений за весь період відбування покарання стягнення за порушення режиму утримання не має, характеризувався посередньо, не приймав участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу. На даний час засуджений згідно Висновку щодо ступеня виправлення вказану поведінку змінив, проте ці зміни обумовлені бажанням підлаштувати свою поведінку під необхідні критерії для умовно-дострокового звільнення, а не для доведення свого виправлення. З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що засуджений на даний час не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах засудженого просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити подання та звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково на невідбуту частину покарання.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на невідповідність висновків суд фактичним обставинам провадження. Адвокат вважає, що суд дійшов хибного висновку про те, що позитивні зміни у поведінці засудженого обумовлені бажанням умовно-дострокового звільнення. Захисник зазначає, що матеріали провадження містять відомості про сумлінну працю засудженого, наявність в нього 4 заохочень та відсутність стягнень, а питання умовно-дострокового звільнення ініційовано адміністрацією установи. Посилання суду на разовий характер заохочень адвокат також вважає безпідставним, оскільки закон не визначає кількісного цензу для заохочень.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Свої вимоги засуджений обґрунтовує тим, що суд не надав належної оцінки відомостям про його працевлаштування, сумлінне ставлення до праці, наявність заохочень, відсутність стягнень, участь у програмах диференційованого виховного впливу, відсутність заборгованості за виконавчим листом, визнання ним своєї провини.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та захисника, які апеляційні скарги підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаявся у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 відбуває покарання у виді 4 років позбавлення волі за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року, призначене йому за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року ОСОБА_9 замінено невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі, на більш м`яке - у виді обмеження волі, строком 1 рік 6 місяців 24 дні.

Поряд із цим, колегією суддів встановлено, що засуджений характеризується позитивно, працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», має чотири заохочення за сумлінне ставлення до праці, що застосовані до нього 11 липня 2023 року, 09 січня 2024 року, 14 жовтня 2025 року, 24 листопада 2025 року, стягнень за порушення режиму утримання немає. Окрім цього, на даний час засуджений згідно Висновку щодо ступеня виправлення засудженого довів своє виправлення, ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінено як середній.

На переконання апеляційного суду, зазначеним обставинам у сукупності суд першої інстанції належної оцінки не надав, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

Так, суд першої інстанції помилково розцінив заохочення засудженого як такі, що мають разовий характер, оскільки законом не визначено обов`язкову періодичність їх отримання, та при цьому необґрунтовано керувався під час прийняття рішення попередніми Висновками щодо ступеня виправлення засудженого, оскільки наразі поведінка ОСОБА_7 змінилась.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що засуджений прагне до виправлення своєї поведінки, про що свідчить працевлаштування останнього, позитивні зміни у його поведінці, наявність 4 заохочень та відсутність стягнень.

Колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання довів своє виправлення, тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України. При цьому, враховуючи строк покарання, який останній вже відбув, суд апеляційної інстанції вважає, що на даний час досягнуті цілі покарання, в тому числі кара засудженого та його виправлення.

З огляду на викладене, доводи засудженого ОСОБА_7 та його захисника про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання апеляційний суд вважає обґрунтованими, а апеляційні скарги такими, що підлягають задоволенню.

Отже за наслідками апеляційного розгляду суд приходить до висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції, з постановленням нової ухвали, якою подання установи виконання покарань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2026 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою подання начальника Державної установи "Солонянська виправна колонія (№21)" задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року умовно-достроково.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4