У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/914/26

№ 1-кс/183/159/26

09 лютого 2026 року м. Самар

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000184 від 08 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, маючого неповну середню освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує про встановлені досудовим розслідуванням обставини, а саме, що 07 лютого 2026 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився на відкритій ділянці місцевості поблизу буд. АДРЕСА_3 , разом з раніше знайомими неповнолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де побачили ОСОБА_9 , який йшов по вулиці у їх напрямку. В цей час у ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна (грабіж), а саме: заволодіння майном, яке знаходиться у ОСОБА_9 при собі.

Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на відкрите викрадення майна (грабіж), усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_5 та неповнолітні ОСОБА_8 і ОСОБА_7 почали наносити удари по обличчю ОСОБА_9 , позбавивши останнього можливості чинити опір відкритому заволодінню майном, та надалі забрали з правої кишені його зимової куртки мобільний телефон марки «Samsung SM-S908U», IMEI: НОМЕР_1 , з лівої кишені зимової куртки навушники «Airpods», білого кольору, електронний пристрій для паління «ELF BAR G4 33000 PRO», які належать ОСОБА_9 .

Після чого ОСОБА_5 та неповнолітні ОСОБА_8 і ОСОБА_7 відкрито, утримуючи викрадене майно, з місця злочину втекли, розпорядившись майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду.

Таким чином, дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

08 лютого 2026 року, о 00 годині 50 хвилин, ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

08 лютого 2026 року у кримінальному провадженні №0000184 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Підозра ОСОБА_5 підтверджується протоколом огляду місця події, показаннями потерпілого, впізнанням за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_9 , показаннями свідків, впізнанням за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 , та іншими матеріалами кримінального провадження, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами містять відомості як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення.

В ході досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні.

Захисник ОСОБА_6 надав письмові заперечення, вказує, що слідчий посилається на ризики передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, однак захисник вважає їх недоведеними, а тому в заявленому клопотанні просив відмовити, застосувати домашній арешт за місцем мешкання ОСОБА_5 .

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що такі події відбулися, 07.02.2026 року він разом з неповнолітніми ОСОБА_8 і ОСОБА_7 вживали алкогольні напої (самогон). Ввечері він пішов їх проводити на автобусну зупинку, по дорозі вони зустріли чоловіка і попросили у нього закурити, але той почав «возбухати» і він вдарив того чоловіка кулаком в лице. Чоловік впав, потім піднявся і побіг, а «дітвора» його догнали і почали бити ногами, коли він підійшов сказав їм досить і вони пішли на зупинку, а чоловік побіг в інший бік. ОСОБА_8 показував банківську картку, сказав, що знайшов на місці бійки. Просить застосувати домашній арешт, коштів на заставу не має.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши прокурора, захисника та підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів клопотання, 08 лютого 2026 року до ЄРДР за №0000184 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, з коротким викладом обставин: «встановлено, що 07 лютого 2026 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з неповнолітніми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходився поблизу домоволодіння буд. АДРЕСА_3 , вчиняючи злочин в умовах воєнного стану, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, здійснили відкрите викрадення майна військовослужбовця в/ ч НОМЕР_2 ОСОБА_9 (ЖЄО№3813 від 07.02.2026).

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на цьому етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, заслухавши пояснення підозрюваного, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя встановив наявність у сторони обвинувачення доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.

08 лютого 2026 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке вручено підозрюваному та його захисникові. Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.

Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованої підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчого та прокурора про те, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке відносяться до категорії тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років, а тому існує ризик, що підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Також слідчий суддя погоджується з позицією щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи можливість призначення судом йому реального покарання у разі визнання його винним, матиме змогу незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом, з метою уникнення відповідальності або пом`якшення покарання.

Також наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 раніше судимий 24.03.2025 року, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив й знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в період іспитового строку за попереднім вироком суду. Таким чином ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може продовжити злочинну діяльність, тобто вчиняти інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин, єдиним запобіжним заходом, який слід застосувати до підозрюваного, є тримання під вартою з огляду на обґрунтованість підозри та наявність вказаних ризиків. Крім того, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними.

Вважаю, що застосування більш м`яких запобіжних заходів особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту не відповідатиме обставинам справи та тяжкості обвинувачення, при цьому щодо особистої поруки ніхто із бажаючих (поручителів) до слідчого судді не звертався. Крім того, особисте зобов`язання і домашній арешт також не може бути застосований до ОСОБА_5 і з тих підстав, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та за попередньою змовою групою осіб.

В своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 р. ЄСПЛ зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя вважає виправданим тримання підозрюваного під вартою.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 08 лютого 2026 р., він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тому відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розміру застави в кримінальному провадженні.

Вказане в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали надати підозрюваному, захисникові, прокуророві та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1