ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1452/26 Справа № 205/905/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 05 березня 2026 року у кримінальному провадженні №0001311 від 23 жовтня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ульянівка Пологівського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК),

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 05 березня 2026 року задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24-00 години 02 травня 2026 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд надав у сукупності оцінку всім обставинам, у тому числі суспільній небезпечності та тяжкості злочину, який згідно вимог ст. 12 КК, відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, а саме його сімейному стану, тому, що на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей обвинувачений не має, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, увільнений із займаної посади у зв`язку із самовільним залишенням без поважних причин військової частини, раніше не судимий. Суд врахував, що документи на підтвердження позитивної репутації обвинуваченого та на підтвердження того, що обвинувачений займався будь-якою трудовою діяльністю, останнім не надано.

Суд першої інстанції врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, ризику ухилення обвинуваченого від суду шляхом переховування, ризику продовження скоєння кримінального правопорушення, незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.Будь-яких даних про зменшення ризиків для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні судом першої інстанції не встановлено та на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, замінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що судом не проведено аналіз всіх ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого, ризики стороною обвинувачення не доведені.

На думку захисника до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або заставу в мінімальному розмірі. Вважає, що судом не взято до уваги ту обставину, що обвинувачений визнає вину у вчиненні інкримінованого злочину в повному обсязі, щиро кається, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, має психічні розлади, отримані внаслідок проходження військової служби, на теперішній час проходить курс реабілітації.

Позиції учасників судового провадження.

Учасники судового розгляду про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про особисту участь в судовому засіданні до суду від них не надходило до дня проведення судового засідання.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 422-1 КПК розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вищевикладене та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК апеляційний суд здійснює розгляд без участі сторін кримінального провадження.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи сторони захисту про відсутність заявлений ризиків та підстав для продовження строку тримання під вартою апеляційний суд вважає неспроможними.

З матеріалів справи слідує, що в провадженні Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001311 від 23.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.

Прокурором у судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними вищенаведені ризики, передбачені ст. 177 КПК, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

За змістом ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність у нього родини й утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тощо.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, за якими чинним законодавством передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема, ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно зауважено, що діючий в Україні правовий режим воєнного стану та географічна близькість тимчасово окупованих територій, що в своїй сукупності свідчить про наявність реальної можливості у обвинуваченого почати переховуватися від суду шляхом виїзду на вказані території, де на даний час відсутній контроль правоохоронних органів України за процесуальною поведінкою осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризику незаконного впливу з боку ОСОБА_7 на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, що належним чином перевірені судом першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що потерпілий є знайомим обвинуваченого, а свідком є його колишня дружина, відносно якої, за наявними даними, останній раніше вчиняв домашнє насильство. Наявність зазначених обставин та особистих взаємовідносин між обвинуваченим та вказаними особами свідчить про реальну можливість здійснення впливу відносно них.

При цьому, апеляційний суд зважає, що ризик можливого впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, також обґрунтовано продовжує існувати з огляду на відомості про особу обвинуваченого та обставин кримінального правопорушення, такий ризик не можна вважати формальним, а тому суд першої інстанції вірно врахував його під час розгляду клопотання прокурора та ухвалення судового рішення.

Вищевикладені обставини, враховані апеляційним судом в контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК та ймовірності їх настання, за умови не застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, наведені обставини у своїй сукупності спростовують доводи сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

Посилання захисника ОСОБА_6 про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, позитивної характеристики за місцем проживання, наявність психічних розладів, отриманих внаслідок проходження військової служби, належними та допустимими доказами не підтверджені. Водночас навіть встановлення таких обставин саме по собі не є безумовною і самостійною підставою та не нівелює і не зменшує ризики, які стали підставою для продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не може розцінюватися апеляційним судом як самостійна підстава для зміни запобіжного заходу на більш м`який, як просить сторона захисту у своїй апеляційній скарзі.

Враховуючи характер пред`явленого обвинувачення, продовження військового стану, а також існування ризиків, передбаченого п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, які не зменшилися, судовий розгляд триває, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, продовження існування заявлених ризиків, дані про його особу, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 05 березня 2026 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4