Провадження № 11-кп/811/1120/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рудки Самбірського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2025 року про обвинувачення останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України у виді 4 (чотири) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 (шість) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено для відбування остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 18.09.2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_7 у невстановлений досудовим слідством час, але до 20:12 год 16.08.2024, за невстановлених обставин, з метою подальшого збуту придбав та зберігав при собі наркотичний засіб метадон.

16.08.2024 о 20:12 год обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік вул.Грінченка в м. Львові, умисно, незаконно збув вищезазначений наркотичний засіб метадон закупному ОСОБА_9 за 1000 грн. В подальшому даний наркотичний засіб у нього вилучений, та згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів в порошкоподібній речовині білого кольору виявлено метадон, який віднесено до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, масою 0,3698 грами.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 у невстановлений досудовим слідством час, але до 12:56 год 18.09.2024, за невстановлених обставин, повторно, з метою подальшого збуту придбав та зберігав при собі наркотичний засіб метадон.

18.09.2024 о 12:56 год обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік під`їзду №1 будинку №1 по вул.Чигиринській в м. Львові, умисно, повторно, незаконно збув вищезазначений наркотичний засіб метадон закупному ОСОБА_9 за 1200 грн. В подальшому даний наркотичний засіб у останнього вилучений, та згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів в двох блістерах з маркуванням «Метафін ІС» знаходяться 10 таблеток білого кольору, які містять метадон, який віднесено до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, масою 0,450 грами.

Не погоджуючись із цим вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2025 року та закрити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, за відсутністю в його діях складів кримінальних правопорушень, інкримінованих йому.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що сторона захисту не погоджується з пред`явленим ОСОБА_7 обвинуваченням у зв`язку з відсутністю належних та достатніх доказів на підтвердження його вини поза розумним сумнівом; вважає, що ситуація щодо нібито збуту обвинуваченим ОСОБА_10 наркотичних засобів є провокацією злочину (умисно змодельованого працівниками правоохоронного органу злочину) за участю особи, яка відома ОСОБА_7 як ОСОБА_11 , з яким він знайомий, оскільки той наркозалежний і ОСОБА_7 неодноразово вживав із ним наркотики та разом перебувають на програмі лікування від наркозалежності, у зв`язку з чим ОСОБА_7 підлягає виправданню.

Зазначає, що про провокацію злочину з боку правоохоронних органів свідчить і те, що під час здійснення досудового розслідування слідчими двічі було проведено негласну слідчу (розшукову) дію у вигляді оперативної закупки наркотичних засобів, а саме 16 серпня 2024 року та 18 вересня 2024 року, тому додатково кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ознакою повторності, як вчинене особою, яка вже вчинила тотожний або однорідний злочин. При цьому необхідності для проведення двох оперативних закупок в органів досудового розслідування не було, останні були зобов`язані одразу ж після першої закупки затримати ОСОБА_7 . Тобто після проведення оперативної закупки наркотичних засобів 16 серпня 2024 року ОСОБА_7 правоохоронцями не затримувався, у нього нічого не вилучалося.

На переконання захисника, така діяльність органу досудового розслідування не сприяла провадженню та виявленню злочинної діяльності, а навпаки стала передумовою вчинення свідомої та бажаної провокації (підбурення та схиляння) особи до вчинення злочину. Ця позиція узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 12 березня 2020 року у справі №591/4171/17 та від 12 червня 2019 року у справі №676/3183/15-к.

Як зазначає апелянт, у цьому випадку мала місце провокація злочину з боку працівників правоохоронного органу, оскільки під час здійснення оперативних заходів органи досудового розслідування не проявили необхідної пасивності при проведенні негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема: ретельно підбурювали ОСОБА_7 діями ОСОБА_12 ( ОСОБА_11 ) до збуту наркотиків 16 серпня 2024 року (хоча ОСОБА_7 нічого не збувалося); не затримали ОСОБА_7 після хоч і спровокованого, однак задокументованого злочину, не зробили цього і після проведення необхідних судових експертиз 28 серпня 2024 року.

Водночас, з метою погіршення становища ОСОБА_7 та покращення показників своєї діяльності, спровокували та придумали ще один епізод збуту наркотиків (тобто 18 вересня 2024 року) за участю ОСОБА_12 ( ОСОБА_11 ).

Звертає увагу, що згідно з положеннями Європейської конвенції з прав людини та практики Європейського суду, після виявлення злочинної діяльності особи відпадає необхідність у наступних негласних заходах перевірочної закупівлі, яка носить характер провокації. Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, покликавшись на їх безпідставність.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Зокрема, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, місцевий суд обґрунтував, покликаючись, зокрема, на: показання свідка ОСОБА_12 (анкетні дані змінено), а також письмові докази: протокол огляду грошових коштів від 16 серпня 2024 року; протокол огляду покупця від 16 серпня 2024 року; протокол огляду місця події від 16 серпня 2024 року з фототаблицею до нього; висновок експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/114-24/19276-НЗПРАП від 28 серпня 2024 року; протокол огляду речей від 29 серпня 2024 року; постанову про визнання речовими доказами від 29 серпня 2024 року; протокол огляду грошових коштів від 18 вересня 2024 року; протокол огляду покупця від 18 вересня 2024 року; протокол огляду місця події від 18 вересня 2024 року з фототаблицею до нього; протокол обшуку від 18 вересня 2024 року; висновок експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/114-24/22643-НЗПРАП від 16 жовтня 2024 року; постанову про визнання речовими доказами від 17 жовтня 2024 року; відеозапис за результатами проведення НСРД від 16 серпня 2024 року; відеозапис за результатами проведення НСРД від 18 вересня 2024 року; протоколи про проведення негласної слідчої (розшукової) дії «аудіо-відео контроль особи», які містять детальну роздруківку розмов, що відбувались при зустрічах закупника ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 16 серпня та 18 вересня 2024 року; витяг з ЄРДР від 12 липня 2024 року; рапорт оперуповноваженого СКП ВП №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області від 12 липня 2024 року; клопотання про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 23 липня 2024 року; постанову про проведення контролю за вчиненням злочину від 07 серпня 2024 року (повідомлення про розсекречення №1381 від 28 жовтня 2024 року), протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 16 серпня 2024 року; постанову про проведення контролю за вчиненням злочину від 11 вересня 2024 року (повідомлення про розсекречення №1381 від 28 жовтня 2024 року); протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 18 вересня 2024 року; рапорт старшого оперуповноваженого СКП ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 ; ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2024 року; протокол огляду речей від 17 жовтня 2024 року; протокол огляду речей від 21 вересня 2024; протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії «зняття інформації з електронних комунікаційних мереж» від 04 жовтня 2024 року, зміст яких детально викладений у вироку суду першої інстанції.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів з метою збуту та їх збуті, а також незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів з метою збуту та у їх збуті, вчинене повторно.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, твердження сторони захисту, що мала місце провокація злочинів, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, судом встановлено, що підставою для початку досудового розслідування цього кримінального провадження став рапорт о/у СКП ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_14 від 12 липня 2024 року про те, що особа ОСОБА_15 причетна до незаконного збуту наркотичних речовин чи їх аналогів, обіг яких заборонений, на території міста Львова.

З матеріалів кримінального провадження, а саме протоколів огляду покупця та грошових купюр від 16 серпня 2024 року, 18 вересня 2024 року вбачається, що закупник під легендованими даними ОСОБА_16 дав свою добровільну згоду на проведення оперативних закупок наркотичної речовини («метадон», «метафін») у ОСОБА_7 , яка ним здійснювалась двічі. При цьому у ході апеляційного перегляду апеляційним судом не встановлено, що закупник ОСОБА_9 діяв не з власної волі, будь-які докази щодо примушування його бути закупником не встановлені.

Згідно зі ст. 271 КПК України одним із видів негласних слідчих (розшукових) дій є контроль за вчиненням злочину, який може проводитись у формі контрольованої та оперативної закупки.

Поряд із тим, для використання результатів указаних дій як доказів має бути дотримано визначеної процесуальним законом процедури.

За змістом статей 246, 271 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії можуть проводитись, якщо наявні достатні підстави вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин, а також якщо відомості про злочини та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. При цьому, згідно з ч. 3 ст. 271 КПК України під час підготовки та проведення заходів із контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, якого вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв. Здобуті в такий спосіб речі та документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Зазначені положення процесуального закону узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях розробив ряд критеріїв для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів - змістовний та процесуальний критерії.

При цьому, під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

Так, для визначення провокації злочину ЄСПЛ встановив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи було би скоєно злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особу було втягнуто у злочинну діяльність і чи була суттєвою ймовірність вчинення нею злочину.

Таким чином, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ застосування особливих методів ведення слідства - зокрема, агентурних методів - саме по собі не може порушувати право особи на справедливий суд. Ризик провокації з боку працівників правоохоронних органів, викликаний указаними методами, означає, що їх використання повинно бути суворо регламентованим. Для застосування цих методів у правоохоронних органів мають бути докази на підтвердження аргументу про схильність особи до вчинення злочину.

Перевіривши доводи апелянта щодо провокації злочинів, передбачених ст. 307 КПК України, з урахуванням зазначених критеріїв, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що встановлені судом обставини свідчать про те, що орган досудового розслідування діяв у пасивний спосіб і не підбурював обвинуваченого до вчинення злочину. Адже пропозиція ОСОБА_12 (анкетні дані змінено) щодо бажання придбати наркотичні засоби носила загальний абстрактний вираз його готовності заплатити певну суму грошей за наданий наркотичний засіб, після чого ОСОБА_7 добровільно продовжував спілкуватися з ним, щоб отримати особисту користь від абстрактної готовності «покупця» купувати у нього «метадон», «метафін». Таке бажання ОСОБА_12 не було обов`язковою умовою для злочинної діяльності обвинуваченого ОСОБА_7 , тобто дії, якої в іншому випадку він би не вчинив. При цьому продаж наркотичного засобу ОСОБА_10 був здійснений ОСОБА_7 два рази, що також підтверджує його волевиявлення на вчинення зазначених дій.

Таким чином, негласні слідчі (розшукові) дії не призвели до підбурювання через призму прецедентної практики ЄСПЛ щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Незважаючи на те, що покупець раніше був знайомий з обвинуваченим ОСОБА_7 , про що стверджує як сторона захисту, так і сам свідок, вказаний факт сам по собі не свідчить про провокацію вчинення кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд бере до уваги, що матеріали кримінального провадження не містять даних, і стороною захисту такі дані також не представлені, про те, що на ОСОБА_7 задля вчинення ним кримінальних правопорушень чинився тиск. Відсутні дані і про наполегливе спонукання останнього з боку закупника ОСОБА_12 продати йому наркотичні засоби.

Попри те, що сторона захисту вказує, що ОСОБА_7 та закупник ОСОБА_9 (відомий ОСОБА_7 як ОСОБА_11 ) вживали разом наркотичні засоби, наведене не спростовує фактів продажу «метадону», «метафіну» ОСОБА_7 закупнику. Більше того, як видно з матеріалів кримінального провадження, в обох зафіксованих органом досудового розслідування випадках ніщо не впливало на можливість ОСОБА_7 відмовитися від продажу наркотичних засобів, він був вільним у виборі своїх дій. Закупник ОСОБА_9 (анкетні дані змінено) не схиляв обвинуваченого до вчинення злочинів, не впливав на його дії ні шляхом умовлянь, ні шляхом завищення вартості наркотичного засобу. До того ж, за наданими суду доказами не вбачається жодних заходів примусу ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, він не був поставлений діями правоохоронного органу в такі обставини, які б спонукали до його вчинення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 271 КПК України контроль за вчиненням злочину може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин, та проводиться в таких формах: контрольована та оперативна закупка.

Відповідно до п. 1.12.3 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої Наказом від 16 листопада 2012 року № 114/1042/516/1199/936/1687/5, оперативна закупка полягає в імітації придбання або отримання, у тому числі безоплатного, у фізичних та юридичних осіб незалежно від форм власності товару, обіг якого обмежений чи заборонений чинним законодавством, з метою викриття і документування факту вчинення злочину та особи, яка його вчинила.

Під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій слідчий має право використовувати інформацію, отриману внаслідок конфіденційного співробітництва з іншими особами, або залучати цих осіб до проведення негласних слідчих (розшукових) дій у випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 275 КПК України).

Водночас, згідно з ч. 2 цієї статті забороняється залучати до конфіденційного співробітництва під час проведення негласних слідчих дій адвокатів, нотаріусів, медичних працівників, священнослужителів, журналістів, якщо таке співробітництво буде пов`язане з розкриттям конфіденційної інформації професійного характеру.

Таким чином, чинне законодавство не встановлює жодних обмежень стосовно неможливості залучення до конфіденційного співробітництва, зокрема, осіб, які перебувають на програмі лікування від наркозалежності чи які попередньо були знайомі з особою, у якої слід здійснити закупку.

З огляду на те, що ОСОБА_9 не належить до переліку осіб, визначених ч. 2 ст. 275 КК України, колегія суддів не вбачає жодних порушень у його залученні для здійснення оперативних закупок.

Сам по собі факт того, що ОСОБА_9 (анкетні дані змінено) надав згоду на залучення до конфіденційного співробітництва або перебував під контролем правоохоронців, не може свідчити про безумовну наявність провокації злочину з боку правоохоронних органів. Ініціатива, яка виходить від працівників правоохоронного органу щодо залучення до оперативної закупки певної особи, яка на засадах добровільності та конспіративності погодилася брати участь у проведенні НСРД, у цьому провадженні не містить ознак провокативних дій.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17 січня 2024 року у справі №728/697/20.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що проведення контролю за вчиненням злочину не є провокуванням до його вчинення і за відсутності ознак провокації контроль за вчиненням злочину може проводитися один або декілька разів. За усталеною практикою ЄСПЛ (зокрема, справи «Банніков проти російської федерації», «Веселов та інші проти російської федерації», «Раманаускас проти Литви») застосування особливих методів ведення слідства, зокрема агентурних методів, саме по собі не може порушувати право особи на справедливий суд. Для застосування цих методів у правоохоронних органів мають бути докази на підтвердження аргументу схильності особи до вчинення злочину і в цьому провадженні ця умова наявна.

Одним із криміналістичних методів виявлення схильності особи вчиняти кримінальні правопорушення у сфері протиправного обігу наркотичних речовин є проведення контролю за вчиненням злочину, одного або декількох, процесуальне відображення якого (яких) у відповідних матеріалах досудового розслідування само собою не свідчить про провокування особи на вчинення неправомірних дій.

Тому доводи апелянта про те, що повторна закупка була проведена з метою погіршення становища ОСОБА_7 та покращення показників діяльності правоохоронних органів є безпідставними. На переконання апеляційного суду, повторний продаж наркотичного засобу обвинуваченим, який здійснювався під контролем правоохоронних органів, перевірив кримінально протиправну діяльність ОСОБА_7 та підтвердив його стійку спрямованість на збут наркотичних засобів.

За таких обставин, показання обвинуваченого стосовно того, що він жодних наркотичних засобів не збував, колегія суддів критично, як обрану ОСОБА_7 лінію захисту, оскільки його показання спростовуються зібраними в ході досудового розслідування та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Водночас, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, домірним вчиненому. Підстав вважати його явно несправедливим через надмірну суворість або м`якість колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги викладене, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі захисник не навів.

Тому з урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду є належно вмотивованими й обґрунтованим і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ньому наведено мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та положення закону, яким він керувався, постановляючи рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4