Житомирський апеляційний суд
Справа №935/4146/23
Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Номер провадження №11-кп/4805/405/26
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_4

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю секретаря: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

прокурора: ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2026 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 17 квітня 2026 року включно,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області

від 17 лютого 2026 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 17 квітня 2026 року включно.

Суд дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, визначені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Зазначає, що ОСОБА_8 не має на меті переховуватись, знищувати докази, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню.

Наголошує, що ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання, характеризується посередньо, проживає з цивільною дружиною, має хворих батьків.

Вказує, що перебуваючи під вартою ОСОБА_8 немає можливості працювати та утримувати свою сім`ю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні, кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.153, ч.2 ст. 152 КК України..

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.153, ч.2 ст. 152 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, пов`язаних із застосуванням насильства до малолітньої потерпілої, міра покарання за які, у разі визнання його винуватим, передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом попередніх ухвал про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд достатньо обґрунтував свої висновки про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме, можливість обвинуваченого переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання у разі визнання його винним, існує ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду про необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, а тому вважає, що інший вид запобіжного заходу обвинуваченому, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Доводи апелянта про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційній скарзі.

Також, колегія суддів враховує і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Доводи захисника про те, що судом не враховано, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні цивільну дружину, батьків, дітей, позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, не є переконливим аргументом для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Аргументи апелянта, що перебуваючи під вартою ОСОБА_8 не буде мати можливості утримувати свою сім`ю є неспроможними, оскільки захистом не надано доказів, що члени сім`ї ОСОБА_8 є непрацездатними або перебувають у критичному стані.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбаченихст.177 КПК, а також про недоведеність існування підстав для продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Водночас колегія суддів, в черговий раз, звертає увагу суду першої інстанції на вимоги ч.4 ст. 28 КПК України про те, що кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи або щодо кримінального правопорушення, вчиненого стосовно малолітньої або неповнолітньої особи, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 331, 376, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2026 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 17 квітня 2026 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: