ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/496/25 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/591/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст.286-1 КК України
УХВАЛА

Іменем України

16 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого -ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадженняза апеляційною скаргою захисника на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 21.11.2025 року стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України,з середньо-спеціальною освітою, має військове звання старший солдат та займає посаду стрільця-оператора 3 штурмового відділення 2 штурмового взводу 2 штурмової роти НОМЕР_1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 286-1 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами 3 (три) роки.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, згідно ст. 68 Конституції України ОСОБА_8 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Збройні Сили України", Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старший солдат ОСОБА_8 зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до спів службовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

На порушення вимог зазначених вище нормативно-правових актів ОСОБА_8 , маючи умисел на вчинення дій, всупереч охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на шлях злочинної діяльності при наступних обставинах:

24.11.2024 близько 17:00 години ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, на порушення пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху, відповідно з яким: Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, керував технічно справним автомобілем Mitsubishi Pajero Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався у темний час доби з увімкненим ближнім світлом фар по авто дорозі сполученням м. Зміїв - с. Таранівка Чугуївського району Харківської області, з боку с. Таранівка в напрямку м. Змієва, за межами населеного пункту, на відстані 900 метрів від будинку № 60 по вул. Ботанічній в с. Таранівка, діючи необережно, не вибрав безпечну швидкість руху, враховуючи дорожню обстановку, внаслідок чого не впорався з керуванням, втратив контроль над управлінням автомобілем, та допустив його занос з послідуючим виїздом за межі проїжджої частини та перекидання автомобіля, чим порушив вимоги п. 12.1. Правил дорожнього руху України, згідно з яким: Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним".

В результаті дорожньо-транспортної події пасажиру автомобілю "Mitsubishi Pajero Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_9 , яка знаходилась на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля, спричинено наступні тілесні ушкодження: садна м`яких тканин в області голови та обличчя, гематоми правої бокової поверхні шиї, в області правої половини грудної клітки, що за ступенем тяжкості як в сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень; часткове ушкодження (розходження) акроміально-ключичного з`єднування, що за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я; двобічний перелом нижньої щелепи вище кута праворуч та ліворуч в ділянці 36,37 зубів, що за ступенем тяжкості відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесного ушкодження, за ступенем тривалості розладу здоров`я, характерним для даного виду травми та її тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України знаходились, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити за ч. 1 ст. 286-1 КК України, застосувавши положення ст. 69 КК України та ст. 58 КК України, покарання у виді службового обмеження строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20% від його заробітку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Як вбачається з вироку суду (т. 1 а. с. 84 - 88), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Дії ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до статті 12 КК України, є не тяжким злочином, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, з 17.09.2020 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 , де характеризувався в цілому позитивно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення шляхом надання показань про його обставини, відшкодування шкоди, про що повідомила потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні, а також подала письмові заяви.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції частини статті за інкримінований йому злочин у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

Колегія суддів звертає увагу, що санкція ч. 1 ст. 286-1 КК України передбачає відповідальність за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за кримінальне правопорушення, вчинене в умовах воєнного стану.

Частина 1 цієї норми надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №744/884/17 зазначав, що обставини, що пом`якшують покарання, чи сукупність цих обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

На переконання апеляційного суду, хоча встановлені у справі обставини і пом`якшують покарання обвинуваченого, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та ступінь його суспільної небезпеки та не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України, оскільки вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння не може знижувати ступінь суспільної небезпеки особи винуватого, який грубо порушив правила дорожнього руху, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, наражаючи на небезпеку оточуючих, в тому числі і учасників дорожнього руху.

Згідно з ч. 1 ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Разом з тим апеляційний суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого виду покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, відсутнє таке клопотання і від командування військової частини.

Отже, апеляційне прохання захисника про пом`якшення призначеного покарання належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер який не має правового підґрунтя для будь-якого пом`якшення покарання за злочин, вчинений обвинуваченим.

Таким чино, приймаючи рішення щодо призначення покарання, суд першої інстанції дотримався існуючих правових позицій з цього приводу та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, а розмір призначеного покарання, виходячи з положення ст. 414 КПК України, за переконанням колегії суддів, не можна вважати явно несправедливим через суворість.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає законних та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційних вимог захисника про пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення, то вирок суду залишається без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 21.11.2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді