Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

24 березня 2026 року м. Рівне

Справа № 154/2154/23

Провадження № 11-кп/4815/231/26

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Володимирського міського суду Волинської області від 05 травня 2025 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000040 від 03.03.2022 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Володимира-Волинського, Волинської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.4, 12 ч.2 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Володимирського міського суду Волинської області від 05 травня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 12 ч.2 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з дати оголошення вироку 05 травня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст.72 КК України у строк покарання, призначеного ОСОБА_6 за цим вироком, зараховано строк попереднього ув`язнення з 16 листопада 2022 року до 04 травня 2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишено попереднім ? тримання під вартою, до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

За вироком суду 23 вересня 2021 року, приблизно о 00 год. 30 хв., ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 (вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 23.09.2022 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 4, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК, а саме в тому, що 23.09.2021, повторно, з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб з особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, вчинила умисне вбивство ОСОБА_12 ), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні літньої кухні домоволодіння по АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_12 , що виникла між ними та потерпілим, з яким разом розпивали алкогольні напої, керуючись метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині з мотивів помсти за словесну образу, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій і передбачаючи їх наслідки, умисно нанесли останньому численні удари кулаками, дерев`яним елементом від стільця в ділянку голови, обличчя, тулубу та кінцівок, заподіявши легкі тілесні ушкодження. Продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на заподіяння смерті ОСОБА_12 , який через побиття вже не міг опиратися і перебував в лежачому положенні на підлозі, ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , діючи з особливою жорстокістю, бажаючи завдати потерпілому нестерпного фізичного болю та обравши для цього відповідний спосіб, спустили з нього штани й труси та, утримуючи потерпілого, розвели сідниці й вставили в анальній отвір тупий предмет - дерев`яний елемент стільця, чим заподіяли останньому тілесні ушкодження у вигляді травматичного пошкодження надампулярної частини прямої кишки, брижі та стінки сигмовидної кишки, петель тонкого кишківника з наскрізним пошкодженням стінки кишки, яке ускладнилось розвитком масивної крововтрати і спричинило смерть потерпілого.

Захисником ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій покликався на необґрунтованість вироку, істотне порушення норм КПК України і неправильне застосування матеріального закону.

На думку захисника, під час судового розгляду стороною обвинувачення не встановлено та не доведено в який спосіб і формі ОСОБА_6 досяг попередньої змови з ОСОБА_11 на вчинення інкримінованих діянь.

Посилання на вирок Рожищенського суду відносно ОСОБА_11 , як доказ винуватості ОСОБА_6 , на думку захисника, є порушенням його права на захист і справедливий суд.

Сторона захисту вважає показання ОСОБА_11 неправдивими, а обставини, які встановлені показаннями свідка ОСОБА_11 є недопустимим доказами, так як остання є заінтересованою особою у визнанні ОСОБА_6 винним у вбивстві, оскільки вона засуджена за вбивство ОСОБА_12 при цих же обставинах. Вважає, що судом не взято до уваги дані про особу ОСОБА_11 , яка судима за вбивство.

Зазначає, що висновок медико-криміналістичної експертизи № 1 МК від 22.02.202 року, протокол за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 29.12.21 року не можуть вважатись належними і достатніми доказом вини ОСОБА_6 .

Покликається на недопустимість як доказу висновок за результатами поліграфа.

Вважає, що при розгляді справи в суді встановлено відсутність доказів вчинення вбивства ОСОБА_12 ОСОБА_6 у співучасті з ОСОБА_11 і здобуто докази винуватості ОСОБА_11 у вчиненні цього вбивства одноосібно.

Просив скасувати вирок Володимирського міського суду Волинської області від 05 травня 2025 року і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 з підстав, передбачених ч.1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілу і представника потерпілої, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого

не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Даних вимог суд першої інстанції дотримався.

Ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 за п.п.4, 12 ч.2 ст. 115 КК України, суд першої інстанції проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 в умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині (вбивсто), вчинене з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб, ґрунтується на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , вина останнього у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується сукупністю доказів, оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Як вбачається з вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 заперечив свою причетність до вбивства ОСОБА_12 . Наголосив, що при обставинах одного із днів 2021 року на запрошення ОСОБА_12 прийшов до нього додому, де вже знаходилися ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які сиділи в літній кухні і розпивали спиртні напої, до яких він приєднався. Так вони просиділи приблизно 3-4 годин, випив 200-300 г горілки, а коли стемніло, він пішов додому по вул. Незалежності, забувши у ОСОБА_12 свій мобільний телефон. При цьому ОСОБА_11 залишилася вдома у ОСОБА_12 , де подівся ОСОБА_13 , він не знає. На наступний день, коли він та ОСОБА_11 перебували вдома у Ріжка, приїхала поліція та забрала їх вдвох у відділок, повідомивши, що загинув ОСОБА_12 , протримали його у відділку до вечора і відпустили. Через деякий час до нього приїхав оперуповноважений поліції та повідомив, що ОСОБА_11 вказує на нього, що саме він вчинив убивство. Чому ОСОБА_11 вказує на нього, та як його кофта опинилася у неї при її затриманні, він пояснити не може.

Дані показання обвинуваченого судом першої інстанції обґрунтовано оцінено критично, як надумані і надані з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки спростовуються дослідженими судом належними і допустимими доказами.

Так, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на фактичних даних, які містяться у досліджених судом доказах, на підставі яких судом встановлено, що ОСОБА_6 разом із ОСОБА_11 23.09.2021 дійсно перебували в літній кухні на АДРЕСА_2 , де розпивали спиртні напої з ОСОБА_12 і, де відбулося вбивство останнього. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_13 , висновками судово-медичних експертиз, відповідно до яких на одязі ОСОБА_11 виявлені сліди крові ОСОБА_12 , та судових дактилоскопічних експертиз, відповідно до яких на речах вилучених з місця вбивства виявлені сліди пальців рук як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_6 .

В основу вироку щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 судом обґрунтовано покладено дані висновку судової медико-криміналістичної експертизи № 1-МК від 22 лютого 2022 року, підтримані в судовому засіданні експертом ОСОБА_14 , про те, що відсутність пошкоджень шкірних покривів біля анального отвору ОСОБА_12 може свідчити, що сідниці потерпілого, при нанесенні даних ушкоджень, мали б бути розведені в сторони, тобто для цього мало б бути задіяно не менше двох осіб; дані протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних систем) від 29.12.2021 щодо зафіксованих телефонних розмов ОСОБА_6 з матір`ю, братом та батьком.

Судом не залишено без уваги і вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 23.09.2022, яким ОСОБА_11 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 4, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК, а саме в тому, що 23.09.2021 вона повторно, з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб з особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, вчинила умисне вбивство ОСОБА_12 .

Судом звернуто увагу, що на користь висновку про причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення вбивства ОСОБА_12 свідчать також результати опитування із застосуванням поліграфа від 12 жовтня 2021 року, на які суд не посилається, як на доказ у розумінні ст.84 КПК України, однак які додатково вказують на неправдивість показань обвинуваченого ОСОБА_6 наданих в суді.

Визнаючи правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за п.п.4, 12 ч.2 ст. 115 КК України, суд виходив з того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , завдаючи ОСОБА_12 тілесні ушкодження у спосіб та за обставин, викладених вище, розуміли можливі негативні наслідки своїх дій, що фактично настали, у виді смерті останнього і бажали їх настання. Крім того, такий висновок суду ґрунтується на тому, що судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 разом прибули до помешкання ОСОБА_12 , спільно з ним розпивали спиртні напої в ході чого, через образливі висловлювання ОСОБА_12 виник словесний конфлікт, який переріс у бійку. ОСОБА_6 діючи узгоджено з ОСОБА_11 завдали ОСОБА_12 численні удари руками, дерев`яним елементом від стільця в ділянку голови, обличчя, тулуба та кінцівок і після того як ОСОБА_12 від отриманих ударів впав на підлогу, не зміг підвестися і не чинив опору, обравши відповідне знаряддя дерев`яний предмет, запхали його в анальний отвір ОСОБА_12 на значну довжину, чим завдали останньому особливих фізичних страждань. Такі обставини поряд із даними висновку експерта № 102А щодо того, що виникнення травматичного пошкодження надампулярної частини прямої кишки, брижі та стінки сигмовидної кишки та петель тонкого кишківника достатньо одного травматичного введення тупого предмета, покиданням обвинуваченим ОСОБА_6 та засудженою ОСОБА_11 приміщення літньої кухні, ненаданням ОСОБА_12 медичної допомоги та залишенням його помирати, свідчать про усвідомлення ними небезпечного характеру своїх дій і що, посягаючи на життя ОСОБА_12 , передбачали, що наслідками таких дій може стати смерть останнього та бажали цього.

За наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду узгоджуються між собою, а також містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють картину встановлених судом подій, які мали місце 23 вересня 2021 року та вказують на доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, навівши при цьому детальні переконливі мотиви свого рішення.

Водночас, апеляційний суд критично відноситься до доводів сторони захисту щодо непричетності обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому, оскільки дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що ці докази є належними та допустимими і в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінально-караного діяння, і вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно останнього.

Що стосується виду і розміру призначеного ОСОБА_6 покарання, то суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали - це втрата найвищої соціальної цінності, проголошеної ч.1 ст.3 Конституції України - життя людини, позицію потерпілої, яка просила для обвинуваченого суворого покарання, висловивши аналогічну позицію і при апеляційному перегляді оскарженого вироку, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується виключно негативно як особа, яка вела антигромадський спосіб життя, зловживала спиртними напоями, відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого. Як обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд, відповідно до ст.67 КК України, визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Врахувавши зазначені обставини, суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на відповідний строк.

Колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним» та наголошував, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Виправлення як мета покарання це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання. Тому покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу винного, відповідати встановленим вимогам закону.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, з врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для скасування вироку і закриття провадження з наведених в апеляційній скарзі сторони захисту доводів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Володимирського міського суду Волинської області від 05 травня 2025 року відносно ОСОБА_6 за п.п. 4, 12 ч.2 ст. 115 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3