Справа № 462/2507/25
провадження 1-кп/462/262/26
У Х В А Л А

03 лютого 2026 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши в залі суду у м.Львові у відкритому судовому засіданні клопотання потерпілого ОСОБА_6 про арешт майна, подане під час розгляду кримінального провадження №0000616 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України,

встановив:

В провадженні Залізничного районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження №0000616 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України.

Під час судового засідання потерпілий ОСОБА_6 подав письмове клопотання, в якому просив в порядку забезпечення його цивільного позову у кримінальному провадженні №0000616 накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,0427 га, в садівничому кооперативі «Будівельник», що за адресою: Львівська область, Сокальський район, с/рада Поторицька, кадастровий номер ділянки :17:000:0116.

В обґрунтування клопотання зазначає, що обвинувачений ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 з 07.05.2011 року по 03.10.2024 року. Згідно наявної в матеріалах кримінального провадження інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_9 володіє на праві власності земельною ділянкою, площею 0,0427 га, в садівничому кооперативі «Будівельник», що за адресою: Львівська область, Сокальський район, с/рада Поторицька, кадастровий номер ділянки :17:000:0116. Право власності на вказану земельну ділянку набуто ОСОБА_9 21.09.2017 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. Враховуючи, що земельна ділянка набута ОСОБА_9 в період перебування її в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , а тому такому належить вказаної земельної ділянки, у зв?язку з чим просить клопотання задовольнити.

Вивчивши подане клопотання, заслухавши думку обвинуваченого, та його захисника, які проти задоволення клопотання заперечили, представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , який клопотання підтримав, та прокурора, яка у вирішенні даного клопотання поклалася на розсуд суду, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до ч.6 ст. 170 КПК України застосування арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можливе за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні. У разі задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Згідно з ч.8 ст.170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

Відтак, застосування арешту майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), допускається, зокрема, щодо майна підозрюваного та за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

Потерпілим ОСОБА_6 в межах кримінального провадження №0000616 заявлено цивільний позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (т.3 а.с.11-13), про стягнення на його користь з обвинуваченого 646815 грн. матеріальної шкоди та 200000 грн. моральної шкоди (т.1 а.с.23-28).

Потерпілим ОСОБА_11 в межах кримінального провадження №0000616 заявлено цивільний позов про стягнення на його користь з обвинуваченого 630791 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди (т.2 а.с.77-82).

Потерпілим ОСОБА_12 в межах кримінального провадження №0000616 заявлено цивільний позов про стягнення на його користь з обвинуваченого 705005 грн. матеріальної шкоди та 250000 грн. моральної шкоди (т.2 а.с.49-58).

Потерпілим ОСОБА_10 в межах кримінального провадження №0000616 заявлено цивільний позов про стягнення на його користь з обвинуваченого 2439057 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди (т.1 а.с.37-53).

Згідно інформаційної довідки №462704959 від 03.02.2026 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка, площею 0.0427 га, кадастровий номер :17:000:0116, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 248, яка знаходиться в садівничому кооперативі «Будівельник», на підставі договору купівлі-продажу, з 21.09.2017 року на праві спільної приватної власності належить ОСОБА_9 (т.4 а.с.69).

Згідно вимог ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності.

Такий же підхід до питання належності особам, які є подружжям, на праві власності майна, набутого ними під час шлюбу, закріплюють ч.1, 3, 4 ст.368 ЦК України. Зокрема, цими нормами визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім?ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмові формі.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 ст.73 СК України визначено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження №0000616, обвинувачений ОСОБА_5 та ОСОБА_9 з 07.05.2011 року по 03.10.2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 03.10.2024 року (т.2 а.с.63-64).

Відтак, земельна ділянка, площею 0.0427 га, кадастровий номер :17:000:0116, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 248, яка знаходиться в садівничому кооперативі «Будівельник», набута ОСОБА_9 під час її перебування у шлюбі із ОСОБА_5 .

При цьому, слід зазначити, що перебування майна у спільній сумісній власності подружжя не створює обов`язку суду при розгляді клопотання про арешт майна визначати, яка саме його частина належить кожному з них, в тому числі обвинуваченому, оскільки це не передбачено нормами кримінального процесуального законодавства України, натомість, має встановлюватися в порядку цивільного судочинства.

Крім того, режим спільної сумісної власності, на відміну від режиму спільної часткової власності, не передбачає виділу часток кожного власника в натурі. Зазначене унеможливлює ідентифікацію конкретної частки обвинуваченого у спільному майні, через що обтяження майна в цілому є єдиним можливим, реальним та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження з метою забезпечення відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, у разі задоволення цивільних позовів.

Також, слід зазначити, що для накладення арешту на майно, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, в порядку кримінального судочинства не потрібно встановлювати належну саме обвинуваченому частку у цьому майні.

Під час розгляду клопотання встановлено, що поділ майна подружжя в порядку, передбаченому ст.367 ЦК України не проводився, та частки у ньому, відповідно до ст.364 ЦК України, в натурі не виділялись. Відтак, арешт має застосовуватися до майна подружжя без зазначення частки, відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09.04.2020 року у справі № 676/2199/19.

Враховуючи, що накладення арешту на майно необхідне для відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, інкримінованими ОСОБА_5 , про відшкодування якої потерпілими пред?явлено цивільні позови, а також беручи до уваги наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, суд дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.131, 170-173, 372,376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання потерпілого ОСОБА_6 задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку, площею 0.0427 га, кадастровий номер :17:000:0116, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 248, яка знаходиться в садівничому кооперативі «Будівельник», адреса на час реєстрації права власності Львівська область, Сокальський район, Поторицької сільської ради, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , шляхом заборони розпорядження цим майном.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Залізничний районний суд м.Львова.

Повний текст ухвали складено 06.02.2026 року.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1