Справа № 344/1476/26
Провадження № 1-кс/344/896/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Слідчого відділу Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області рядового поліції ОСОБА_4 від 27.11.2025 року про закриття кримінального провадження №0003020 від 30.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із скаргою якій просить суд скасувати постанову слідчого Слідчого відділу Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області рядового поліції ОСОБА_4 від 27.11.2025 року про закриття кримінального провадження №0003020 від 30.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В обґрунтування скарги посилається на те, що досудове розслідування було розпочате на підставі звернення ОСОБА_5 , з приводу шахрайських дій ОСОБА_6 , що виразились у незаконному розпорядженні майном її батька.

26.01.2024 ОСОБА_7 на випадок своєї смерті склав заповіт, відповідно до тексту якого заявниці мала перейти частка майна, однак частина майна яка заповідалась їй, як дочці була продана без її відома і за вартість, яка є явно заниженою. Заявник вважає, що майно було продано поза волею її батька ОСОБА_7 , що свідчить про протиправність вказаних дій зі сторони ОСОБА_6 .

При цьому заявник надає слідчому судді докази зміни прізвища з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».

Заявник вважає, що слідчим було допущено бездіяльність в частині повноти здійснення досудового розслідування. Не було допитано всіх причетних осіб, не було проведено усі експертизи, зокрема почеркознавчу. Із постановою не погоджується, вважає її необґрунтованою, передчасною, та такою, що прийнята без належного та повного встановлення всіх фактичних обставин справи.

Представник заявника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_10 подав заяву про розгляд скарги без його участі та без участі ОСОБА_3 , скаргу підтримує в повному обсязі, просить задоволити та скасувати постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий ОСОБА_11 подав заяву про розгляд скарги без його участі, з скаргою не погоджується, вважає постанову обґрунтованою та прийнятою з дотриманням вимог КПК України. Крім того зазначає, що під час досудового розслідування виконано всі необхідні слідчі (розшукові) дії.

Дослідивши матеріали скарги вважаю наступне.

Згідно із п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно із ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Слідчий суддя зазначає, що при проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення.

Згідно до ст. 2 КПК, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Встановлено, що постановою слідчого Слідчого відділу Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області рядового поліції ОСОБА_4 від 27.11.2025 року кримінальне провадження №0003020 від 30.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв?язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

Допитана у статусі потерпілої ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 повідомила, що 26.01.2024 ОСОБА_7 на випадок своєї смерті склав заповіт заповівши зокрема частки у статутному капіталі ТОВ «РЕМБУДКОМПЛЕКТ» двом донькам по 3/10 частки кожній, дружині 2/10 частки, матері 2/10 частки. На момент складання заповіту ОСОБА_7 був єдиним учасником товариства з часткою 100% у статутному капіталі.

Під час оформлення спадкових прав потерпіла встановила, що на день смерті її батько не був учасником товариства, оскільки 27.05.2024 на підставі двох договорів купівлі-продажу часток відчужив належні йому корпоративні права ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у рівних частках по 50% кожному.

Цього ж дня на виконання договорів були укладені акти приймання-передачі часток у статутному капіталі, акт від імені продавця за дорученням ОСОБА_7 підписала його дружина ОСОБА_6 .

Потерпіла також зазначила, що відповідно до виписного епікризу від 30.05.2024 її батькові було діагностовано злоякісне ураження головного мозку та 27.05.2024 він міг перебувати у лікувальному закладі, що на її думку унеможливлювало укладення цих правочинів. Потерпіла також зазначала, що її батько перебував у тяжкому стані та на її думку не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим не мав можливості укладати зазначені правочини.

У ході досудового розслідування встановлено, що 27.05.2024 ОСОБА_7 укладено два договори купівлі-продажу часток у статутному капіталі. Цього ж дня укладено акти приймання-передачі часток у статному капіталі ТОВ «РЕМБУДКОМПЛЕКТ», при цьому нотаріусом засвідчено факт підписання актів ОСОБА_6 за дорученням ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_6 зазначила що її чоловік добровільно вирішив відчужити належні йому частки у статутному капіталі «РЕМБУДКОМПЛЕКТ», що також підтвердили свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_12 .

При цьому слідчим проведено аналіз телефонних з`єднань, отриманих від оператора мобільного зв`язку, та встановлено, що мобільні пристрої учасників зазначених правовідносин під час укладення правочинів діяли в зоні дії базових станцій за місцем провадження нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_15 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, скаржник звернулася до слідчого судді з даною скаргою про скасування цієї постанови.

Слідчий суддя звертає увагу, що за загальним правилом, визначеним в ч.1 ст. 92 КПК України збирання доказів, передбачених ст. 91 КПК України, здійснюється сторонами кримінального провадження, зокрема і потерпілим.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки дізнавачем, слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Так, з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини»).

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку про те, що слідчим у постанові про закриття кримінального провадження передчасно зроблено висновок про закриття кримінального провадження.

На думку слідчого судді, у постанові від 27.11.2025 року про закриття кримінального провадження не обґрунтовано всіх підстав для закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчим не наведено всіх фактичних обставин та відповідних їм доказів, які дозволяють зробити однозначний висновок, який не залишає місця сумнівам про наявність достатніх підстав для закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, та які спростовують посилання скаржника про неповноту дослідження всіх обставин даного провадження.

Зокрема, слідчий суддя погоджується із твердженням потерпілої про те, що для вірності та повноти оцінки правомірності укладення правочину має бути проведена почеркознавча експертиза, яка згідно матеріалів кримінального провадження була проведена, однак така не відображена у постанові про закриття кримінального провадження, крім того, потерпіла у заяві посилається на те, що ОСОБА_7 тяжко хворів, та на її думку не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що не було предметом дослідження в ході досудового розслідування.

Враховуючи вимоги статті 2 та частини 2 статті 9 КПК України висновок слідчого про закриття кримінального провадження є передчасним та не може вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає принципам кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав вважати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження обґрунтованою та мотивованою.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вимог скарги та наявність підстав для її задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Слідчого відділу Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області рядового поліції ОСОБА_4 від 27.11.2025 року про закриття кримінального провадження №0003020 від 30.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України задоволити.

Постанову слідчого Слідчого відділу Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області рядового поліції ОСОБА_4 від 27.11.2025 року про закриття кримінального провадження №0003020 від 30.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1