Провадження № 1-кс/947/4227/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2026 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0000304 від 21.03.2026 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 409 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий у клопотанні зазначає про наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022,затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», строком на 30 діб введено воєнний стан на всій території України, строк дії якого неодноразово продовжувався та який триває до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. До видів військової служби зокрема відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом (ч. 12 ст. 2 Закону).

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову (направлення) громадян України на військову службу та прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається зокрема день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється (ч. 2 ст. 24 Закону).

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Інструкцією з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 280 від

15 вересня 2022 (далі Інструкція), визначається організація обліку військовослужбовців та працівників в Міноборони, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, бригадах, полках, окремих батальйонах, підрозділах охорони, органах забезпечення; основні завдання і види обліку, призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення; обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу; облік загальних втрат особового складу.

Основними завданнями обліку особового складу є зокрема: документальне відображення проходження військової служби військовослужбовцями та трудової діяльності працівниками Збройних Сил та Держспецтрансслужби; забезпечення командування даними про штатну та спискову чисельність особового складу військових частин для прийняття рішень щодо їх комплектування, матеріально-технічного забезпечення, підготовки в них резервів і відновлення втрат, а також довідковими відомостями стосовно особового складу, необхідними для прийняття обґрунтованих рішень щодо його подальшого службового використання.

Облік особового складу повинен бути безперервним, своєчасним і повним, вестися постійно за будь-яких умов діяльності військ (сил) відповідно до вимог цієї Інструкції, достовірно відображати існуючу штатну і спискову чисельність особового складу, а також кількісні і якісні зміни, що відбуваються як в цілому щодо особового складу, так і персонально стосовно кожного військовослужбовця або працівника.

Облік особового складу організовується і ведеться на підставі штатів (штатних розписів), наказів відповідних командувачів, командирів та начальників (далі - командир (начальник)) органів управління, військових частин, установ, у тому числі наказів по особовому складу, наказів по стройовій частині та інших документів з обліку особового складу.

Відповідно до ст. 43 ЗУ «Про державну службу» фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України.

Згідно Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджені наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України фінансове забезпечення система заходів, що включає фінансове планування, отримання, зберігання, економне, ефективне і цільове використання коштів відповідно до вимог чинного законодавства України, організацію обліку та звітності з метою виконання військовою частиною покладених на неї завдань.

Наказом командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №169 від 20.06.2019 ОСОБУ № 1, досудове розслідування відносно якої здійснюється у іншому кримінальному провадженні (далі ОСОБА № 1), призначено на посаду командира НОМЕР_2 окремого батальйону радіоелектронної боротьби (військової частини НОМЕР_1 ), на якій він приступив до виконання службових обов`язків за вказаною посадою.

Відповідно до «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до Порядку віддання й виконання наказів «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Відповідно до Розділу 2 «Загальні обов`язки командирів (начальників)» до повноважень та обов`язків командира військової частини входить, зокрема:

особисто відповідати перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини; за додержання принципів соціальної справедливості;

повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів;

планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами;

негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи);

негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;

знати стан справ у дорученій йому військовій частині, ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, вміло керувати військовою частиною, як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, за штатом, списком і в наявності;

встановлювати у військовій частині, такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;

проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);

виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками);

знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями;

організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту;

особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів;

під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю;

вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині.

Відповідно до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 280 від 15 вересня 2022 року командири (начальники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах управління, військових частинах, установах та їх підрозділах, а також створювати для посадових осіб, які здійснюють облік особового складу, належні умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

З метою організації обліку особового складу командири (начальники) зобов`язані:

1) здійснювати контроль за обліком особового складу та періодично перевіряти укомплектованість військ (сил);

2) контролювати правильне відображення чисельності особового складу в облікових документах і своєчасне надання донесень про склад і чисельність військ (сил);

3) координувати взаємодію штабів і служб персоналу з питань обліку особового складу;

4) вживати заходів щодо удосконалення обліку особового складу із застосуванням комп`ютерних програм, інформаційно-комунікаційних та автоматизованих систем;

5) забезпечувати командування відомостями щодо складу військ (сил), кількісними і якісними показниками їх укомплектованості;

6) проводити заняття (збори) з посадовими особами, які безпосередньо ведуть облік особового складу:

7) проводити перевірки стану обліку особового складу під час перевірок військ (сил), надаючи практичну допомогу та досягаючи якісного стану обліку особового складу;

8) контролювати роботу комісій для перевірки стану обліку особового складу;

9) здійснювати контроль за забезпеченням бланками і книгами з обліку особового складу, а також військово-обліковими документами військовослужбовців, які засвідчують статус військовослужбовця, його службове становище (далі - документ, що посвідчує особу військовослужбовця);

10) здійснювати контроль за належним веденням електронних журналів обліку особового складу, зразок яких наведено в додатку 1, органу управління, військової частини, установи та їх підрозділів відповідно до вимог цієї Інструкції;

11) вживати всіх заходів для збереження облікових документів, особливо в умовах дії воєнного стану.

Згідно Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджені наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України командир військової частини зобов`язаний:

організувати фінансове забезпечення згідно з вимогами чинного законодавства України та цих Правил, забезпечити своєчасне витребування і одержання від забезпечувального фінансового органу належних військовій частині коштів, їх облік і подання фінансової звітності;

суворо дотримуватися фінансової дисципліни, законно, ефективно та за цільовим призначенням використовувати кошти і забезпечувати виконання цих вимог усіма посадовими особами військової частини;

організувати ведення бухгалтерського обліку у військовій частині з урахуванням особливостей її діяльності;

організовувати здійснення заходів щодо виявлення та використання внутрішньогосподарських резервів, запобігання збиткам;

вживати заходів для запобігання, припинення та усунення виявлених фінансових порушень і зловживань, притягнення винних осіб до відповідальності та відшкодування заподіяної ними державі матеріальної шкоди;

особисто підписувати першим підписом грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати тощо.

Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України (ст. 3 Статуту).

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків (ст. 4 Статуту).

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до п. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративногосподарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» особи, суб`єктами цього закону є: військові посадові особи Збройних Сил України.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 та примітки 1 до ст. 364 КК України, службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративногосподарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відтак, ОСОБА № 1, обіймаючи посаду командира в/ч НОМЕР_1 , в період з лютого 2022 року по березень 2025 року, був військовою посадовою особою Збройних сил України, а тому у розумінні ч. 3 ст. 18 та примітки 1 до ст. 364 КК України є службовою особою.

Наказом № 325 від 15.11.2019 командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підполковник ОСОБА 2 призначений на посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 , наказом ОСОБА № 1, командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2019 №228, зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини, а відтак приступив до виконання своїх службових обов`язків та в силу своїх організаційно-розпорядчих обов`язків, у розумінні ч. 3 ст. 18 та примітки 1 до ст. 364 КК України є службовою особою.

Наказом № 335 від 26.11.2019 командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підполковник ОСОБА 3 призначений на посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 , наказом ОСОБА № 1, командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2019 № 228, зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини, а відтак приступив до виконання своїх службових обов`язків та в силу своїх організаційно-розпорядчих обов`язків, у розумінні ч. 3 ст. 18 та примітки 1 до ст. 364 КК України є службовою особою.

Наказом № 142 від 07.09.2017 командувача військ ОК «Південь`підполковник ОСОБА 4 призначений на посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 , наказом ОСОБА № 1, командира військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2017 № 36, зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини, а відтак приступив до виконання своїх службових обов`язків та в силу своїх організаційно-розпорядчих обов`язків, у розумінні ч. 3 ст. 18 та примітки 1 до ст. 364 КК України є службовою особою.

Надалі, ОСОБА № 1, будучи службовою особою, на яку покладено здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків при виконанні службових завдань за посадою вчинив службовий злочин, а саме умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, за попередньою змовою з ОСОБОЮ № 2, досудове розслідування відносно якої здійснюється у іншому кримінальному провадженні (далі ОСОБА № 2), ОСОБОЮ № 3, досудове розслідування відносно якої здійснюється у іншому кримінальному провадженні (далі ОСОБА № 3), ОСОБОЮ № 4, досудове розслідування відносно якої здійснюється у іншому кримінальному провадженні (далі ОСОБА № 4), спільно з ОСОБА_4 , який не був учасником групи (у свою чергу не був обізнаний про склад та кількість учасників групи), але виконував роль пособника, шляхом використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам за наступних обставин.

Так, указом Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 № 69/2022, ОСОБА_4 призначений на посаду електрика станції перешкод взводу радіоперешкод роти радіоперешкод військової частини НОМЕР_1 , ВОС-659995А, та наказом ОСОБА № НОМЕР_3 , командира військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2023 № 100, зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, та йому встановлено розмір грошового забезпечення (основного та додаткового), а його командиром призначений ОСОБА 4.

Встновлено, що військова частина НОМЕР_1 у зазначений період перебувала на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_4 , у зв`язку з чим ОСОБА 1 не був безпосереднім розпорядником бюджетних коштів, однак, використовуючи службове становище командира військової частини, в подальшому забезпечив прийняття управлінських рішень щодо зарахування ОСОБА_4 на військову службу та створив умови для його формального проходження служби без фактичного виконання обов`язків.

При цьому, ОСОБА_4 , прибувши в підпорядкування ОСОБИ № 4, під час особистої зустрічі на території військової частини НОМЕР_1 в пункті постійної дислокації усно повідомив останньому про своє бажання повернутись до цивільного життя та найскорішого закінчення проходження військової служби.

У свою чергу ОСОБА № 4 повідомив про вказані обставини ОСОБА № 1, ОСОБИ № 2, ОСОБА № 3.

Дізнавшись про вказані обставини у ОСОБА № 1, ОСОБИ № 2, ОСОБА № 3 та ОСОБА № 4, який діяв з відома та під контролем інших учасників групи, виник злочинний умисел направлений на зловживання своїм службовим становищем, який полягав у використанні ним як службовою особою свого службового становища всупереч інтересам служби, шляхом створення для підпорядкованих військовослужбовців можливості ухилитися від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок одержання ним виплаченого їм грошового забезпечення в якості неправомірної вигоди.

З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА № 4, обіймаючи посаду командира роти радіоперешкод військової частини НОМЕР_1 , будучи службовою особою, спільно з ОСОБА № 2, який обіймав посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 , будучи службовою особою, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, приблизно наприкінці лютого 2024 року, більш точний час слідством не встановлений, знаходячись на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), повідомили своєму підлеглому - солдату ОСОБА_4 , про наявність в нього можливості сприяти їм в якості пособника в ухиленні від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, що полягав би у внесенні ними (ОСОБОЮ № 1) недостовірних відомостей в облікові, звітні документи щодо нібито перебування ОСОБА_4 у визначеному місці служби, несення ним обов`язків військової служби, наявність підстав для нарахування та виплати йому грошового забезпечення, а також у не викритті відсутності ОСОБА_4 на службі, за умови передачі останнім виплаченого йому грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди.

В свою чергу, ОСОБА_4 , маючи бажання повернутись до цивільного життя, діючи умисно, в умовах воєнного стану, розуміючи протиправність своїх дій, їх наслідків та бажаючи їх настання, вирішив ухилитись від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману за запропонованим ОСОБОЮ № 4 та ОСОБОЮ № 2 планом, відповів їм згодою на озвучену пропозицію та прохання передавати їм своє грошове забезпечення, додаткову грошову винагороду, тим самим сприяти ОСОБІ № 4 та ОСОБІ № 2 в якості пособника у зловживанні ними своїм службовим становищем.

За спільним злочинним планом ОСОБА_4 , з моменту досягнення відповідної домовленості, не мав прибувати до місця служби та виконувати обов`язки з військової служби за посадою, при цьому проводити час на власний розсуд, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, тобто ухилятись від несення обов`язків військової служби, а виплачене йому грошове забезпечення, додаткову грошову винагороду повинен був регулярно, по мірі отримання, передавати ОСОБІ № 4 в якості неправомірної вигоди, що завдавало б шкоду інтересам держави.

Крім того, ОСОБА_4 , діючи за визначеним протиправним планом та відповідно до відведеної йому ролі пособника в зловживанні ОСОБОЮ № 1, ОСОБОЮ 2, ОСОБОЮ 3 та ОСОБОЮ 4 службовим становищем, надав останнім реквізити свого банківського рахунку для нарахування та виплат грошового забезпечення для військовослужбовців та додаткової винагороди АТ «КБ ПРИВАТБАНК» - НОМЕР_5 , до якого мав банківську картку № НОМЕР_6 , яка є платіжним інструментом та засобом доступу для здійснення операцій за вказаним банківським рахунком, з метою незаконного отримання бюджетних коштів, які нараховуватимуться у якості грошового забезпечення військовослужбовців, додаткової винагороди.

Надалі, ОСОБА_4 , діючи умисно та протиправно, за завідомо протиправним дозволом ОСОБИ № 4 та ОСОБИ № 2, за сприяння ОСОБИ 1 та ОСОБИ 3, за пособництва останніх, у період з 10.04.2023 по 22.05.2025, в умовах воєнного стану, ухилявся від несення обов`язків військової служби, не прибував до місця служби у військову частину НОМЕР_1 , не виконував обов`язки з військової служби за посадою, при цьому проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби.

В свою чергу, ОСОБА 1 (до кінця березня 2025 року), діючи умисно та протиправно, за спільно розробленим з ОСОБОЮ 2, ОСОБОЮ 3 та ОСОБОЮ 4 злочинним планом, будучи службовою особою та безпосереднім начальником для ОСОБА_4 , у період часу з 10.04.2023 по 22.05.2025, в порушення наведених вище вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 280 від 15.09.2022, доручення Міністра оборони України № 2683 від 01.02.2023, окремого доручення Міністра оборони України №156/уд від 09.01.2025, постанови Кабінету міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», наказу Міністерства оборони України №44 від 25.01.2023 та окремого доручення Міністра оборони України № 5718/3 від 06.03.2023, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, використовував службове становище всупереч інтересам служби, вносив недостовірні відомості в облікові, звітні документи щодо нібито перебування ОСОБА_4 у визначеному місці служби, несення ОСОБА_4 обов`язків військової служби, наявності підстав для нарахування та виплати йому грошового забезпечення та додаткової грошової допомоги, а також не повідомляв командування військової частини про відсутність ОСОБА_4 на службі, тим самим зловживав службовим становищем та сприяв останньому в ухиленні від несення обов`язків військової служби.

Так, у період часу з 10.04.2023 року по 22.05.2025, ОСОБА № 4, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи за вказівкою та під контролем ОСОБА 1 (до березня 2025 року), ОСОБА 2 та ОСОБА 3, а з грудня 2023 року - також ОСОБА 5, склав та подав ОСОБА 3 як начальнику штабу військової частини завідомо підроблені офіційні документи - рапорти про нарахування грошового забезпечення (основного та додаткового) військовослужбовцю ОСОБА_4 , які містили завідомо неправдиві відомості про перебування останнього на службі та виконання військового обов`язку у вказаний період, та які в подальшому стали підставою для продовження нарахування та виплати такого грошового забезпечення.

В подальшому ОСОБА 3, як заступник командира військової частини начальник штабу, особистим підписом візував вищевказані рапорти про нарахування грошового забезпечення ОСОБА_4 та передавав для візування необізнаному заступнику командира військової частини з психологічної підтримки персоналу, діловоду та далі необізнаному (введеному в оману) начальнику фінансово-економічної служби.

Після цього, у період часу з 10.04.2023 по березень 2025, ОСОБА 1, згідно своєї злочинної ролі, як командир військової частини, знаходячись на своєму службовому місці у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , зловживаючи своїм службовим становищем, власноручними підписами здійснив візування вказаних завідомо підроблених офіційних документів - рапортів про нарахування грошового забезпечення (основного та додаткового) військовослужбовцю ОСОБА_4 , які містили завідомо неправдиві відомості про перебування останнього на службі та виконання військового обов`язку у вказаний період, та які в подальшому передав на виконання через ОСОБА 3 до стройової частини для забезпечення продовження виплат грошового забезпечення, підготовки проектів наказів про виплату грошового забезпечення.

Далі, ОСОБА 3, як заступник командира військової частни начальник штабу, знаходячись на своєму службовому місці у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , особистим підписом візував підготовлені необізнаними (введеними в оману) співробітниками стройової частини завідомо підроблені проекти наказів командира військової частини НОМЕР_1 про виплату грошового забезпечення військовослужбовців, які містили завідомо неправдиві відомості про нарахування грошового забезпечення та проходження військової служби ОСОБА_4 , та які ОСОБА 1 власноручно підписував та передавав на виконання необізнаним співробітникам фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 для підготовки розрахунково-платіжних відомостей.

Далі, ОСОБА 1, реалізуючи протиправний план, умисно, власноручно підписав підготовлені за його вказівкою фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 розрахунково-платіжні відомості, які містили завідомо неправдиві відомості про проходження військової служби військовослужбовцем ОСОБА_8 та нарахування і виплату йому грошового забезпечення (основного та додаткового) за період з 10.04.2023 по 30.03.2025, а з квітня 2025 року по 22.05.2025, після звільнення ОСОБА 1 з посади, вказані відомості підписувалися введеним в оману новим командиром військової частини НОМЕР_1 . .

Далі, на підставі вищевказаних завідомо-підроблених офіційних документів, а саме розрахунково-платіжних відомостей та копій наказів про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, копій рапортів про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, переданих в установленому порядку до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_4 , на фінансовому забезпеченні якої на той час перебувала військова частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 нараховано та виплачено грошове забезпечення та додаткова винагорода за період з 10.04.2023 року по 22.05.2025 у виді грошових коштів у загальній сумі 955898,21 гривень, які перераховані на його банківський рахунок НОМЕР_5 АТ «КБ ПРИВАТБАНК».

Крім того, у період часу з 10.04.2023, тобто з часу початку зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА 1, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА 2, ОСОБА 3, ОСОБА 4, неналежним чином здійснював облік особового складу, шляхом невчинення жодних дій, спрямованих на документування неналежного виконання ОСОБА_4 своїх обов`язків відповідно до ЗУ «Про військову службу» та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що виразилося в умисному не використанні повноважень та прав, наданих Закону, та умисному не здійсненні ряду дій, а саме: негайно не зафіксував факт відсутності; не організував первинні заходи розшуку; не повідомив правоохоронні органи; не видав відповідний наказ про визнання військовослужбовця таким, що самовільно залишив військову частину; не забезпечив правильне табелювання і припинення виплат; не вів належний облік особового складу.

Далі, у період часу з 10.04.2025 по 22.05.2025, ОСОБА_4 , виконуючи роль пособника, з метою сприяння ОСОБА 1, ОСОБА 4 та ОСОБА 2 у незаконному заволодінні бюджетними коштами шляхом зловживання їх службовим становищем, маючи статус військовослужбовця, усвідомлюючи злочинність дій командира військової частини НОМЕР_1 Особи 1, заступника командира військової частини НОМЕР_1 Особи 2, Командира роти радіоперешкод ОСОБА 4, які полягали у незаконному збагаченні за рахунок одержання грошового забезпечення підлеглих військовослужбовців та додаткової грошової винагороди при зловживанні своїм службовим становищем, в порушення вимог ст. ст. 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, фактично не проходячи військову службу, перебуваючи на території Одеської області, отримав незаконно нараховані на його банківський рахунок НОМЕР_5 та виплачені йому у якості грошового забезпечення військовослужбовця та додаткової винагороди грошові кошти у сумі 955898,21 гривень, що в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави в особі військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, у період часу з 10.04.2023 року по 22.05.2025, ОСОБА_4 , за допомогою емітованої на його ім`я платіжної картки № НОМЕР_6 , шляхом зняття (обготівковування) у банкоматах та банківських установах, а також перерахування на інші банківські рахунки, незаконно заволодів вказаними бюджетними коштами у сумі 955898,21 гривень, нарахованими у якості грошового забезпечення військовослужбовцям та додаткової грошової винагороди, які в подальшому передав ОСОБА 2 та ОСОБА 4, та які були в подальшому розподілені між останніми, ОСОБОЮ 1 та ОСОБОЮ 3.

Крім того, на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», строком на 30 діб введено воєнний стан на всій території України, строк дії якого неодноразово продовжувався та який триває до теперішнього часу.

Указом Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 № 69/2022, ОСОБА_4 призначений на посаду електрика станції перешкод взводу радіоперешкод роти радіоперешкод військової частини НОМЕР_1 , ВОС-659995А, та наказом ОСОБА № НОМЕР_3 , командира військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2023 № 100, зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, та йому встановлено розмір грошового забезпечення (основного та додаткового), а його командиром призначений ОСОБА 4.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вирішивши стати на злочинний шлях за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, перебуваючи на посаді водія-електрика відділення управління взводу управління роти радіоперешкод у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 56, 57, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, у період з 23.02.2023 по 26.06.2025, перебуваючи на території Одеської області, діючи в порушення вищевказаних вимог нормативних актів України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, у власних цілях, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, за завідомо протиправним дозволом ОСОБИ № 4 та ОСОБИ № 2, за сприяння ОСОБИ 1 та ОСОБИ 3, за пособництва останніх, у період з 10.04.2023 по 22.05.2025, в умовах воєнного стану, ухилявся від несення обов`язків військової служби, не прибував до місця служби у військову частину НОМЕР_1 , знаходячись на території Одеської області не виконував обов`язки з військової служби за посадою, при цьому проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби.

За викладених обставин, 20.03.2026 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених:

- ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України за кваліфікуючими ознаками: пособництво у зловживанні службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе, використання службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам;

- ч. 4 ст. 409 КК України за кваліфікуючими ознаками: ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану.

Сторона обвинувачення звертається з клопотанням до слідчого судді і просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, обґрунтовуючи його тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому злочинів, під час досудового слідства встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід відносно підозрюваного.

У судовому засіданні -

Прокурор вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі та просив клопотання задовольнити.

Захисник підозрюваного не заперечувала проти задоволення клопотання.

Підозрюваний підтримав думку захисника.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та додані в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів клопотання, в рамках кримінального провадження № 0000253 від 20.02.2024 року - 20.03.2026 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених: ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України та ч. 4 ст. 409 КК України за кваліфікуючими ознаками: ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану.

В подальшому, постановою прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 20.03.2026 року з матеріалів кримінального провадження № 0000253 від 20.02.2024 року було виділено матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 409 КК України та 21.03.2026 року зареєстровано кримінальне провадження під номером № 0000304.

Слідчий суддя зазначає, що нормами чинного КПК України не закріплено поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, у зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 409 КК України підтверджується зібраними органом досудового розслідування матеріалами, зокрема: протоколами допиту свідків, які повідомили про обставини відсутності за місцем несення служби військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 та причетності посадових осіб вч НОМЕР_1 до підроблення документів для грошових виплат зазначеним військовослужбовцям; інформацією з Пенсійного фонду України; інформацією з Головного управління ДПС в Одеській області; протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з електронних комунікаційних мереж.

Слідчий суддя дослідивши матеріали додані в обґрунтування пред`явленої підозри, а також приймаючи до уваги вищевказані рішення ЄСПЛ, вважає доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 409 КК України.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, а лише на підставі долучених до клопотання матеріалів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення останнім кримінально-протиправних дій.

Щодо посилання прокурора на існування в рамках кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_4 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя прийшов до наступного.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 409 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у їх вчиненні у випадку направлення обвинувального акту до суду, зокрема, покарання у вигляді десяти років позбавлення волі, також той факт, що підозрюваний міцних соціальних зв`язків не має, слідчий суддя вважає, що ризик можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду наявний в рамках даного провадження.

Слідчий суддя враховує, що метою застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ніж домашній арешт, в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді застави, особистого зобов`язання та особистої поруки є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлений в судовому засіданні ризик можливого переховування підозрюваного, що не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 409 КК України, а також наявного в рамках даного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, можливо шляхом застосування відносно такої особи запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а відтак підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про можливість задоволення клопотання сторони обвинувачення та застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби із покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 19.05.2026 року, в межах строку досудового розслідування, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 у період часу з 00:00 годин по 05:00 годину, за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покласти на підозрюваного строком до 19.05.2026 року, в межах строку досудового розслідування, обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- утримуватися від спілкування із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ;

- здати на зберігання до ГУ ДМС України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1