Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-сс/4806/915/25, за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2025 року, щодо підозрюваної ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 та застосовано відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною покидати місце свого проживання, а саме АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. ранку наступної доби.

На ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за кожним їх викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого чи прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи (служби); утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, а саме до ГУ ДМС у Закарпатській області.

Строк дії ухвали визначено до 2 місяців у межах строку досудового розслідування, тобто до 16.02.2026.

З матеріалів судового провадження слідує, що на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, що встановлені під час досудового розслідування обставини та зібрані докази, свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України КК України. Крім того, сторона обвинувачення вважає наявними ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, та стверджує про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя зазначив про обґрунтованість підозри, яка підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами. Разом з цим, слідчий суддя взяв до уваги те, що підозрювана позитивно характеризується за місцем роботи, її стан здоров`я, відомості про який зафіксовано, зокрема, в обстеженні МРТ від 11.08.2025 та консультативному висновку спеціаліста від 29.08.2025, вік підозрюваної, котра являється отримувачем пенсії за віком та зазначив, що вказані обставини, хоч і заслуговують на певну увагу, проте не нівелюють наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також слідчий суддя погодився із твердженнями сторони обвинувачення про наявність ризику за п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, адже досудове розслідування триває, що свідчить про наявність у органу досудового розслідування необхідності відшукання речей і документів, які будуть мати значення для досудового розслідування. Одночасно з цим, заслуговують на увагу і аргументи клопотання про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя погодився із твердженнями сторони обвинувачення про існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. У цьому контексті слідчий суддя звернув увагу на відсутність відомостей про те, що підозрювана допитана з приводу повідомленої підозри. Будь-яких обставин на підтвердження того, що підозрювана сприяє та активно взаємодіє зі слідством у ході розгляду цього клопотання не встановлено. Між тим, слідчий суддя критично оцінив посилання сторони обвинувачення на наявність ризиків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що ці твердження здійснені без урахування фактичних обставин ситуації, що розглядається. Слідчий суддя вважав, що обставини цього клопотання не виключають можливість обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваної. Так, на його переконання, забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливе шляхом застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням додаткових обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з цією ухвалою, прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій вказує на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість рішення. Вважає, що оскаржувана ухвала винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, а клопотання заступника начальника СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури задоволенню. В обґрунтування доводів прокурор зазначає про обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Тому беручи до уваги ці обставини, а також те, що злочин у якому підозрюється ОСОБА_6 , передбачений ч. 4 ст. 191 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п?яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, враховуючи зухвалість злочину, та вчинення злочину у період воєнного стану, а також те, що вказаний злочин, згідно примітки до ст. 45 КК України, відноситься до корупційних, з метою забезпечення виконання ОСОБА_6 , покладених на неї підозрюваної процесуальних обов?язків, а також запобігання ризикам: переховуватися від органу досудового розслідування і суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення та враховуючи те, що підстав для застосування до ОСОБА_6 , більш м?якого запобіжного заходу у сторони обвинувачення не має, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаних ризиків, а тому необхідно застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_6 , в інтересах якої дії адвокат ОСОБА_8 подала заперечення. Підозрювана вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не містить нових доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою. Вимоги прокурора про скасування ухвали та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є надмірними та не відповідають обставинам справи. Просить залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності учасників судового провадження, неявка яких, з огляду на положення ст. 405, 422 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд провадження за відсутності всіх учасників апеляційний суд бере до уваги, що: останні належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду чи бажання приймати участь при розгляді апеляційної скарги не подавали.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_6 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає приписам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що у провадженні СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП знаходиться кримінальне провадження №0000129, внесене до ЄРДР 28.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Із журналу судового засідання слідує, що у розгляді клопотання брали участь як підозрювана ОСОБА_6 , так і її захисник адвокат ОСОБА_8 , що свідчить про дотримання права підозрюваної на захист.

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про обґрунтованість підозри, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами. Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, передбачає допустимість застосування покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, тобто за правилами статті 12 КК України кримінальне правопорушення, детерміноване ч. 3 ст. 332 КК України, є тяжким злочином.

Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182).

При цьому, колегія суддів приходить до висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_6 до скоєного кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла учинити кримінальне правопорушення.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Таким чином, ґрунтуючись на матеріалах, доданих до клопотання, колегія суддів погоджується і з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про обґрунтованість існування зазначених ризиків, слідчий суддя врахував, що інкриміноване підозрюваній кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України, належить до корупційних злочинів, що виключає можливість звільнення від кримінальної відповідальності. Також було взято до уваги позитивну характеристику підозрюваної за місцем роботи, стан її здоров`я, підтверджений, зокрема, результатами МРТ від 11.08.2025 та консультативним висновком спеціаліста від 29.08.2025, а також її вік і статус пенсіонера за віком. Водночас зазначені обставини, хоча й заслуговують на увагу, не нівелюють наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявним є також ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки досудове розслідування триває, що свідчить про необхідність відшукання речей і документів, які мають значення для кримінального провадження. Підозрювана, обіймаючи посаду директора ТОВ «Магістральплюс», має доступ до відповідних документів і може знищити, приховати або спотворити речі й документи, що мають доказове значення, а також штучно створити докази, у тому числі в електронній формі, з метою підтвердження своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого злочину.

Крім того, встановлено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що у цьому кримінальному провадженні вже допитано низку свідків. Оцінюючи зазначений ризик, слідчий суддя врахував зміст принципу безпосередності дослідження доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 23 КПК України, відомості, що містяться у показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження судом, не можуть бути визнані доказами, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Суд має право прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, визначених законом. Отже, за відсутності належного запобіжного заходу вказаний ризик є реальним.

Також існує ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. У цьому контексті слідчий суддя звернув увагу на відсутність відомостей про допит підозрюваної з приводу повідомленої їй підозри. Під час розгляду клопотання не встановлено обставин, які б свідчили про сприяння підозрюваної слідству або її активну взаємодію з органом досудового розслідування.

Між тим, слідчий суддя критично оцінив посилання сторони обвинувачення на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що ці твердження здійснені без урахування фактичних обставин ситуації, що розглядається, із чим погоджується і апеляційний суд.

При цьому, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання щодо підозрюваної ОСОБА_6 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить її належну процесуальну поведінку, а також про те, що підозрювана ОСОБА_6 з моменту обрання їй запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не виконувала покладені на неї процесуальні обов`язки.

Приймаючи судове рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Тому, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_6 , більш м?якого запобіжного заходу і те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаних ризиків, а тому необхідно застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про можливість застосування щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

За цих обставин, при розгляді клопотання слідчий суддя, взявши до уваги вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваної, прийшов до належних висновків про відмову у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість і необхідність застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із забороною покидати місце свого проживання, які ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах, у зв`язку із чим, визнаються апеляційним судом обґрунтованими й належним чином вмотивованими. При цьому, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною покидати місце свого проживання буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.

Інші наведені прокурором доводи не спростовують правильність висновків слідчого судді про можливість зміни підозрюваній запобіжного заходу на більш м`який.

Строк дії запобіжного заходу встановлено відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, а також обґрунтовано, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного такі процесуальні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за кожним їх викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого чи прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи (служби); утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, а саме до ГУ ДМС у Закарпатській області.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи ці обставини, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх, і на такі стороною обвинувачення не вказується.

Керуючись ст. ст. 176-183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: