Справа № 161/8938/26 Провадження №11-сс/802/243/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2026 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000709),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2026 року задоволено клопотання та накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку від 24.04.2026, а саме на: банківську картку для виплат № НОМЕР_1 , MacBook сірого кольору із зарядним пристроєм у сірій сумці, iPad сірого кольору в чохлі синього кольору, мобільний телефон марки «iPhone 17 air» сірого кольору з коробкою до телефона, мобільний телефон марки «iPhone 16 ProMax» сірого кольору ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з коробкою до телефона, документи на ім?я ОСОБА_8 про працевлаштування до ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», заборонивши відчуження, розпорядження та користування майном, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000709, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною. Посилається на те, що суд безпідставно розглянув справу за відсутності ОСОБА_8 та його представника. Вказує на те, що у матеріалах клопотання на час його судового розгляду відсутні достатні відомості, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 було вчинено кримінальне правопорушення, або що вилучене майно було набуто внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Просить ухвалу слідчого судді в скасувати та відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, представника власника майна, який подану апеляційну скаргу підтримував і просив скасувати ухвалу слідчого судді, думку прокурора, який апеляційну скаргу заперечував і просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали справи, пояснення слідчого, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчим суддею дотримані в повній мірі.

З матеріалів клопотання вбачається, що СУ ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000709 від 08 вересня 2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Так, згідно матеріалів клопотання, в рамках даного кримінального провадження, під час проведення обшуку 24.04.2026, виявлено та вилучено банківську картку для виплат № НОМЕР_1 , MacBook сірого кольору із зарядним пристроєм у сірій сумці, iPad сірого кольору в чохлі синього кольору, мобільний телефон марки «iPhone 17 air» сірого кольору з коробкою до телефона, мобільний телефон марки «iPhone 16 ProMax» сірого кольору ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з коробкою до телефона, документи на ім?я ОСОБА_8 про працевлаштування до ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» (а.п.10-20).

Вказане майно постановою старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 від 24 квітня 2026 року визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні (а.п.7-9).

Доводячи підставність поданого клопотання, слідчий вказував про те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, у зв`язку з чим і було визнано речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, а також містять відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що вилучене під час проведення обшуку майно, на яке накладено арешт, дійсно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту з метою збереження речових доказів.

В свою чергу, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою, визначеною в п.3 ч.2 ст.170 КПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, володільцем та користувачем якого є ОСОБА_8 ..

Твердження апелянта про те, що слідчий суддя безпідставно розглянув клопотання за відсутності власника майна та його представника є необгрунтованими, оскільки в своєму клопотанні слідчий просив розглядати клопотання за відсутності власника майна на підставі положень ч.2 ст.172 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд об`єктивно переконаний, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи, які викладені в апеляційній скарзі стосовно незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає непереконливими.

Апеляційний суд не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б стати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2026 року без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: