УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року

м. Київ

справа № 499/992/24

провадження № 51-1004 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року,

встановив:

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року постановлено порушити перед Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Одеської області питання про притягнення до передбаченої Законом відповідальності адвоката ОСОБА_4 за порушення допущені під час розгляду його апеляційної скарги на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 02 липня 2025 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду.

Перевіривши касаційну скаргу, долучену до неї копію судового рішення, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2

ст. 428 КПК України.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції вправі відмовити у відкритті касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, без перевірки відповідності касаційної скарги вимогам статті 427 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК України ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте оскаржуване рішення апеляційного суду не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, а тому з урахуванням зазначеного та положень

п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, не може бути предметом перевірки в порядку касаційної процедури.

З огляду на викладені положення кримінального процесуального закону ухвала Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року, якою постановлено порушити перед Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Одеської області питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_4 не підлягає оскарженню в касаційному порядку, тому необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від

10 лютого 2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3