Справа №522/3224/25
Провадження №1-кс/522/42/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року Місто Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні заяву слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР, -

УСТАНОВИВ:

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 заявив самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР, мотивуючи наступним.

На даний час йому стало відомо, що ОСОБА_5 звертався до суду із скаргою, в якій порушував питання про внесення відомостей до ЄРДР стосовно нього як слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси за винесені ним рішення за результатами розгляду скарг.

03.03.2025 ухвалою Київського районного суду м .Одеси у справі № 947/6942/25 вирішено зобов`язати уповноважену особу Київської окружної прокуратури м. Одеси, відповідно до вимог ст.214 КПК України внести до ЄРДР відповідні дані за заявою ОСОБА_3 від 25.01.2025, зареєстровану в Київській окружній прокуратурі м. Одеси за №77 від 14.02.2025, щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.: 28 ч.3,4; 111 ч.2; 111-2 ч.2; 114-1 ч.2; 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 368-2 ч.3; 368-5 ч.1; 369-2 ч.2 КК України, суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 та розпочати досудове розслідування. Вручити заявнику витяг з ЄРДР. Отже, з метою уникнення сумнівів у неупередженості судді під час вирішення скарги ОСОБА_5 слід заявити самовідвід.

ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про самовідвід, оскільки немає ухвали, на яку він посилається.

Слідчий суддя ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, відповідно до листа, пояснення по суті давати не бажає.

Дослідивши надані матеріали, вислухавши думку учасників процесу, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Частиною 1 ст. 80 КПК України передбачено, що за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу (самовідводу), тому суд також застосовує практику ЄСПЛ як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Забезпечення достатніх гарантій виключення будь-яких обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді досягається, у тому числі, шляхом вирішення відводів (самовідводів).

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Суд керується сталою практикою ЄСПЛ в оцінці вмотивованості відводу (самовідводу), зокрема критеріями, що були чітко висвітлені у справі Mironenko та Martenko проти України (Рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року, заява № 4785/02, параграфи 66-71) та в основоположних справах Wettstein проти Швейцарії (Рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року, заява № 33958/96, параграфи 42-44) та Kyprianou проти Кіпру (Рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року, заява № 73797, параграфи 119, 121). ЄСПЛ вказав, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого судді, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суддя достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09.11.2006).

В заяві слідчий суддя в якості підстав для самовідводу зазначає, що 03.03.2025 ухвалою Київського районного суду м .Одеси у справі № 947/6942/25 вирішено зобов`язати уповноважену особу Київської окружної прокуратури м. Одеси, відповідно до вимог ст.214 КПК України внести до ЄРДР відповідні дані за заявою ОСОБА_3 від 25.01.2025, зареєстровану в Київській окружній прокуратурі м. Одеси за №77 від 14.02.2025, щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.: 28 ч.3,4; 111 ч.2; 111-2 ч.2; 114-1 ч.2; 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 368-2 ч.3; 368-5 ч.1; 369-2 ч.2 КК України, суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 та розпочати досудове розслідування.

Суд вважає, що зазначені обставини є підставою для самовідводу, оскільки можуть вплинути на об`єктивність та неупередженість складу суду з точки зору стороннього спостерігача або учасника справи.

Утім, до заяви не долучено вказану ухвалу, на яку посилається слідчий суддя.

На підставі вищевикладеного, приходжу до висновку, що у задоволенні заяви слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР, слід відмовити, оскільки матеріали справи не містять достатніх доказів обставин, на які посилається слідчий суддя.

керуючись ст. ст. 75, 76, 81, 369, 372, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: ОСОБА_6