Справа № 314/543/26
Провадження № 1-кс/314/198/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2026 м. Вільнянськ

Слідчий суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000842 від 29.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000842 від 29.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0000289 від 06.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, встановлено що в діях невідомої особи вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 307 КК України.

04.02.2026 в ході досудового розслідування в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000842 від 29.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки задокументовано факт збуту ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю міста Вільнянськ Запорізької області наркотичного засобу «канабіс» вагою 2 грама за 500 гривень. (ЄО №3384 від 04.02.2026).

04.02.2026 у період часу з 17 години 53 хвилин до 18 годин 52 хвилин слідчим СВ відділення поліції №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 , на підставі ухвали слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 від 28.01.2026 (справа 314/543/26, провадження 1-кс/314/141/2026), проведено обшук автомобілля ВАЗ 2107, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на узбіччі автомобільної дороги поблизу домоволодіння №454 по вул. Центральній у с. Матвіївка Запорізького району, Запорізької області, в ході проведення якого було виявлено та вилучено:

- зіп-пакет з білою кристалічною речовиною, який було запаковано до сейф пакету CRI 1119424;

- купюри номіналом 50 гривень 2 шт., 200 гривень 1 шт., 100 гривень 2 шт., загальна сума 500 гривень, які було запаковано до сейф пакету № CRI 1119423;

- банківську картку НОМЕР_2 , яку було запаковано до сейф пакету № CRI 1119419;

- порожні зіп-пакети, які було запаковано до сейф пакету № NPU 5946970;

- мобільний телефон Redmi 9 C NFC, який було запаковано до сейф пакету № CRI 1119421;

- автомобіль марки «ВАЗ 2107», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

05.02.2026 вказані речі, а саме: зіп-пакет з білою кристалічною речовиною, який було запаковано до сейф пакету CRI 1119424; купюри номіналом 50 гривень 2 шт., 200 гривень 1 шт., 100 гривень 2 шт., загальна сума 500 гривень, які було запаковано до сейф пакету № CRI 1119423; банківську картку НОМЕР_2 , яку було запаковано до сейф пакету № CRI 1119419; порожні зіп-пакети, які було запаковано до сейф пакету № NPU 5946970; мобільний телефон Redmi 9 C NFC, який було запаковано до сейф пакету № CRI 1119421; автомобіль марки «ВАЗ 2107», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки можуть містити на собі сліди та інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали вказане клопотання, просили задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши надані матеріали до клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що:

-існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

-потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

-може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч. ч. 1,2 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1)збереження речових доказів;

2)спеціальної конфіскації;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно зі ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя згідно з вимогами ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Таким чином, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди злочину.

Відповідно до Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» обіг наркотичних речовин є забороненим, а тому ці речі не мають ознак майна, що перебуває у вільному обігу, наркотичні речовини не можуть бути повернуті особам, у яких вони вилучені.

Слідчим суддею встановлено, що 29.12.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000842 внесено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

04.02.2026 слідчим проведено обшук автомобіля «ВАЗ 2107» синього кольору, державний номер НОМЕР_1 , який знаходився на узбіччі автомобільної дороги поблизу домоволодіння №454 по вул. Центральній у с. Матвіївка Запорізького району, Запорізької області, в ході проведення якого було виявлено та вилучено: зіп-пакет з білою кристалічною речовиною, який було запаковано до сейф пакету CRI 1119424; купюри номіналом 50 гривень 2 шт., 200 гривень 1 шт., 100 гривень 2 шт., загальна сума 500 гривень, які було запаковано до сейф пакету № CRI 1119423; банківську картку НОМЕР_2 , яку було запаковано до сейф пакету № CRI 1119419; порожні зіп-пакети, які було запаковано до сейф пакету № NPU 5946970; мобільний телефон Redmi 9 C NFC, який було запаковано до сейф пакету № CRI 1119421; автомобіль марки «ВАЗ 2107», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 173 КПК України, повинен врахувати, зокрема правову підставу для арешту майна.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що необхідність такого арешту була обумовлена визнанням вищезазначеного майна речовими доказами, оскільки існує сукупність достатніх підстав вважати, що вилучене під час огляду майно, є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 170 КПК України.

Завданням арешту зазначеного майна слідчий визначив запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а метою встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні, збереження речових доказів.

Слідчим суддею при розгляді клопотання встановлено, що вилучені під час обшуку автомобіля «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_1 - купюри номіналом 50 гривень 2 шт., 200 гривень 1 шт., 100 гривень 2 шт., загальна сума 500 гривень, які було запаковано до сейф пакету № CRI 1119423, банківську картку НОМЕР_2 , яку було запаковано до сейф пакету № CRI 1119419, порожні зіп-пакети, які було запаковано до сейф пакету № NPU 5946970, мобільний телефон Redmi 9 C NFC, який було запаковано до сейф пакету № CRI 1119421, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Отже, за таких обставин, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, можливість зникнення, втрати, пошкодження, приховування чи перетворення вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна в цій частині є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Вирішуючи клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобіль марки «ВАЗ 2107», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ., слідчий суддя враховує положення ч. 11 ст. 170 КПК України, відповідно до якої заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В свою чергу, клопотання не містить жодних доказів або обґрунтувань того, що автомобіль марки «ВАЗ 2107», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або був об`єктом кримінально протиправних дій, чи набутий кримінально протиправним шляхом. Не містить клопотання і посилань на ті обставини, які саме сліди має вищевказаний автомобіль, у зв`язку з чим його визнано речовими доказами.

Крім того, у порушення вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, у клопотанні не зазначено підстави для накладення заборони на використання, розпорядження та відчудження автомобіля «ВАЗ 2107», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , яким чином дії володільця можуть призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

При розгляді заяв про втручання держави у здійснення права власності Європейський суд з прав людини спершу розглядає, чи таке втручання здійснювалося для досягнення соціально значущої мети, а також у межах існуючого законодавства. Щодо першого критерію, Суд залишає державі можливість самостійного оцінювання.

Як свідчить аналіз практики Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого протоколу забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності, у розумінні Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При здійсненні оцінки правомірності та виправданості допустимих обмежень прав і свобод Європейський суд з прав людини послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було оскаржуване обмеження (втручання) передбачене законом; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини; 3) чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві»; 4) чи було воно пропорційним до тієї правомірної мети, якої намагалися досягти.

Згідно з вимогами ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, наведені в клопотанні доводи щодо необхідності арешту автомобіля «ВАЗ 2107», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 є неспроможними, ризики можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, на яке ставиться питання про арешт, жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені.

За таких підстав, слідчий суддя вважає клопотання слідчого про накладання арешту на автомобіль«ВАЗ 2107», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 безпідставним та немотивованим, а відтак таким, що не підлягає задоволенню.

Стосовно накладення арешту на зіп-пакет з білою кристалічною речовиною, який було запаковано до сейф пакету CRI 1119424, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди злочину.

Однак, відповідно до Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» обіг наркотичних речовин є забороненим, а тому ці речі не мають ознак майна, що перебуває у вільному обігу, наркотичні речовини не можуть бути повернуті особам, у яких вони вилучені.

Слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на зіп-пакет з білою кристалічною речовиною, який було запаковано до сейф пакету CRI 1119424не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону, зокрема меті арешту. Слідчим не доведена така мета забезпечення арешту, як збереження речових доказів, для запобігання їх приховування, пошкодження, втрати, знищення, використання або перетворення, оскільки таке майно на даний час вже визнано речовим доказом, та відповідно до Постанови КМУ від 19 листопада 2012 року №1104 «Про затвердження Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Окрім цього, в разі, якщо вказане майно відповідно до висновку експерта буде визнане наркотичним засобом, воно не може бути повернуте його власнику.

Накладення арешту в даному випадку з метою підтвердження, що вказані речовини є наркотичним засобом суперечить вимогам кримінально-процесуального закону, оскільки у випадку відсутності такого висновку виникають сумніви у кримінально-правовій кваліфікації та наявності в діях особи складу вказаного кримінального правопорушення.

У зв`язку з наведеним, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого в цій частині про накладення арешту на майно є безпідставним та невмотивованим, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Слідчий суддя вважає, що відмова в накладенні арешту не тягне за собою виконання вимог п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, оскільки майно, на яке просить слідчий накласти арешт, не є тимчасово вилученим в розумінні кримінально-процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на купюри номіналом 50 гривень 2 шт., 200 гривень 1 шт., 100 гривень 2 шт., загальна сума 500 гривень, які було запаковано до сейф пакету № CRI 1119423; банківську картку НОМЕР_2 , яку було запаковано до сейф пакету № CRI 1119419; порожні зіп-пакети, які було запаковано до сейф пакету № NPU 5946970; мобільний телефон Redmi 9 C NFC, який було запаковано до сейф пакету № CRI 1119421, в обсязі тимчасового права на користування, розпорядження та відчуження майна, з метою збереження речових доказів, що мають значення для проведення досудового розслідування та судового розгляду.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а власником - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1

06.02.2026