КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/659/2026 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 153 КК України, у кримінальному провадженні №0002944 від 04 серпня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року клопотання слідчого Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 год. 40 хв. 28 листопада 2025 року.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави стосовно ОСОБА_7 постановлено не визначати.

Строк дії ухвали слідчого судді встановлено до 28 листопада 2025 року.

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відмовити.

Уважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, такою, що прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

У мотивування скарги зазначає, що не може погодитись з тим, що повідомлена ОСОБА_7 підозра є обґрунтованою, оскільки з матеріалів справи вбачається протилежне.

Так, указує, що згідно висновку психолога за результатом проведення психологічної роботи із дитиною погрози (психічний примус) та/або фізичне насильство за словами потерпілої було відсутнє, а відтак це вказує на те, що виконання вмовлянь підозрюваного може свідчити про наявність добровільної згоди щодо інкримінованих йому дій (мовчазна згода).

Звертає увагу суду на те, що за словами потерпілої вона не висловлювала заперечень з приводу його дій, а як тільки повідомила про припинення таких дій та вийти із ванни, підозрюваний негайно припинив свої дії та вийшов.

Посилається на наявне у матеріалах кримінального провадження згідно протоколу огляду технічного пристрою від 15 вересня 2025 року листування, яке, на переконання сторони захисту, свідчить як про схильність до вживання наркотичних засобів потерпілою, так і до незаконного обігу наркотичних речовин у цілому, а також вказує на схильність потерпілої до введення оточуючих в оману, про що лише свідчить фраза «неможливість провалитися на брехні».

Зауважує, що хоч підозрюваний і неодружений, проте у нього на утриманні перебуває малолітня дитина ОСОБА_12 , яка ним добросовісно утримується, про що свідчать чисельні копії платіжних інструкцій, а також батьки непрацездатного та похилого віку, що підтверджується копіями свідоцтва про народження та медичної документації.

Зазначає, що ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків не заслуговує на увагу. оскільки підозрюваний ОСОБА_7 має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 , яке віддалене від місця інкримінованої події та місця проживання потерпілої.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання у межах району проведення досудового розслідування за договором оренди.

Уважає, що перебування підозрюваного ОСОБА_7 як за своїм місцем постійного проживання, так і за місцем реєстрації можливе із застосуванням іншого більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту, що дозволить підозрюваному не тільки доглядати батька та утримувати свою малолітню доньку, а й здійснювати свою трудову діяльність, тим самим отримуючи кошти із законного джерела доходів.

Також посилається на те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше ніколи до кримінальної відповідальності не притягався.

Вказує, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 вручено 29 вересня 2025 року, а клопотання про застосування запобіжного заходу на наступний день 30 вересня 2025 року і за відведений час підозрюваний не вчинив жодних незаконних дій, у тому числі не чинив жодного тиску на потерпілу та її законного представника.

При цьому, підозрюваний добровільно прибував як до органу досудового розслідування, так і дослідчого судді без заходів забезпечення кримінального провадження, що вказує на належне дотримання ним процесуальної поведінки та відсутність будь-яких даних, які б підтверджували ризики щодо його втечі, вчинення іншого кримінального правопорушення або впливу на потерпілу та її законного представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0002944, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 153 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у період з 2012 по 2020 роки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у незареєстрованих, але фактично у шлюбних відносинах із ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав спільно з нею та її неповнолітньою донькою ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вів спільне господарство за адресою: АДРЕСА_2 . За період спільного проживання ОСОБА_7 виконував функцію батька відносно неповнолітньої ОСОБА_14 , так як брав участь у її вихованні, соціальному та побутовому житті, на фоні чого у неї сформувалось довірливе ставлення до ОСОБА_7

05 липня 2025 року приблизно о 17:00 год. ОСОБА_7 , маючи на меті задоволення своєї статевої пристрасті, володіючи інформацією про те, що матір потерпілої - ОСОБА_13 у особистих справах покинула м. Київ, за допомогою месенджера «Вайбер» запросив неповнолітню ОСОБА_14 спільно провести дозвілля за місцем його проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , на що вона, перебуваючи у близьких відносинах з ОСОБА_7 , не передбачаючи його намірів вчинити відносно неї насильницькі дії сексуального характеру, погодилась.

Так, 05 липня 2025 року ОСОБА_7 зустрів ОСОБА_14 біля її будинку, що за адресою: м. Київ, вул. Вишняківська, 4 та запропонував сходити у супермаркет під приводом придбання продуктів харчування. Перебуваючи разом із потерпілою у супермаркеті «Велмарт», що за адресою: м. Київ, вул. Вишняківська, 10, ОСОБА_7 окрім продуктів харчування придбав алкогольний напій «віскі» марки «Red Label». В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_14 попрямували за місцем мешкання ОСОБА_7 .

Перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , здійснюючи психологічний примус, спонукав неповнолітню ОСОБА_14 до вживання алкоголю, внаслідок чого остання перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Відтак, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням у тіло щодо неповнолітньої ОСОБА_14 , при цьому достовірно знаючи та усвідомлюючи, що остання є неповнолітньою особою, з метою задоволення власної статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді шкоди нормальному фізичному, психічному та соціальному становленню неповнолітньої ОСОБА_14 , усвідомлюючи, що остання не здатна чинити фізичний опір через стан алкогольного сп`яніння, під приводом зробити їй масаж, ОСОБА_7 перебуваючи у спальній кімнаті, зняв одяг та нижню білизну з потерпілої ОСОБА_14 , поклав її на ліжко та, діючи умисно, з метою задоволення статевої пристрасті, почав торкатись статевих органів потерпілої та цілувати внутрішню частину стегон, чим вчинив насильницькі дії сексуального характеру (сексуальне насильство) щодо неповнолітньої особи, не пов`язані з проникненням в її тіло, а потерпіла ОСОБА_14 , намагаючись припинити протиправні дії ОСОБА_7 , підвелась з ліжка та одяглась і пішла до кухні квартири.

У подальшому, тривалим вмовлянням ОСОБА_7 змусив ОСОБА_14 вжити ще алкоголь, внаслідок чого у останньої погіршилось самопочуття.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням у тіло неповнолітньої ОСОБА_14 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під приводом покращити самопочуття потерпілої, викликаного станом сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 запропонував прийняти їй ванну та через деякий час, коли потерпіла роздягнулась та лягла у ванну, ОСОБА_7 без її дозволу зайшов у ванну кімнату, змусив останню підвестися, після чого користуючись своєю фізичною та віковою перевагою, достовірно знаючи, що ОСОБА_14 є неповнолітньою та усвідомлюючи, що вона за своїм фізичним станом не могла чинити опір, діючи умисно, з метою задоволення статевої пристрасті неприродним способом, із застосуванням фізичного насильства пальцями руки почав здійснювати поступові рухи в області статевих губ та переддвір`я піхви потерпілої, внаслідок чого спричинив фізичний біль та психологічні страждання неповнолітній ОСОБА_14 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді: синця в поперековій ділянці праворуч, крововиливів, в сегментах 1-3-5 та 6-9 умовного циферблата дівочої пліви, що переходять на внутрішню стінку переддвір`я піхви та статеву губу.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Шевченкове Броварського району Київської області, громадянин України, з вищою освітою, працюючий в ФОП « ОСОБА_15 » на посаді адміністратора системи, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий, органом досудового розслідування підозрюється у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальному насильстві), вчиненому щодо неповнолітньої особи, та з якою винний перебував у близьких відносинах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 153 КК України.

29 вересня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 153 КК України.

30 вересня 2025 року до Дарницького районного суду м. Києванадійшло клопотання слідчого Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 153 КК України, у кримінальному провадженні №0002944 від 04 серпня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року клопотання слідчого Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 год. 40 хв. 28 листопада 2025 року.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави стосовно ОСОБА_7 постановлено не визначати.

Строк дії ухвали слідчого судді встановлено до 28 листопада 2025 року.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно частин першої, другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що обґрунтованість підозри підтверджується зібраними в ході досудового розслідування матеріалами, а саме: протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_14 від 07 серпня 2025 року та висновком психолога за результатами проведення психологічної роботи з дитиною від 07 серпня 2008 року; протоколом допиту законного представника потерпілої ОСОБА_13 від 07 серпня 2025 року; протоколом огляду технічного пристрою від 15 вересня 2025 року, а саме мобільного телефону «Apple iPhone 11 Pro», який містить листування потерпілої і підозрюваного у месенджері «Telegram», листування потерпілої з особою під обліковим записом «Пятница» щодо обставин зустрічі потерпілої з підозрюваним за обставин, викладених у цьому клопотанні; протоколом огляду файлів від 20 вересня 2025 року, а саме відеозаписів з магазину, на яких зображені потерпіла з підозрюваним у день події; висновком експерта №042-1315-2025 за результатами проведення судово-медичної експертизи, відповідно до якого у потерпілої виявлені тілесні ушкодження, в тому числі статевих органів, які могли утворитися за умов, на які вказує потерпіла, та які за давністю можуть відповідати даті події; висновком експерта №1325 за результатами проведення комплексної судової психолого-психіатрічної експертизи, з якого слідує, що потерпіла могла правильно розуміти значення скоєних відносно неї дій, а подія кримінального правопорушення мала психотравмувальний характер для потерпілої і призвела до певного погіршення соціального функціонування та якості життя потерпілої; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 29 вересня 2025 року, а також іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

Також, слідчим суддею обґрунтовано встановлено, що прокурором доведена наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Окрім того, слідчим суддею враховано, що кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_7 , є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років, характеризується особливою суспільною небезпекою, він вчинений щодо неповнолітньої дитини, з якою тривалий час підозрюваний перебував у фактичних родинних стосунках, що свідчить про низький рівень правової свідомості та соціальної відповідальності підозрюваного, а також про схильність до злочинних дій сексуального характеру. При цьому, такий вид кримінальних правопорушень як сексуальні злочини щодо дітей є латентними злочинами, що дозволяє правопорушникам довгий час залишатись не викритими та продовжувати свою злочинну діяльність у даному напрямку.

При цьому, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 неодружений, хоча і сплачує аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини, однак дитина з ним не проживає, відомості про ступінь його участі у вихованні дитини матеріали кримінального провадження не містять, інших осіб, які б перебували на його утриманні чи під опікою не має, та дійдено обґрунтованого висновку, що вказані обставини не зменшують жодного з наведених ризиків.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даному етапі досудового розслідування жоден з більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Також місцевим судом обґрунтовано обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, зважаючи на положення частини четвертої статті 183 КПК України, згідно якої слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи у сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме вчинення його із застосуванням насильства, об`єктом якого є неповнолітня, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим та підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів уважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 153 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то, з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі про те, що згідно висновку психолога за результатом проведення психологічної роботи із дитиною погрози (психічний примус) та/або фізичне насильство за словами потерпілої було відсутнє, а відтак це вказує на те, що виконання вмовлянь підозрюваного може свідчити про наявність добровільної згоди щодо інкримінованих йому дій (мовчазна згода); за словами потерпілої вона не висловлювала заперечень з приводу його дій, а як тільки повідомила про припинення таких дій та вийти із ванни, підозрюваний негайно припинив свої дії та вийшов; у матеріалах кримінального провадження згідно протоколу огляду технічного пристрою від 15 вересня 2025 року міститься листування, яке свідчить як про схильність до вживання наркотичних засобів потерпілою, так і до незаконного обігу наркотичних речовин у цілому, а також вказує на схильність потерпілої до введення оточуючих в оману, про що лише свідчить фраза «неможливість провалитися на брехні», є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

Викладеними вище обставинами, які встановлені судом першої інстанції при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , спростовуються доводи скаржника, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

При цьому, посилання захисника на те, що підозрюваний ОСОБА_7 хоч і неодружений, проте у нього на утриманні перебуває малолітня дитина ОСОБА_12 , яка ним добросовісно утримується, про що свідчать чисельні копії платіжних інструкцій, а також батьки непрацездатного та похилого віку, що підтверджується копіями свідоцтва про народження та медичної документації; має зареєстроване місце проживання у Броварському районі Київської області у АДРЕСА_1 , яке віддалене від місця інкримінованої події та місця проживання потерпілої; має постійне місце проживання у межах району проведення досудового розслідування за договором оренди; раніше ніколи до кримінальної відповідальності не притягався, а також, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 вручено 29 вересня 2025 року, а клопотання про застосування запобіжного заходу на наступний день 30 вересня 2025 року і за відведений час підозрюваний не вчинив жодних незаконних дій, у тому числі не чинив жодного тиску на потерпілу та її законного представника, при цьому добровільно прибував як до органу досудового розслідування, так і дослідчого судді без заходів забезпечення кримінального провадження, не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Окрім того, згідно з вимогами статті 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Станом на час розгляду апеляційної скарги строк дії ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року закінчився.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4