Справа № 163/269/26
Провадження № 1-кп/163/121/26
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження № 0000010 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Любомль Ковельського району Волинської області, що зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

в с т а н о в и в :

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, будучи постановою Любомльського районного суду Волинської області від 27 березня 2025 року в справі №163/577/25, яка набрали законної сили 08 квітня 2025 року, визнаним винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та, будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.1 ст.1291 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», о 10:25 годині 11 січня 2026 року в порушення п.2.1а Правил дорожнього руху по вулиці Володимирській в селі Вишнів Ковельського району Волинської області керував автомобілем «Mitsubishi», номерний знак НОМЕР_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 умисно невиконував постанову суду, що набрала законної сили, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України.

У підготовчому судовому засіданні подано угоду між обвинуваченим та прокурором Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури про визнання винуватості.

Згідно із цією угодою ОСОБА_4 повністю визнає вчинення інкримінованого йому злочину за фактичними обставинами в межах оголошеної підозри.

Сторони уклали угоду на умовах визнання пом`якшуючими обставинами щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутності обтяжуючих покарання обставин та з врахуванням відомостей, що характеризують обвинуваченого, зокрема наданням ним благодійної допомоги на підтримку Збройних Сил України в сумі 20 000 гривень.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.1 ст.382 КК України у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з такого.

За інкримінованим обвинуваченням ОСОБА_4 в підготовчому засіданні визнав себе винуватим повністю.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, згідно ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів. Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч.1 ст.382 КК України.

Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, в тому числі, щодо права на судовий розгляд та щодо обмежень у правах, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди відповідно до ст.476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним. Про це заявили в судовому засіданні обвинувачений та його захисник. Скарги стороною захисту під час досудового розслідування не подавались.

Передбачених ч.7 ст.474 КПК України обставин, що перешкоджали б затвердженню угоди, суд не виявив.

В підготовчому засіданні прокурор вважала за необхідне затвердити угоду, обвинувачений та його захисник проти цього не заперечили і погодились на призначення узгодженого покарання.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що угода відповідає приписам ст.472 КПК України, не суперечить іншим вимогам КПК України та КК України і підлягає затвердженню.

Долю речового доказу належить вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експерта по справі відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосований, клопотання про застосування такого заходу не заявлене, а підстави для ухвалення такого рішення з ініціативи суду не встановлені.

Керуючись ст.ст.373, 374, ч.15 ст.615 КПК України,

у х в а л и в :

Угоду про визнання винуватості від 10 лютого 2026 року у кримінальному провадженні № 0000010, укладену прокурором Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.382 КК України, і за цим законом призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Речовий доказ - оптичний носій інформації (диск) з вмістом відеофайлів, який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000010, - залишити в матеріалах цього провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя ОСОБА_1