Справа №592/8783/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/685/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши, у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 грудня 2025 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України.

У зв`язку з переховуванням обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, ухвалою від 19 червня 2025 року, останнього було оголошено у розшук та надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

14 грудня 2025 року ОСОБА_7 було затримано і прокурором у кримінальному провадженні до суду подано клопотання про обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке вмотивовано тим, що на даний час судовий розгляд матеріалів даного кримінального провадження триває, а обвинувачений, достовірно знаючи про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`являється, його особа не заслуговує на довіру і він схильний до порушення покладених на нього процесуальних обов`язків. Судом неодноразово приймалися ухвали про привід та розшук обвинуваченого, проте він доставлений у судові засідання не був, його місце знаходження протягом тривалого часу встановлено не було, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 грудня 2025 року, на задоволення клопотання прокурора, до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 24 год. 00 хв. 03 лютого 2026 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, захисники обвинуваченого ОСОБА_7 адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звернулись до апеляційного суду з апеляційними скаргами.

За результатом апеляційного розгляду захисник ОСОБА_9 просив скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 грудня 2025 року, звільнити ОСОБА_7 з під варти у залі суду та зупинити провадження у справі на підставі ст. 335 КПК України до звільнення останнього з військової служби.

Захисник ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі просила оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Вимоги поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 обґрунтовує тим, що своє рішення суд першої інстанції вмотивував тим, що ОСОБА_7 не працює, постійного джерела доходів не має, ухилявся від судових засідань, але ці твердження не відповідають дійсності, оскільки останній є діючим військовослужбовцем ВЧА2980, виконував бойові завдання на лінії зіткнення з російськими агресорами, за що був нагороджений нагрудною медаллю наказом від 27 листопада 2025 року. Починаючи з 04 лютого 2025 року ОСОБА_7 пройшов відповідні військові навчання та у подальшому наказом від 03 червня 2025 року №157 був призначений на посаду водія з міномета першого мінометного взводу другої мінометної батареї.

При цьому, захисник зауважує, що жодного ризику, про які посилався прокурор у поданому клопотанні, фактично, не існують, окрім загрози російським військам, ОСОБА_7 нікому не загрожує, жодного порушення військового порядку чи чинних законів у період несення військової служби він не допускав, а приймати участь у судових засіданнях не мав можливості, останній ніс військову службу і від суду не ухилявся.

Також, захисник вказує, що після отримання відповідних документів, ним було вжито заходів з приводу зупинення справи у зв`язку з мобілізацією ОСОБА_7 , які судом було проігноровано та не розглянуто.

З огляду на вищезазначене, апелянт вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення, яке вважати законним та обґрунтованим підстави відсутні.

В обґрунтування своїх вимог, захисник ОСОБА_10 посилається на те, що при постановленій судом ухвали не було повною мірою враховано обставини, які характеризують особу обвинуваченого, а також не наведено переконливих доводів, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку та могли б запобігти можливим ризикам. Суд залишив поза увагою, що обвинувачений своєю поведінкою не мав наміру ухилитися від суду, навпаки, він є військовослужбовцем, захищає державу, бажає продовжувати військову службу по захисту України, а його сумлінне ставлення до військової служби підтверджують нагороди.

На думку захисника, у даному випадку, судом першої інстанції прийнято рішення, яке суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційних доводів та вимог, прокурора, яка вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою, просила залишити її без зміни, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, з матеріалів, які надійшли до апеляційного суду, вбачається, що у Ковпаківському районному суді м. Суми перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України з 28 травня 2024 року. До обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави, яку було внесено 30 вересня 2024 року, а ОСОБА_7 з під-варти звільнено.

В подальшому, знаючи про наявність відкритого кримінального провадження, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, на неодноразові виклики ОСОБА_7 у судові засідання не з`являвся, про причини неявки чи їх поважність не сповіщав, у зв`язку з чим, ухвалами від 13 лютого 2025 року, 20 травня 2025 року до нього було застосовано привід, який залишався без виконання, у зв`язку з не встановленням місця знаходження чи перебування останнього, а тому, ухвалою суду від 19 червня 2025 року його було оголошено в розшук, а кримінальне провадження зупинено. З огляду на те, що місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_7 було встановлено, ухвалою суду від 16 грудня 2025 року провадження у справі було відновлено.

Крім того, судом було враховано і те, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 є тяжкими, за які, у разі доведеності винуватості, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.

За таких обставин, підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою став встановлений ризик тривалого переховування останнього від суду, а висновок суду про те, що запобігти вказаному ризику шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, неможливо, є вмотивованим, з яким колегія суддів погоджується в повному обсязі.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 не з`являвся у судові засідання, оскільки є діючим військовослужбовцем ВЧА2980 та виконував бойові завдання, то вони не заслуговують на увагу, з огляду на те, що апелянтом не доведено, що останній надсилав до суду повідомлення про вказані обставини та повідомляв своє місце перебування.

Крім того, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 підтверджується те, що ОСОБА_7 був зарахований до списків особового складу частини 03 травня 2025 року, а судове засідання, в якому до останнього, у зв`язку з неявкою, було застосовано привід, було призначено на 13 лютого 2025 року, який виконано не було через те, що встановити місце перебування останнього виявилось неможливим.

Також, колегія суддів зауважує, що окрім ризику того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, інших ризиків оскаржуваним судовим рішенням встановлено не було, а тому, посилання захисника на недоведеність та відсутність ризиків, про які зазначав прокурор у поданому клопотанні, є надуманими та безпідставними.

Щодо доводів апелянта про те, що суд не вирішив питання зупинення справи у зв`язку з мобілізацією ОСОБА_7 , то вони є таким, що на правильність висновків суду про доцільність застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою жодним чином не впливають, а інших доводів, за яких у задоволенні клопотання прокурора слід було б відмовити, захисником ОСОБА_9 не наведено.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_10 про те, що прокурором не доведено неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, то вони не заслуговують на увагу, з огляду на те, що до останнього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, після внесення якої, він перебував на волі і вказаний запобіжний захід порушив, переховувався від суду, у зв`язку з чим, як зазначалось вище, був оголошений у розшук, обґрунтованість якого доводами апелянта, не спростовано, що свідчить про те, що його належна процесуальна поведінка більш м`якими запобіжними заходами, ніж тримання під вартою, не може бути забезпечена.

Також, при прийнятті даної ухвали, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також, з врахуванням тих обставин, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , становлять небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. 404,405,407,418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 грудня 2025 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4