Справа № 307/3521/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-сс/4806/97/26, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.01.2026 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.01.2026 року, задоволено клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 56 (п`ятдесят шість) днів, без визначення розміру застави, з 28 січня 2026 року до 21 год. 10 хв. 24 березня 2026 року.

З матеріалів судового провадження слідує, що слідчий СВ Тячівського РВП ГУНП України у Закарпатській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 , звернувся до Тячівського районного суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання послався на те, що в провадженні СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 14 лютого 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Вказав на те, що згідно зі ст.1 Закону України "Про оборону України", ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України "Про введення воєнного стану в України" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

У ході досудового розслідування встановлено, що громадянина України ОСОБА_5 призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28 лютого 2022 року №48 на посаду: номера обслуги 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого було 28 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу вказаної військової частини.

Згідно Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У такий спосіб, з моменту затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України почав діяти правовий режим воєнного стану, який продовжує діяти і на даний час.

Вимогами статей 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Стаття 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут). Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Так, згідно з ст.ст. 5, 6 Статуту, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Під час проходження військової служби, у відповідності до ст.ст. 6, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 , зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, не допускати негідних вчинків, точно й вчасно виконувати покладені на нього обов`язки.

Натомість, солдат ОСОБА_5 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України та законів України, став на шлях вчинення кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби, призваний за призовом під час мобілізації в особливий період до військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді стрільця 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону вказаної військової частини, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України", ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування частини, 25 січня 2023 року, умисно, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що в районні населеного пункту АДРЕСА_1 , та відсутній без поважних причин на військовій службі, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України , тобто самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану.

09 вересня 2025 року старшим слідчим слідчого відділення Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_7 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке було погоджене процесуальним керівником прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 .

11 вересня 2025 року ОСОБА_5 оголошено в державний та міжнародний розшук.

12 вересня 2025 року постановою слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП ОСОБА_7 досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000065 було зупинено.

25 вересня 2025 року ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

28 січня 2026 року о 21 годині 10 хвилин ОСОБА_5 було затримано на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду від 25 вересня 2025 року.

Постановою слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП ОСОБА_7 досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000065 відновлено.

Підставою для внесення даного клопотання стало те, що в діях ОСОБА_5 наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто є підстави вважати, що він вчинив тяжкий злочин, який, відповідно до даної норми закону, карається позбавленням волі на строк від 5 до 10 років. Окрім того, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді констатовано, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки підозрюваний вчинив тяжкий злочин, і за який кримінальним законодавством України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 5 до 10 років, може в подальшому, в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інше кримінальне правопорушення. Слідчий суддя зазначив, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, внаслідок чого, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, до підозрюваного слід застосувати виключний запобіжний захід, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Зауважує, що ухвала суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу без внесення застави є необґрунтованою та надмірною, оскільки місцевим судом не були належним чином враховані положення ст. 178 КПК, зокрема обставини, що мають пом`якшувальне значення та особистість підозрюваного. Разом з цим вказує на сумнівність кваліфікації дій вчиненого правопорушення та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Таким чином, враховуючи, що сам запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є карою за скоєне, а засобом забезпечення виконання зобов`язань, і один тільки факт тяжкості злочину, у скоєнні якого особі пред`явлено підозру не є визначальним фактором і безумовною обставиною застосування даного запобіжного заходу, апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді та змінити запобіжний захід на тримання під вартою з правом внесення застави.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності учасників судового провадження, неявка яких, з огляду на положення ст. 405, 422 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги без участі учасників, колегія суддів бере до уваги, що сторони судового провадження належним чином повідомлені про час та дату судового засідання. Адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без нього та його підзахисного. Прокурор клопотань про відкладення розгляду не подавав.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає приписам ст. ст. 177, 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що у провадженні СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 14 лютого 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання слідує, що у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу брали участь підозрюваний ОСОБА_5 , та його захисник адвокат ОСОБА_6 , що свідчить про те, що при розгляді клопотання були дотримані вимоги, передбачені ст. 193 КПК України.

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що за матеріалами справи підозра ОСОБА_5 обґрунтовано підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів доходить висновку про те, що додані до клопотання матеріали (докази) підтверджують на даному етапі досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана має відношення до вчинення кримінального правопорушення.

Твердження апеляційної скарги про сумнівність кваліфікації дій вчиненого правопорушення, - апеляційний суд відхиляє, оскільки на цій стадії судового розгляду, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Обґрунтованим, на думку колегії суддів, є й висновок слідчого судді про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів вважає, що оскільки підозрюваний вчинив тяжкий злочин, і за який кримінальним законодавством України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 5 до 10 років, він може в подальшому, в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інше кримінальне правопорушення, що повністю підтверджує наявність вищевказаних ризиків та висновок слідчого судді й у цій частині.

Разом з цим, приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя врахував положення ч. 8 ст. 176 КПК України, з яких слідує, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто, тримання під вартою.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання також слідує, що слідчий та прокурор під час розгляду клопотання посилалися на вищенаведені обставини, і що слідчим суддею таким дана належна оцінка.

Тому, доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, а відтак і жодним чином не спростовують висновків слідчого судді у цій частині.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення береться до уваги і те, що стороною захисту не вказується на наявність у підозрюваного ОСОБА_5 захворювань, які перешкоджають триманню його під вартою; що підозрюваний із урахуванням захворювань не може триматися під вартою; що тримання ОСОБА_5 під вартою може негативно відобразитись на стані його здоров`я.

Крім того, постановляючи ухвалу про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, а також те, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, внаслідок чого, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, до підозрюваного слід застосувати виключний запобіжний захід, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо підозрюваний і не має на меті переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, однак, обставини, за яких кримінальне правопорушення мало місце, його тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Враховуючи ці обставини, слідчим суддею ОСОБА_5 обґрунтовано обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки існують ризики невиконання ним своїх процесуальних обов`язків, зокрема передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Інший, менш суворий, запобіжний захід, не зможе запобігти вищевказаним ризикам перешкоджати кримінальному провадженню.

Колегія суддів вважає, що строк тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою слідчий суддя встановив відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України.

Інші обставини, які б давали підстави для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За цих обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а ухвалу слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі не вказується як в апеляційній скарзі, так і не посилалася сторона захисту під час її розгляду.

Керуючись ст. ст. 176-183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 - відхилити.

Ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.01.2026 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: