Справа № 161/9860/25 Провадження №11-кп/802/171/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2025 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк Волинської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», раніше судимого: 22.05.2006 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки; 20.10.2006 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці; 30.05.2011 вироком Сарненського районного суду Рівненської області, за ч. 2 ст. 307 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Апеляційним судом Рівненської області від 08.02.2012 покарання змінено на підставі ст. 69, ч. 2 ст. 307, 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; 08.04.2015 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді арешту на строк 3 місяці; 27.05.2020 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді арешту на строк 5 місяців. 14.05.2021 звільнений по відбуттю покарання; 10.06.2025 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ст.182 ч.1, 182 ч.2, 185 ч.4, 361 ч.1, 361 ч.2, 70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.06.2025 1 (один) місяць позбавлення волі і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання ОСОБА_9 до відбуття у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 08 травня 2025 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 залишено попередній у виді тримання під вартою до вступу даного вироку в законну силу.

Відповідно до ч.7 ст.72 КК України зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_9 термін перебування під цілодобовим домашнім арештом, а саме з 21.10.2024 по 18.12.2024 року включно, із розрахунку, що трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди та процесуальних витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень та процесуальні витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Вироком вирішено питання про судові витрати, арешт майна та речові докази.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 , 27.03.2025, близько 11:09 год. у м. Луцьк Волинської області, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом і метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись в під`їзді багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав належне ОСОБА_10 майно велосипед марки «Crossbike», вартістю 4500 грн., яким розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 4500 грн.

Крім того, він же, 01.04.2025, близько 12:22 год., у м. Луцьк Волинської області, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом і метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись в під`їзді багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу таємно викрав належне ОСОБА_11 майно велосипед марки «Formula», вартістю 5666,67 грн., яким розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 5666,67 грн.

Крім того, він же, 03.04.2025, близько 15:27 год., у м. Луцьк Волинської області, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом і метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись в під`їзді багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав майно ОСОБА_12 велосипед марки «Benetti», вартістю 7116,67 грн., яким розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 7116,67 грн.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і його особі, безпідставного та невмотивованого призначення надто суворого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано його особу, пом`якшуючі обставини, те, що він є учасником бойових дій, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює, має міцні соціальні зв`язки, збитки відшкодовані. Крім того, перебуваючи під вартою захворів на тяжке захворювання. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити та призначити менш суворе покарання із застосуванням ст.ст. 69, 71 КК України.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу просили задовольнити, прокурора та представника потерпілої, які апеляційну скаргу заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчинені злочинів, за які його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинувачено ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України є правильною і також не оскаржується.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого через тяжкість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, а саме, те, що останній свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, частково відшкодував збитки шляхом повернення викраденого, однак раніше неодноразово судимий, вчинив нові корисливі злочини, є діючим військовослужбовцем, характеризується негативно.

При цьому враховано судом першої інстанції щодо міри покарання позиція потерпілих, які не наполягали на призначенні суворого покарання.

А також судом враховано стан здоров`я ОСОБА_9 .

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а обтяжуючих обставин не встановлено, і це не оспорюється апелянтом.

Твердження обвинуваченого про можливість призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України не беруться до уваги, оскільки відсутні дані про те, що пом`якшуючі обставини в даному випадку істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляції обвинувачений, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відбуття покарання обвинуваченим реально саме у виді позбавлення волі, разом з тим, остаточного покарання шляхом часткового приєднання не відбутого покарання.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Доводи обвинуваченого, які наведені в апеляційні скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2025 року стосовно нього, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді