Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/173/26
Категорія ст.336 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0002063 за апеляційною скарг ою зі змінами обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 30 травня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі зі змінами обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не проаналізував всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, надав невірну оцінку показам свідків поліцейських ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , військового ОСОБА_11 та письмовим доказам по справі. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що вони не доводять його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України. Вказує, що 29.06.2023 року він явився за повісткою до військомату за адресою: АДРЕСА_2 , і будь-якого підтвердження, що він відмовився від призиву матеріали провадження не містять. Вважає, що при призначенні покарання, судом першої інстанції не враховано тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про його особу, те, що він раніше не судимий, не одружений, офіційно не працює, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває. Звертає увагу на те, що його брат ОСОБА_12 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, а його мати, якій 71 рік, потребує постійної допомоги, оскільки самостійно навіть не може сходити в магазин чи до лікаря.

В запереченні на апеляційну скаргу зі змінами обвинуваченого ОСОБА_8 , яке надійшло від прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_13 , йдеться про безпідставність доводів апеляційної скарги та залишення вироку Богунського районного суду м. Житомира від 30.05.2025 року без змін.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 30 травня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

Початок строку покарання вирішено рахувати з дня затримання ОСОБА_8 ..

Як встановлено судом та зазначено у вироку, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 „Про введення воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан на території країни неодноразово продовжувався Указами Президента України, та Указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 „Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Згідно зі ст.1 Закону України „Про оборону України № 1932-ХІІ від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.

У відповідності до довідки військово-лікарської комісії від 05.06.2023 за № 41/4314 ОСОБА_8 визнаний придатним до військової служби та 15.06.2023 о 09 годині 30 хвилин отримав бойову повістку, засвідчивши її власним підписом, згідно якої останній мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , о 08 годині 00 хвилин 29.06.2023.

З метою ухилення від проходження військової служби, ОСОБА_8 , діючи в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 39 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу України від 25 березня 1992 року №2232-XII, ст. 1, ст. 22 Закону України „Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21 жовтня 1993 року №3543- XII, та Указу Президента України „Про загальну мобілізацію № 65/2022 від 24.02.2022, нехтуючи конституційним обов`язком громадянина України, спрямованим на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, військовим обов`язком громадянина України щодо проходження військової служби, в особливий період, за відсутності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та будучи ознайомленим 11.04.2023 року під особистий підпис з вимогами ст.ст. 335, 336, 337 КК України, 29.06.2023 року з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , після визначеного в повістці часу, однак відмовився від відправки до 242 загального військового полігону ЗС України для проходження навчання, таким чином ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Під час апеляційного розгляду жодних клопотань про повторне дослідження доказів від сторони захисту не надходило та в апеляційній скарзі зі змінами не заявлялося, а колегія суддів не вбачала підстав, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, для повторного дослідження доказів.

Вказана позиція узгоджується із усталеною практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 16 березня 2021 року в справі № 154/2975/17, від 21 грудня 2022 року в справі № 759/5737/17, згідно якої сам по собі факт незгоди захисника з висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.

За відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч.3 ст.403 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги зі змінами, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги зі змінами, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ст.336 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав повністю та надав суду покази про те, що від мобілізації він не відмовлявся, на всі повістки до ОМТЦК та СП з`являвся. На останню повістку, яка була виписана на 29.06.2023 на 08:00 год, яку він отримав 15.06.2023 під особистий підпис, запізнився до військомату на хвилин 10-15, бо проспав. У повістці була вказана адреса: вул. Монтана, 18, м. Житомир, за якою йому було потрібно з`явитись 29.06.2023 о 08:00 год., куди він і прибув - до ОМТЦК за адресою: вул. Монтана, 18, м. Житомир, де ОСОБА_11 надавав направлення від дільничного лікаря до лікаря-хірурга обласної лікарні, оскільки має проблеми з хребтом. Однак, цього направлення у нього не має. Вважає, що 29.06.2023 за адресою: вул. Монтана,18, м. Житомир відправки не було, натомість відправка була за адресою: вул. Тараса Бульби-Боровця у м. Житомирі, куди йому військовий ОСОБА_11 пропонував декілька раз проїхати в усній формі та він не відмовлявся їхати, однак не поїхав бо його мати почала сварку з ОСОБА_11 . Останній повістки йому на вул. Тараса Бульби-Боровця у м. Житомирі не виписував, казав що хлопці відправляються. ОСОБА_11 погрожував йому кримінальною відповідальністю, тому він викликав поліцію. Для огляду ВЛК він надавав лише МРТ. Йому відомо, що на даний час в країні оголошено військовий стан та діє загальна мобілізація. Бойову повістку на 29.06.2023 отримував під особистий підпис 15.06.2023, і прийшов згідно повістки. Їхати на відправку був не проти, але військовий ОСОБА_14 почав сваритись з його матір`ю і потім відпустив його. ВЛК він проходив та був визнаний придатним до військової служби. Рішення ВЛК про придатність не оскаржував, лише робив МРТ. Медичні документи, що дають право на відстрочку, не подавав, бо не пройшов всіх лікарів. Надав лише МРТ лікарській комісії, яке комісія дивилась. Після 29.06.2023 (дата останньої бойової повістки) до ОМТЦК не приходив, бо заведена кримінальна справа і триває суд. Підписував лист-вивчення особисто про попередження про кримінальну відповідальність. Ходив до лікаря-хірурга в обласній лікарні за направленням за пару днів до 29.06.2023, надавав йому МРТ, однак лікар-хірург обласної лікарні надав йому заключення про те, що він придатний до військової служби.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 надав аналогічні пояснення.

Незважаючи на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показаннях свідка ОСОБА_9 , який під час судового розгляду в суді першої інстанції підтвердив, що є інспектором взводу №1 роти №1 УПП в Житомирській області Департаменту Патрульної поліції, у 2023 році ніс службу в м. Житомирі у складі екіпажу з ОСОБА_15 та на службовий планшет отримав виклик до ОМТЦК та СП, що знаходиться по АДРЕСА_2 . В першій половині дня прибули до ОМТЦК та СП, зайшли до приміщення, черговий провів їх на 2-й поверх до кабінету, де потрібна була їх допомога. Він зайшов першим в кабінет, де сидів військовослужбовець військомату, а ліворуч від нього сидів ОСОБА_8 . Він присів навпроти військовослужбовця військомату та почав з`ясовувати причину виклику. ОСОБА_16 також зайшов до кабінету, але потім вийшов до коридору заспокоювати матір обвинуваченого, яка спілкувалась на підвищеному тоні і порушувала порядок. Зі слів працівника військомату, він зрозумів, що на вимогу працівника військомату ОСОБА_8 мав їхати до пункту мобілізаційного збору на Крошні в м. Житомирі, він пройшов відповідну медичну комісію, але відмовляється їхати до пункту збору, де всі збираються. Відмову їхати до пункту збору обвинувачений мотивував тим, що в нього хвора мати і він не може зараз їхати. Військовослужбовець військомату у його присутності щонайменше 5-ть раз пропонував обвинуваченому проїхати до пункту збору, зазначивши що останнім комісія пройдена і він визнаний здоровим і може проходити військову службу. Обвинувачений відмовлявся їхати до пункту збору у зв`язку з тим, що у нього хвора мати. У військоматі він перебував хвилин 40 та коли покинув кабінет, ОСОБА_8 там ще залишився. Військовий попереджав обвинуваченого про кримінальну відповідальність за відмову від прибуття до пункту збору. Обвинувачений викликав поліцію, тому що вважав, що його незаконно змушують служити. Військовослужбовець військомату вів розмову, що обвинуваченому, на його прохання, декілька раз 2-3 надавалась відстрочка і переносилось його прибуття через сімейні обставини. А на цей раз підстав для надання відстрочки не було і ОСОБА_8 треба було їхати в цей день до пункту збору для подальшого навчання. Документи, що дають право на відстрочку, обвинувачений не надавав, але відмовлявся їхати в пункт збору для подальшого навчання;

- показаннях свідка ОСОБА_10 , який під час судового розгляду в суді першої інстанції показав, що на той час був інспектором взводу №2 роти №1, та перебував на службі з ОСОБА_9 . Під час чергування вони отримали виклик про те, що у військоматі відбувається конфлікт, а саме заявнику ОСОБА_8 погрожують кримінальною відповідальністю. Прибувши до ОМТЦК та СП, що знаходиться по АДРЕСА_2 , його з напарником черговий провів до кабінету на 2-му поверсі, де був: обвинувачений, його мати та багато військовослужбовців ОМТЦК. За столом сидів військовий і розмовляв з ОСОБА_8 . Він запитав в чому виражається погроза, з`ясувалось що ОСОБА_8 сказали їхати до пункту збору. Він також з`ясував у військових та обвинуваченого чи пройдена комісія, чи є медичні протипоказання до служби, чи є підстави для звільнення від військового обов`язку, чи є у ОСОБА_8 підстави для відстрочки. Військовий сказав, що ОСОБА_8 все пройдено і немає ніяких підстав для відстрочки. ОСОБА_8 пояснював, що у нього вагітна дружина, опікуном матері не являється. Документів, які б дали право ОСОБА_8 на відстрочку, він не бачив, а тому повідомив ОСОБА_8 , що йому не погрожують, а попереджають про відповідальність за ухилення від проходження служби. До ОМТЦК прибули за викликом у першій половині дня близько 10-ї, де перебували до години. Колега відібрав заяву і пояснення, після чого він з колегою поїхали та передали заяву до поліції, а ОСОБА_8 залишився в ОМТЦК. Він чув, як військовий ОМТЦК пару раз пропонував ОСОБА_8 проїхати до пункту збору, але чітку відповідь обвинувачений не надавав казав, що не може або мовчав, або мати хвора. Більшість часу він проводив з матір`ю обвинуваченого, бо вона не давала працювати, вривалась у кабінет, зривала роботу. Військовий казав Канчуру, що треба їхати до пункту збору на Крошні, бо все пройдено і підстав для відстрочки немає. Канчур знаходив різні причини чому не може поїхати, не казав що готовий їхати. Військовий ОСОБА_17 казав: «скажіть «да» або «ні», на що Канчур мовчав. Таку поведінку обвинуваченого він особисто розцінив, як відмову від служби. Під час виклику він розібрався у ситуації і роз`яснив ОСОБА_17 , що йому не погрожують, а попереджають про кримінальну відповідальність, а також роз`яснив вимоги законодавства. Військовий ОМТЦК сказав, що у ОСОБА_17 по здоров`ю все нормально, підстав для того, щоб не убувати на військову службу немає, опікуном останній не являється. Підстав передбачених законом для відстрочки у Канчура не було ;

- показаннях свідка ОСОБА_11 , який під час судового розгляду в суді першої інстанції показав, що є старшим офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , 11.04.2023 вперше викликали обвинуваченого ОСОБА_8 по повістці до ОМТЦК та СП, з ним було проведено бесіду. Також, було складено лист-вивчення щодо обвинуваченого, де записано всі його персональні дані: адреса, номер телефону, що немає скарг на здоров`я, про сімейний стан, в чому Канчур розписався за те, що всі записані дані є правдою. В цей же день ОСОБА_17 було направлено на військову лікарську комісію, якою його визнано придатним. Після комісії ОСОБА_8 заявив, що втратив паспорт, тому йому було надано час на відновлення паспорту. Це затягнулось до червня 2023 року. Потім ОСОБА_17 знов було викликано до ОМТЦК і була вручена бойова повістка на відправку на 15.06.2023. 15.06.2023 він прибув до ОМТЦК разом зі своєю матір`ю, де вони вчинили скандал і викликали поліцію з приводу неправомірних дій ТЦК. Поліція прибула та пояснила їм, що ОМТЦК до них ніяких протизаконних дій не застосовує. Мати ОСОБА_8 почала казати, що її син ОСОБА_17 дуже хвора людина, тому його пожаліли і дали другу повістку вже на 29.06.2023. Дали 2-ва тижні відстрочки, щоб обвинувачений пройшов обстеження і надав хоть якісь документ про те, що дійсно потребує лікування і є якісь хвороби. 29.06.2023 на 08:00 год за адресою: АДРЕСА_2 не прибув. В телефонній розмові він особисто запропонував ОСОБА_17 прибути на 09:00 год на АДРЕСА_2 , і надати документи, які він зробив за 2-ва тижні і які дають підстави не убувати згідно ст. 23 Закону. Після того, як ОСОБА_17 зробив паспорт, його було повторно направлено на ВЛК, яку він пройшов повторно 05.06.2023 і був визнаний придатним до військової служби. 29.06.2023 Канчур прибув після 09:00 год за адресою: АДРЕСА_2 і при цьому ніяких документів чому він не може їхати, він не надав. Пояснив, що не прийшов по повістці на 08:00 год, бо віз зранку матір до лікарні. Канчуру було запропоновано завести його окремо на збірний пункт обласного ТЦК, туди куди поїхали всі інші в цей день на відправку, який знаходиться на базі Житомирського районного ТЦК за адресою: вул. Тараса Бульби-Боровця, 21. На цей збірний пункт привозять людей зі всіх районів області. Відправка до навчального центру відбувалась тоді. Канчур на цю пропозицію відмовився. 4-5 разів, як мінімум, особисто пропонував поїхати, завезти його окремо. Кожного разу Канчур відмовлявся в присутності поліцейських, які знаходились у його кабінеті. 29.06.2023 Канчур також викликав поліцейських, після чого ОСОБА_17 з матір`ю відпустили, а він написав рапорт до свого керівництва щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ст. 336 КК України. Підтвердив, що відправка мобілізованих відбувається наступним чином: надається повістка про прибуття за адресою: АДРЕСА_2 , всі повинні прибувати до ОМТЦК, де перевіряють, чи прибулі взяли всі необхідні документи, і автобусом везуть до обласного збірного пункту. Там збираються з усієї області, перевіряються всі документи, людей автобусом зі старшими везуть або до військових частин, або до навчальних Центрів. Канчур мав бути відправлений до навчального Центру, так як він не служив, щоб пройти підготовку. В цей день була відправка інших мобілізованих. О 08:00 год всіх зібрали на АДРЕСА_2 , і повезли на вул. Тараса Бульби-Боровця, 21. Повістки на АДРЕСА_3 , вже не потрібні. Канчуру роз`яснювались вимоги законодавства, він розписувався у листі-вивченні на зворотній стороні. Після 29.06.2023 обвинувачений не з`являвся до ОМТЦК, медичних документів, які дають йому право на відстрочку, не надавав і на даний час таких документів не існує. До цих пір обвинувачений не оформив ні опікунство над матір`ю, не пройшов будь-які обстеження, ніяких документів, що дають право на відстрочку згідно ст. 23 Закону не надавав. Письмової відмови від мобілізації ОСОБА_17 немає, бо він відмовлявся підписувати. Після проходження останнього ВЛК 05.06.2023, Канчур отримав 2-ві бойові повістки на 15.06.2023, коли він вчинив скандал, і 29.06.2023, а 29.06.2023 він на 08:00 год не прибув. 29.06.2023 ОСОБА_17 з матір`ю кричали в присутності поліцейських, коли він пропонував ОСОБА_8 завести його до військомату, але той відмовився усно.

Також, свідок ОСОБА_11 був допитаний судом першої інстанції додатково, та під час допиту повідомив, що по прибулим на вул. Монтана складається список осіб, з яким їдуть на Крошню. Хто не прибув на ОСОБА_18 , їх в списках немає. Канчур на 08:00 год не прибув, він прибув після 09:00 год, йому телефонували з 08:00 год, його видзвонили і він прибув після 09:00 год та відмовився їхати на Крошню, був без речей. Канчур сказав, що віз маму в лікарню і заїхав до ОМТЦК. На пропозицію поїхати до пункту збору на вул. Тараса Бульби Бровця, Канчур відмовився, хоча поїхати він ще встигав, там всіх чекають на збір з області до 11:00 год. Часу відправки ОСОБА_17 до пункту збору було достатньо. Він з ним особисто говорив десь до 09:30 год. Спочатку прибувають на АДРЕСА_2 , звідти до пункту відправки на вул. Тараса Бульби Боровця, де збираються зі всієї області. Додаткові повістки вже на вул. Монтана і на вул. Тараса Бульби Боровця не видаються.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 надав суду поіменний список мобілізованих 29.06.2023, даний список було відкрито обвинуваченому 25.07.2024 о 16:00 год. При цьому свідок ОСОБА_11 показав, що в цьому списку ОСОБА_17 немає, так як він не з`явився на 08:00 год. 29.06.2023. Після цього Канчур не з`являвся, медичні документи, що дають право на відстрочку не надавав. Якщо особи відправляються до військових частин, це не значить що вони будуть служити. У кожній військовій частині є своє ВЛК. Крім того, свідок ОСОБА_11 повідомив, що матір обвинуваченого ОСОБА_8 почувала себе добре, вела себе психоемоційно, нервозно, поліцейські не могли її заспокоїти, конфліктів у нього з нею не було;

- показаннях свідка ОСОБА_19 , яка під час судового розгляду в суді першої інстанції показала, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 була головою ВЛК при ОМТЦК та СП, на момент проходження ОСОБА_8 . ВЛК, комісія знаходилась по АДРЕСА_2 . Влітку 2023 року ОСОБА_8 приходив на ВЛК, був оглянутий самостійними лікарями, було винесено рішення про придатність його до військової служби. Оглядався Канчур на ВЛК 2-ва рази, перший раз при проходженні комісії скаржився на стан здоров`я, тому був скерований на дообстеження, повернувся, ще раз оглянутий і постановлено рішення про те, що він придатний до військової служби. Будь-які медичні документи, що дають йому право на відстрочку від мобілізації до ВЛК не надавав. ВЛК працює у складі 8-ми лікарів, завершальна стадія це спілкування голови ВЛК з громадянами, де у кожного запитується чи є скарги, при необхідності голова теж оглядає, при необхідності скликається консиліум і виноситься рішення. Рішення ВЛК прийнято на підставі об`єктивних даних та не було безпідставне. Після тих 2-х комісій обвинувачений більше не прибував до ВЛК. Даних про те, що Канчур потребував дообстеження немає, він тільки зазначав про остеохондроз, висловлював скарги на болі у хребті. Комісія працює прискіпливо, починають оглядати від ока і закінчують пальцем ноги. Канчур був оглянутий і визнаний придатним. Станом на 11.04.2024 Канчур більше до ВЛК не звертався.

Наведені показання свідків : поліцейських ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , військового ОСОБА_11 , голови ВЛК ОСОБА_19 суд першої інстанції визнав логічними, послідовними, такими, що є належними та допустимими, адже вони отримані в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом та прямо і непрямо вказують на існування обставин, які підлягають доказуванню.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом у відповідності до вимог ч.1 ст.23 КПК України та оцінені відповідно до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а саме :

- повідомленням про кримінальне правопорушення від 29.06.2023 року, згідно якого начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_20 повідомлено про скоєння громадянином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (а.п.101);

- копією рапорта старшого офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_21 та заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_22 від 29.06.2023 року, завіреного начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким підтверджується те, що останні доповідають свому начальству про те, що ОСОБА_8 , який визнаний придатним до військової служби та підстав на відстрочку від призову не має, відмовився від мобілізації (а.п.102);

- копією листа вивчення особи військовозобов`язаного ОСОБА_8 від 11.04.2023 року, завіреного начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно якого останній не має підстав на відстрочку від призову (а.п.103);

- копією картки медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_8 від 05.06.2023 року з висновком голови медичної комісії та інших лікарів про придатність до військової служби в запасі та призначення ОСОБА_8 , а саме що останній придатний, завіреної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.104);

- копією довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 41/4314 ВЛК від 05.06.2023 року, завіреної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , про проведення медичного огляду, якою підтверджується те, що ОСОБА_8 придатний до військової служби (а.п.105);

- копією корінця повістки (розписки) на ім`я ОСОБА_8 про прибуття на 08:00 год 29.06.2023 року, яку останньому вручено о 09:30 год 15.06.2023 року під підпис, завіреного начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.106);

- копією облікової картки до військового квитка солдата ОСОБА_8 від 06.06.2023 року, завіреної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою підтверджується, що ОСОБА_8 призовною комісією м. Житомира визнано придатним 05.06.23 року (а.п.107);

- інформацією з КП «Лікарня №1» ЖМР, де вказано, що ОСОБА_8 у період з 01.01.2023 року по 17.07.2023 року на стаціонарному лікуванні не перебував та за медичною допомогою не звертався (а.п.111);

- інформацією з КП «Лікарня №2» ЖМР, де вказано, що ОСОБА_8 у період з 01.01.2023 року по 20.07.2023 року на стаціонарному та амбулаторному лікуванні не перебував (а.п.112);

- інформацією з КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» ЖОР, де вказано що ОСОБА_8 на наркологічному і на психіатричному обліку не перебуває (а.п.110).

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, за обставин, встановлених судом.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку показам свідків поліцейських ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , військового ОСОБА_11 , а також письмовим доказам по справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані особи були попереджені про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показів та їхні свідчення узгоджуються з письмовими доказами, які були досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду за участю сторін. Вказаним показам та письмовим доказам, суд першої інстанції надав належну оцінку у вироку суду. Підстав для визнання вказаних доказів недопустимими колегія суддів не вбачає, оскільки вони отримані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не ухилявся від мобілізації, оскільки з`явився за повісткою до військомату за адресою: АДРЕСА_2 , і будь-якого підтвердження, що він відмовився від призиву матеріали провадження не містять, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони аналогічні доводам останнього в суді першої інстанції, на які у вироку суду надано вичерпну відповідь.

Так аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції зазначив, що критично ставиться до показів обвинуваченого про те, що він не ухилявся від мобілізації, оскільки у відповідності до довідки військово-лікарської комісії від 05.06.2023 року за № 41/4314 ОСОБА_8 був визнаний придатним до військової служби (а.п.105) та 15.06.2023 року о 09 годині 30 хвилин в ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав під особистий підпис бойову повістку про прибуття на 08:00 год 29.06.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки до відповідного загального військового полігону Збройних Сил України для проходження навчання (а.п.106). Отже, ІНФОРМАЦІЯ_4 обвинуваченому було надано достатньо часу на збори, або ж принести медичні документи, які б давали йому право на відстрочку згідно ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вказані обставини обвинувачений не заперечував під час судового та апеляційного розгляду.

Однак, обвинувачений ОСОБА_8 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , по повістці на 29.06.2023 року після визначеного у повістці часу, тобто після 08:00 год. та відмовився від відправки до НОМЕР_1 загального військового полігону Збройних Сил України для проходження навчання, таким чином ухилився від призову на військову службу під час мобілізації. Медичних документів, які б давали право обвинуваченому на відстрочку згідно ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не надав ні військовим ОМТЦК та СП, ні ВЛК.

Більш того, під час апеляційного розгляду обвинувачений також не надав жодних доказів які б свідчили про його право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, а саме в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації.

Вказання апелянта про те, що його брат ОСОБА_12 , на даний час перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, а його мати, якій 71 рік, потребує постійної допомоги, на переконання колегії суддів, жодним чином не спростовують правильність висновків суду першої інстанції стосовно доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки будь-яких належних доказів того, що його мати потребує постійного нагляду чи перебуває на його утриманні обвинувачений ОСОБА_8 ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду суду не надав.

Клопотання обвинуваченого про призначення повторної комісії з кваліфікаваних лікарів для визначення ступеня стану його здоров`я на придатність до військової служби, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_8 29.06.2023 року і станом на вказану дату останній за висновком ВЛК від 05.06.2023 визнаний придатним до військової служби.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст.89 КК України, не одружений, офіційно не працює, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, висновок досудової доповіді від 06.10.2023, згідно якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній, та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не враховано, що він скоїв нетяжкий злочин, не судимий, не одружений, офіційно не працює, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані дані про особу обвинуваченого враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Окрім того, на переконання колегії суддів, зазначені доводи не є визначальними для вирішення питання можливості застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

За таких обставин, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, даних про особу обвинуваченого, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі наближеному до мінімального розміру у межах санкції ст.336 КК України, та вважав, що таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України при відсутності у даному випадку щирого каяття обвинуваченого та бажання проходити військову службу в подальшому, суд першої інстанції не вбачав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зауважує, що у випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання з випробуванням, останній підлягає звільненню і від військової служби, що є одним із способів ухилення від мобілізації, що фактично і є у випадку обвинуваченого, а тому застосування до нього положень ст.75 КК України під час дії в Україні воєнного стану, коли держава перебуває в стадії активних військових бойових дій, колегія суддів вважає такою, що не відповідає вимогам закону та меті покарання, передбаченої ч.2 ст.50 КК України.

Більш того, як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 свою вину категорично не визнавав та жодного аргументу, який би свідчив про осуд ним своєї поведінки щодо ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не висловлював, свідомо ігноруючи свій конституційний обов`язок.

Зазначене переконливо свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення та неможливість застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим терміном, оскільки в такий важкий для країни час, особа, на яку Конституцією України покладено обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, ухиляється від такого обов`язку.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.05.2024 у справі №596/801/23.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість рішення суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі та змінах до неї не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати явно несправедливим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відсутності істотних порушень кримінального процесуального закону, які б безумовно тягнули за собою скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу зі змінами обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 30 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: