УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

перекладача ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001733 від 09.05.2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Саратов, рф, громадянина Республіки Азербайджан, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, студента Київського національного університеті технологій і дизайну, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

та

ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Баку, Республіка Азербайджан, громадянин Республіки Азербайджан, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

Шевченківським районним судом міста Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001733 від 09.05.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Судом на обговорення поставлено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, яке мотивовано тим, що вони обвинувачуються у вчиненні, нетяжких, тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, ризики, які враховувались раніше судом, а саме ризик переховування від суду, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні та ризик вчинення нового кримінального правопорушення, не змінилися та не зменшились, менш суворіший запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених та запобігти існуючим ризикам.

Крім того, від захисника ОСОБА_4 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт або ж з визначенням розміру застави, яке мотивовано необґрунтованістю висунутого обвинувачення, недоведеністю ризиків визначених ст. 177 КПК України, зокрема, ризик впливу на потерпілого відпав, у зв`язку із його допитом, обставини, які б унеможливлювали застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченим стороною обвинувачення не доведені, дані про особи обвинувачених свідчить про сталість їх соціальних зв`язків.

У судовому засіданні прокурор своє клопотання підтримав з підстав наведеним у ньому, заперечував щодо задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Захисники ОСОБА_4 підтримав своє клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим та з тих же мотивів просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачені підтримали думку захисника.

Представник потерпілого підтримала думку прокурора.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, представника потрепілого, вивчивши матеріали наявні у розпорядженні суду дійшов наступних висновків.

Згідно з положенням ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення..

Відповідно до ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, неможливість завершення досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання визначеним ризикам, перелік яких зазначений у п.п. 1-5 цієї статті, на запобігання яких спрямоване застосування запобіжних заходів.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

До обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_11 під час досудового розслідування було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався після направлення обвинувального акту до суду.

В ході вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу та подовження строку його дії слідчим суддею під час здійснення досудового розслідування перевірялося питання щодо наявності достатніх даних, які поза розумним сумнівом свідчили про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Наразі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 набули вже статусу обвинувачених та обґрунтованість висунутого обвинувачення перевірятиметься судом в ході судового розгляду.

Зі змісту висунутого обвинувачення убачається, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушенння.

При цьому, виходячи зі змісту поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також, судом при вирішенні питання доцільності продовження строку дії раніше застосованих заходів забезпечення, враховуються наступні дані щодо особи обвинувачених.

Обвинувачений ОСОБА_14 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, являється особою молодого віку, студентом, неодружений, неповнолітніх дітей не має, тобто сталих соціальних зв`язків не має.

Обвинувачений ОСОБА_15 раніше не судимий, має постійне місце проживання, неодружений, неповнолітніх дітей не має, тобто сталих соціальних зв`язків не має.

На момент вирішення питання про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обставини, які враховувалися судом раніше не змінилися, ризики не зменшились та продовжують існувати.

Так, при вирішенні питання про доцільність продовження строку дії заходів забезпечення, судом, враховувались існування ризиків можливої неправомірної поведінки ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Перелік доказів, зібраних під час досудового розслідування, що наведений у реєстрі матеріалів досудового розслідування свідчить про їх вагомість, однак ретельнішу оцінку цим доказам, суд надаватиме під час їх дослідження та вивчення змісту.

Також, судом враховується міра покарання, яка може бути призначена обвинуваченим у разі доведення їх винуватості та характер висунутого обвинувачення, суспільна небезпека інкримінованих дій, фактичні обставини за яких інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, усвідомлення обвинуваченими, що в разі доведення винуватості їм може бути призначене покарання у виді до 15 років позбавлення волі, що переконливо дає підстави для висновків про реальне існування ризиків переховування обвинувачених від суду, продовження вчинення кримінальних правопорушення, незаконного впливу на свідків, оскільки на даний час судом лише розпочато дослідження доказів сторони обвинувачення, свідки не допитані.

Характеризуючі дані обвинувачених у своїй сукупності, не переважають можливих ризиків неправомірної їх поведінки, що враховані судом.

Факт спільного проживання ОСОБА_5 з батьками на території України та факт тривалого проживання на території України ОСОБА_11 , не свідчать про наявність соціальних зв`язків такого ступеню, які були б стримуючим фактором для запобігання їх втечі від суду.

Також те, зо обвинувачені являються громадянами іншої держави додатково свідчить про високий ризик втечі від правосуддя шляхом виїзду за межі території України.

Крім того, суд, зважаючи на наявні ризики, враховуючи підвищену суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес у даному випадку, переважає інтереси конкретної особи, а саме обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_11 на особисту свободу, та про відсутність, у зв`язку з цим, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У даному випадку, застосований раніше захід забезпечення у вигляді тримання під вартою є виправданими, як захід процесуального примусу, з огляду на фактичні обставини за яких ОСОБА_12 та ОСОБА_13 інкримінується вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення та наслідки, які настали згідно змісту висунутого обвинувачення.

У зв`язку із наведеним у сукупності, суд вважає, що на даний час, менш суворіший запобіжний захід не здатен буде забезпечити ненастання існуючих ризиків.

А тому, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовільнити, а клопотання захисника - залишити без задоволення.

Враховуючи, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, із застосуванням насильства, підстав для визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу у даному випадку суд не вбачає.

Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід встановити до 60 днів.

Керуючись 314-316 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_16 з тримання під вартою на домашній арешт або ж з визначенням розміру застави - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 строк діїзапобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 22 березня 2026 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_16 строк діїзапобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 22 березня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів, з моменту її проголошення, а особою, що утримується під вартою з моменту отримання її копії.

Суддя