КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/5465/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2958/2026 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ», на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2026 року в кримінальному провадженні № 0000004 від 17.06.2024 про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Просив накласти арешт на майно, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку 10.02.2026 приміщення/офісу 429, ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ», яке знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Павла Тичини, 1-В (право власності на приміщення зареєстровано за ТОВ «Голфіш-інвест-буд»), під час якого виявлено та вилучено: ноутбук "Lenovo", сірого кольору, S/N MP2CXVTQ, з зарядним пристроєм до нього 2SSAIOM42747C2TJ2960NWT, який належить (використовує) ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ».

В обґрунтування клопотання зазначив, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 від 17.06.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України.

Службові особи ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ», , бренд організатора азартних ігор «SLOTOR777» за попередньою змовою зі службовими особами АТ «БАНК АЛЬЯНС», , МФО 300119, ТОВ «ФК «МОНБЛАН ФІНАНС» , ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС», , ТОВ «ФК «АП. МІ ФІНАНС», та іншими невстановленими особами, у період з 2023 року впровадили діючий протиправний механізм ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, який полягає у незаконній діяльності з присвоєння банківським операціям, які мають відношення до азартних ігор в мережі Інтернет іншого МСС-коду - «міскодинг», використовуючи віртуальні термінали Банку за допомогою транзакцій, МСС-код яких не відповідає реальній господарській діяльності оператора азартних ігор.

Встановлено, що зазначені вище особи, які можуть бути причетні до вчинення кримінальних правопорушень, фактично проводять свою діяльність в офісних приміщеннях ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ» за адресою: м. Київ, просп. Павла Тичини, 1-В, офіс/приміщення 429, де розташовані робочі місця ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших працівників товариства.

Відповідно до інформації отриманої від КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» по нежитловому фонду за адресою: м. Київ, просп. Павла Тичини, 1-В право власності зареєстровано за ТОВ «Голфіш-інвест-буд».

Слід зазначити, що офіс/приміщення 429, який розташований за вказаною адресою використовується ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ».

10.02.2026 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.01.2026 № 761/2173/26 детективом Бюро економічної безпеки України, який входить до складу групи детективів, проведено обшук офісу/приміщення 429, ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ», м. Київ, просп. Павла Тичини, 1-В, під час якого виявлено та вилучено: ноутбук "Lenovo", сірого кольору, S/N MP2CXVTQ, з зарядним пристроєм до нього 2SSAIOM42747C2TJ2960NWT.

Постановою детектива від 11.02.2026 вилучений ноутбук визнано речовим доказом.

В обґрунтування свого клопотання про накладення арешту на майно прокурором зазначено, що вилучений ноутбук може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, оскільки на ньому може міститься інформація, щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інформацію, яка має доказове значення у кримінальному провадженні та відповідно з метою збереження речових доказів існує необхідність у застосуванні арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження, проведення експертиз.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2026 року клопотання - задоволено.

Накладено арешт на майно, яке вилучене в ході проведення 10.02.2026 обшуку приміщення/офісу 429, ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ», яке знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Павла Тичини, 1-В (право власності на приміщення зареєстровано за ТОВ «Голфіш-інвест-буд»), під час якого виявлено та вилучено: ноутбук "Lenovo", сірого кольору, S/N MP2CXVTQ, з зарядним пристроєм до нього 2SSAIOM42747C2TJ2960NWT, який належить (використовує) ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ».

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку про наявність підстав для накладення арешту з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 11.02.2026 року.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ», 02.03.2026 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що ухвала слідчого судді першої інстанції необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки при розгляді клопотання не було взято до уваги доводи захисту, не надано оцінці доказам, не визначено підстав для накладення арешту.

ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ» не є учасником кримінального провадження.

15.04.2026 у судовому засіданні адвокатом ОСОБА_7 подано доповнення до апеляційної скарги в обґрунтування яких зазначає, що ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ» не є учасником кримінального провадження, а майно на яке накладено арешт належить на праві особистої приватної власності.

В рамках кримінального провадження жодна особа не виступає підозрюваним або обвинуваченим, і в силу закону не несе відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння та в матеріалах кримінального провадження відсутній цивільний позов, арешт, в силу положення ч.10 ст.170 КПК України, не може бути накладений на майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту з метою забезпечення збереження речових доказів п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), стороною обвинувачення не надано достатнього обґрунтування, що майно, на яке могло бути накладено арешт, є предметом злочину, одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та є доходами від нього, може слугувати доказом (ст.98 КПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна в підтримку поданої апеляційної скарги з доповненнями, з наведених в них підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 від 17.06.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України.

10.02.2026 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.01.2026 № 761/2173/26 детективом Бюро економічної безпеки України, який входить до складу групи детективів, проведено обшук офісу/приміщення 429, ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ», м. Київ, просп. Павла Тичини, 1-В, під час якого виявлено та вилучено: ноутбук "Lenovo", сірого кольору, S/N MP2CXVTQ, з зарядним пристроєм до нього 2SSAIOM42747C2TJ2960NWT.

Постановою детектива від 11.02.2026 вилучений ноутбук визнано речовим доказом.

24 лютого 2026 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання задоволено.

Накладено арешт на майно, яке вилучене в ході проведення 10.02.2026 обшуку приміщення/офісу 429, ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ», яке знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Павла Тичини, 1-В (право власності на приміщення зареєстровано за ТОВ «Голфіш-інвест-буд»), під час якого виявлено та вилучено: ноутбук "Lenovo", сірого кольору, S/N MP2CXVTQ, з зарядним пристроєм до нього 2SSAIOM42747C2TJ2960NWT, який належить (використовує) ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ».

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку про наявність підстав для накладення арешту з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 11.02.2026 року.

З висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, а також обставини кримінального провадження № 0000004 від 17.06.2024, та відношення до нього вказаного майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки речових доказів, а також постановою детектива від 11.02.2026 вищевказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено відношення майна до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Щодо тверджень апелянта про те, що ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ» не є учасником кримінального провадження, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу, слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ТОВ «СТАРБЛУМ ГЕЙМІНГ» залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2026 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4