ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за № 0000097 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2025 року,

щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козятин, Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта базова загально-середня, неодруженого, має на утримані одну малолітню дитину, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та за його вчинення призначено йому покарання у вигляді 7 (семи) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з наданням логістичних послуг та перевезенням громадян строком на 1 (один) рік з конфіскацією майна, крім житла.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 08.04.2025 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави визначено залишити ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати на залучення експертів за проведення експертиз на користь держави у сумі 12479,60 грн (дванадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять гривень 60 копійок).

ЄУНСС: 724/1913/25 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8

НП: 11-кп/822/102/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хотинського районного суду Чернівецької області від 10.04.2025 року з обмеженням права користування, розпорядження та відчуження на тимчасово вилучене майно, а саме 6 050 (шість тисяч п`ятдесят) гривень, шкіряний гаманець чорного кольору, банківську картку АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Sony» моделі «Н8216», ІМЕІ: НОМЕР_2 із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 - скасовано.

Арешт з обмеженням права розпорядження та відчуження на тимчасово вилучене майно, а саме вилучений у ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Apple» моделі «IPhone 13 Pro Max», ІМЕІ: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_6 - скасовано.

Вирішено долю речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_7 , маючи мету направлену на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, вступив у попередню злочинну змову групи осіб, з іншими на даний час невстановленими особами, які здійснювали пошук осіб бажаючих незаконно перетнути державний кордон України, надавали вказівки, а в обов`язки ОСОБА_7 , входило забезпечення безпосереднього прибуття цих осіб до місця можливого перетину кордону та завершення факту переправлення таких осіб через державний кордон України за грошову винагороду.

Зокрема, згідно попередньо розробленого злочинного плану, 07.04.2025 р., приблизно о 15 год., ОСОБА_7 , прибув до автомийки «CLEAN UP», яка розташована в м. Козятин, вул. Довженка 99, Хмільницького району Вінницької області де зустрівся із ОСОБА_9 , для подальшого його супроводу до державного кордону України з метою його незаконного перетину, після чого супроводив останнього до залізничного вокзалу м. Козятин, що за адресою: вул. Привокзальна, 1, м. Козятин, Хмільницького району Вінницької області, при цьому придбав білети на потяг сполученням м. Київ -м. Кам`янець-Подільський та перебуваючи в приміщенні кімнати відпочинку вказаного залізничного вокзалу м. Козятин, Вінницької області, отримав від ОСОБА_9 , грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, як завдатку, за незаконний перетин державного кордону, а 1700 доларів США мав отримати додатково, безпосередньо перед перетином кордону ОСОБА_9 .

Далі, ОСОБА_9 , виконуючи вказівки ОСОБА_7 , сів разом із останнім до потягу сполученням м. Київ - м. Кам`янець-Подільський, Хмельницької області, яким приблизно о 00:00 год. 08.04.2025 року, рушив до попереднього місця призначення, а саме м. Кам`янець-Подільський, Хмельницької області.

08.04.2024 р. приблизно о 08:30 год., приїхавши в м. Кам`янець-Подільський, Хмельницької області, ОСОБА_7 , підшукавши транспортний засіб, із ОСОБА_9 , сів до автомобіля марки «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_7 , під керуванням водія ОСОБА_10 , та доїхали до околиці с. Атаки, Дністровського району Чернівецької області, де вийшли з автомобіля, і далі ОСОБА_7 повів ОСОБА_9 вздовж берега р. Дністер в напрямку державного кордону України з метою його незаконного перетину в невстановленому місці, однак приблизно о 12:00 год., вони були затримані співробітниками 31 прикордонного загону Державної прикордонної служби неподалік с. Атаки, Дністровського району Чернівецької області.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями та сприянню їх вчиненню порадами, вказівками, надання засобів, за попередньою змовою групою осіб, вчинене з корисливих мотивів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що він не заперечуючи правової кваліфікації дій його підзахисного, доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення, просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання, а саме, призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, у виді позбавлення волі із застосуванням статті 69 КК України.

Зазначає, що районний суд у повному обсязі не врахував обставини, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_7 , зокрема, визнання ним провини, його сприяння встановленню істини по даному кримінальному провадженню, наявність на його утриманні малолітньої дитини, відсутність тяжких наслідків від вчиненого ним кримінального правопорушення.

Стверджує, що районним судом не було взято до уваги те, що ОСОБА_7 не заперечує наявність у нього корисливого мотиву, а саме щодо отримання 1700 доларів США від свідка ОСОБА_9 при перетинанні ними державного кордону.

Вказує, що під час проведення досудового розслідування мали місце факти фальсифікації доказової бази по даному кримінальному провадженню, а саме проведення впізнання свідком ОСОБА_10 .

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг і заперечень не надходило.

Також не надходила на адресу апеляційного суду і особиста заява від обвинуваченого ОСОБА_7 про бажання бути присутнім при апеляційному розгляді апеляційної скарги його захисника.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану скаргу в повному обсязі та просив задовольнити її з підстав, у ній наведених, міркування прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважавши вирок районного суду законим та обґрунтованим, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України в апеляційній скарзі захисника не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 , покарання, колегія суддів вважає, що воно обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд призначив обвинуваченому покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і відповідатиме меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

Твердження захисника про можливість зменшення міри покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України відносно ОСОБА_7 , є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Так, суд виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, врахував тяжкість злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких кримінальних правопорушень у сфері охорони державної таємниці, недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, дані про особу обвинуваченого, його фізичний стан, те що по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, а також відсутність підтвердження обставини його щирого каяття під час судового розгляду.

Тому, суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, оскільки саме таке покарання буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також цілям виправлення засудженого й попередження вчинення нових злочинів, крім цього судом не встановлено обставин, які настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, що призначення навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим, а тому призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України не вважається можливим, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 реальне покарання є явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.

На переконання апеляційного суду, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що обвинувачений не перешкоджав встановленню істини у зазначеному кримінальному провадженні, сприяв досудовому розслідуванню своєю поведінкою та діями і не ухилявся від участі у процесуальних діях, є безпідставними, оскільки вказане було взято до уваги районним судом, як при дослідженні особи обвинуваченого, так і при призначенні останньому покарання. Тим більше, вищевказані захисником обставини не були стримуючими факторами для обвинуваченого.

Також, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що ОСОБА_7 щиро не розкаявся, а також, як констатував районний суд, надавав нечіткі та непослідовні покази, які не узгоджуються з іншими належними та допустимими доказами в даному кримінальному провадженні в їх сукупності, а також які він змінював під час судового розгляду, що було розцінено судом як намагання ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинені дії та намагання зменшити свою роль у діях, в яких він обвинувачується.

Інших обставин, зокрема, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містять.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Судова колегія апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути дане кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3