Справа № 444/2789/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/106/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у межах кримінального провадження № 0001089 за апеляційними скаргами першого заступника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 11.12.2025, відносно неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 11 класу Жовківської ЗЗОС І-ІІІ ступенів № 3, раніше не судимого, не інвалід, не хворіє, паспорт НОМЕР_1 від 02.01.2023 року виданий органом 4628, ІПН НОМЕР_2 , УНЗР 692,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_10 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

законних представників ОСОБА_9 - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

особи яка вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України

про кримінальну відповідальність - ОСОБА_9 ,

встановила:

Прокурор та представник потерпілого подали апеляційні скарги на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 11.12.2025, якою було задоволено клопотання та застосовано до неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру, у вигляді: застереження; передачу неповнолітнього ОСОБА_9 , під нагляд батьків мати ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батька ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають спільно із сином за адресою: АДРЕСА_1 ; обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: встановлено обмеження перебування неповнолітнього ОСОБА_9 поза місцем проживання з 20 год до 07 год без присутності батьків.

Строк застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України відносно неповнолітнього ОСОБА_9 встановлено терміном на 1 рік.

Цивільний позов законного представника ОСОБА_14 - ОСОБА_15 до законного представника ОСОБА_9 - ОСОБА_12 про відшкодування моральних збитків в розмірі 150 000 грн. - залишено без розгляду. Роз`яснено, що особа має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_8 , в інтересах потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , до законних представників ОСОБА_9 - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про відшкодування моральних збитків в розмірі 1 000 000 грн. кожному з потерпілих - залишено без розгляду. Роз`яснено, що особа має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Речовий доказ - мотоцикл марки «Kawasaki ZR-7» ідентифікаційний номер шасі НОМЕР_3 , який знаходиться на зберіганні спецмайданчика ГУНП у Л/о (м. Львів, вул. Авіаційна, 7), на підставі п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України - передано у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Буде скасовано арешт на майно, накладений ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.10.2024, після вступу вироку в законну силу.

Не погоджуючись з даною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині визначеного строку та ухвалити нову ухвалу, якою строк застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених п. 2, 3 ч. 2 ст. 105 КК України, відносно неповнолітнього ОСОБА_9 встановити терміном на 1 рік. Розглянути цивільний позов потерпілих в межах позовних вимог.

У решті ухвалу залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції встановив обмеження для неповнолітнього ОСОБА_9 строком на 1 рік лише відносно його передачі під нагляд батькам, відповідно до п.3 ч.2 ст. 105 КК України, та не визначив термін обмеження дозвілля, за п.2 ч.2 ст. 105 КК України.

Крім того суд залишив без розгляду позовні вимоги потерпілих лише мотивуючи віком ОСОБА_9 і при застосуванні до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру, але таке суперечить вимогам ч.2 ст. 127, ст. 129 КПК України та ч.1 ст. 61 КПК України. При тому, що законний представник неповнолітнього може бути визнаний цивільним відповідачем, про що свідчить постанова ККС ВС від 27.12.2018 ( справа № 159/4256/16-к).

Дану ухвалу оскаржив представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 , який просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати до неповнолітнього ОСОБА_9 примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків. Апелянт зазначає про неповноту судового розгляду.

Крім того апелянт наполягає на допиті батьків неповнолітнього та їх сусідів по вулиці щодо поведінки неповнолітнього ОСОБА_9 та його їзди на мотоциклі.

Також апелянт просить призначити по справі судово-психологічну експертизу на вирішення якої поставити запитання стосовно того, які страждання отримали потерпілі в наслідок смерті їх матері, спричиненої діями неповнолітнього ОСОБА_9 та який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що потерпілі не погоджуються з примусовими заходами виховного характеру застосованими судом, оскільки такі не відповідають ні характеру суспільно-небезпечного діяння, ні особам батьків і самого неповнолітнього, ні розміру шкоди, яку було завдано діяннями неповнолітнього ОСОБА_9 неповнолітньому пасажиру (тілесні ушкодження середньої тяжкості) та пішоходу (смерть).

Судом першої інстанції в ухвалі встановлено, що неповнолітній ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.10.2024, приблизно о 18 год. 55 хв., керуючи незареєстрованим у встановленому порядку мотоциклом марки «Kawasaki ZR-7» ідентифікаційний номер шасі НОМЕР_3 , та рухаючись ним автодорогою по вул. Вокзальна у м. Жовква, Львівського району, Львівської області у напрямку до вул. Дорошенка, при проїзді ділянки дороги неподалік перехрестя з вул. Петлюри, порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями (далі - ПДР), зокрема:

-Розділу 1 п. 1.10 в частині визначення термінів «безпечний інтервал», згідно якого це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху;

-Розділу 2 п.п. 2.1 «а», 2.1 «б» та 2.1 «ґ», згідно яких водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; п.п. 2.3 «б», 2.3 «д», згідно яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

-Розділу 10 п. 10.1, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

-Розділу 12, а саме: п. 12.4, згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, та п. 12.9 б, згідно якого водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пункті 12.4 ПДР.

-Розділу 13 п. 13.1 згідно якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечного інтервалу.

Так, ОСОБА_9 , керуючи даним транспортним засобом із неповнолітнім пасажиром ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та рухаючись автодорогою по вул. Вокзальна, м. Жовква, Львівського району, Львівської області у напрямку до вул. Дорошенка, при проїзді ділянки дороги неподалік перехрестя з вул. Петлюри, під час завершення маневру обгону попутного автомобіля марки «Renault Clio» реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_17 , не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність до її змін, рухався із швидкістю не менше 100 км/год, чим перевищив максимально дозволену швидкість на вказаній ділянці дороги, та під час зміни напрямку руху не обрав безпечний боковий інтервал і як наслідок допустив наїзд на пішохода ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка рухалася проїзною частиною дороги у зустрічному напрямку.

Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди та порушень ПДР

кермувальником ОСОБА_9 , неповнолітній пасажир ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав наступні тілесні ушкодження: садно у верхній третині лівого плеча, множинні садна сідниці, поперекового відділу хребта, струсу головного мозку, закритого перелому латеральної кісточки лівої стопи, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а пішохід ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримала тілесні ушкодження: тупа поєднана травма тіла у вигляді перелому грудного відділу хребта зі зливним масивним крововиливом у м`які тканини, множинних переломів ребр, руйнування серця, множинних розривів печінки та селезінки, крововиливів під м`які мозкові оболонки та на поверхні мозочка, від яких загинула на місці події.

Потерпілого ОСОБА_7 та законного представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_15 судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлені про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції не прибули, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Учасники процесу не заперечували проти продовження розгляду без їх участі.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_10 про задоволення апеляційної скарги прокурора та залишити без задоволення апеляційні вимоги представника потерпілих; міркування представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу та не заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора; думку захисника неповнолітнього - адвоката ОСОБА_11 , підтриману неповнолітнім ОСОБА_9 та його законними представниками - батьками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які, кожен окремо, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу подану представником потерпілим та частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора щодо визначення строку, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження. Висновок суду, про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Отже, неповнолітній ОСОБА_9 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_14 середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинило смерть потерпілій ОСОБА_18 , тобто суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.500 КПК України судовий розгляд кримінального провадження про застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється в судовому засіданні згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Апеляційні вимоги прокурора та представника потерпілого частково знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції, в межах кримінального провадження, безпідставно не було вирішено питання заявленого цивільного позову.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні положення про відшкодування шкоди, відповідно до яких майнова шкода завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода завдана ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ст.23 ЦК України).

Згідно вимог ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Невирішення судом першої інстанції ряду питань по справі унеможливлює колегію суддів суду апеляційної інстанції прийняти по справі законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК підставами для скасування або зміни апеляційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону.

Таким чином, встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412 КПК України, апеляційний суд визнає істотними та такими, що тягнуть за собою скасування ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Свідченням справедливого судочинства, на думку Європейського суду, є дотримання національними судами вимоги щодо вмотивованості судових рішень. Ця вимога стосується рівною мірою усіх видів українського судочинства, в тому числі і кримінального процесу.

Як з`ясовано в суді апеляційної інстанції під час судового розгляду судом першої інстанції, в супереч чинного законодавства, не було вирішено цивільний позов сторони потерпілого.

Вказане порушення відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК є істотним, що згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 409 цього Кодексу є підставою для скасування судового рішення.

У зв`язку з тим, що оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з наведених підстав, суд не перевіряє інші доводи зазначені в апеляційних скаргах.

Враховуючи зазначене вище, приймаючи до уваги доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, представника потерпілого підлягає до часткового задоволення, відповідно оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стаді підготовчого судового засідання, при цьому необхідно повно та всебічно дослідити докази у кримінальному провадженні в їх сукупності з врахуванням доводів зазначених в апеляційних скаргах та матеріалах справи та постановити законне та мотивоване рішення по справі, що відповідає положенням ст.370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 500, 419, 424 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу першого заступника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 11.12.2025 року, якою відносно неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, було застосовано примусові заходи виховного характеру скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: