В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року Солом`янський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Києві кримінальне провадження №0003080 від 26.03.2019 року щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Чернігівка Чернігівського р-ну Запорізької обл., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше судимого 23.09.2021 вироком Шевченківського районного суду м.Києва за ч.2 ст. 194 КК України до позбавлення волі строком 4 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки; 29.06.2023 вироком Шевченківського районного суду м.Києва за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, на підставі ст.71 КК України частково приєднано до призначеного судом покарання невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 23.09.2021, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 10 днів, -

в с т а н о в и в :

Так, ОСОБА_11 , 26.03.2019 року, приблизно о 18 год. 50 хв., перебуваючи біля будівлі Центрального вокзалу ст. Київ-Пасажирський, помітив раніше невідомих осіб, а саме ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В подальшому ОСОБА_15 підійшов до ОСОБА_11 та запропонував викрасти особисті речі ОСОБА_14 , на що ОСОБА_11 погодився. В цей момент у ОСОБА_11 та ОСОБА_15 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, переслідуючи виключно корисливу мету, за попередньою змовою групою осіб, згідно розподілених ролей, ОСОБА_11 та ОСОБА_15 підійшли до потерпілого ОСОБА_14 та під приводом посадити останього на потяг провели його до входу до підземного переходу, розташованого біля будівлі Центрального вокзалу ст.Київ-Пасажирський, де ОСОБА_11 , скориставшись тим, що ОСОБА_14 відволікся та не спостерігає за особистими речами, своєю рукою дістав з лівої передньої нижньої кишені куртки останнього мобільний телефон «Sony Xperia», в корпусі сірого кольору, який знаходився у чохлі типу книжка чорного кольору, загальна вартість якого становила 10 125 гривень, в середині якого знаходилась сім-картка мобільного оператора «Київстар», матеріальної цінності яка не становить, з №НОМЕР_1 , на рахунку якої грошових коштів не було, грошові кошти у розмірі 492 гривні, 2 банківські картки «Приватбанк», після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_15 зникли з місця вчинення кримінального правопорушення, та, згідно попередньої домовленості, розподілили між собою викрадене майно, а саме ОСОБА_11 передав ОСОБА_15 грошові кошти у розмірі 272 гривні, тим самим розпорядились викраденим на власний розсуд. Злочинним діями ОСОБА_11 та ОСОБА_15 потерпілому ОСОБА_14 було спричинено матеріальної шкоди в розмірі 10 617 грн. 00 коп.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 10.02.2026 року матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні №0003080 від 26.03.2019 відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, виділено в окреме провадження.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.2 ст.185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Також встановлено, що потерпілий ОСОБА_14 повідомлявся про дату, час і місце судових засідань у даному кримінальному провадженні в порядку, визначеному КПК України, в судові засідання не з`являвся, цивільний позов не пред`явив, стосовно покарання ОСОБА_11 своєї позиції не висловлював.

Відповідно до положень ст.325 КПК України суд, заслухавши думку учасників судового провадження, встановив можливість за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та вирішив проводити судовий розгляд без потерпілого.

У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки під час судового розгляду судом було встановлено, що встановлені у даному кримінальному провадженні обставини ніким не оспорюються та проти цього не заперечують учасники судового провадження, то було визнано недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин.

При цьому, судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції відсутні, а також було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі вищенаведеного суд вирішив обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 підтвердив вищенаведені обставини, а також підтвердив, що у березні 2019 року на залізничному вокзалі у м. Києві викрав майно через скрутний матеріальний стан, загальну суму викраденого в розмірі 10 617 грн. 00 коп. не оспорює.

Також ОСОБА_11 зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнає повністю та щиро розкаюється у вчиненому, просить його суворо не карати.

Суд виходить з ч.1 ст.62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Як передбаченоч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Зміст доведеності винуватості особи у вчиненні злочину поза розумним сумнівом закріплено, зокрема, в практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою цей Суд підтверджує, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом», що може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі «Авшар проти Туреччини», «Рудяк проти України»).

Згідно з п.22 постанови Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 688/788/15-к стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Виходячи з вищенаведеного суд на підставі стандарту доведення поза розумним сумнівом доходить висновку про визнання ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до чч.1-3 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, (нетяжкий злочин), його стадію (закінчений злочин).

Виходячи з пп.1, 5 ч.1, ч.2 ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття обвинуваченого ОСОБА_11 , вчинення ним кримінального правопорушення внаслідок скрутного матеріального становища.

Обставин, що відповідно до вимог ч.1 ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Як передбачено ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У зв`язку з цим суд також ураховує, що ОСОБА_11 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, одружений, має місце постійне проживання, неофіційно працевлаштований (зі слів), утриманці відсутні, раніше судимий, останній раз 29.06.2023 вироком Шевченківського районного суду м.Києва за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, на підставі ст. 71 КК України з урахуванням положень ст.72 КК України частково приєднане до призначеного судом покарання невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 23.09.2021 та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 10 днів, а тому суд доходить висновку, що лише фактичне відбування ОСОБА_11 покарання в умовах ізоляції здатне досягти мети покарання як кари, виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі вищевикладеного та враховуючи відсутність фактичної завданої злочином майнової шкоди, суд доходить висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, встановленої ч.2 ст.185 КК України, строком 4 (чотири) роки, визначений вироком вид та міра покарання є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

За вищевказаних обставин суд також вважає, що щире каяття обвинуваченого, вчинення ним кримінального правопорушення внаслідок скрутного матеріального становища істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому підстав для застосування стст.69, 75 КК України судом не встановлено.

Крім того, суд виходить з наступних приписів ст.70 КК України:

- при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1);

- за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу (ч.4).

На підставі вищенаведеного, суд ухвалює призначити ОСОБА_11 остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки та 2 (два) місяці. Оскільки ОСОБА_11 не відбував покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 29.06.2023 року, то на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахуванню в строк остаточного покарання підлягає строк попереднього ув`язнення ОСОБА_11 з 18.03.2025 року включно в даному кримінальному провадженні та з 04.05.2021 року по 23.09.2021 року включно в кримінальному провадженні №0001734 (вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2021 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Суд також доходить висновку про наявність підстав залишити в силі обраний відносно ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Питання щодо речових доказів вирішити у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі вищенаведеного та керуючись стст.2, 50, 63, 65-67, 185 КК України, ст.ст.2, 4, 5, 100, 325, 349, 368 - 370, 373, 374, 395, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 29.06.2023 року у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки та 2 (два) місяці.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання з 18.03.2025 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк остаточного покарання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк попереднього ув`язнення з 18.03.2025 року включно в даному кримінальному провадженні та з 04.05.2021 року по 23.09.2021 року включно в кримінальному провадженні №0001734 (вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 23.09.2021 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обраний відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Речові докази:

- мобільний телефон «Sony Xperia», в корпусі чорного кольору у чорному чохлі, 2 банківські картки «Приватбанк» та 492 гривні - залишити у розпорядженні потерпілого ОСОБА_14 ;

- DVD-R диски, на яких містяться медіафайли, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Солом`янський районний суд міста Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1