Провадження №1-кп/369/445/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за № 0001461 від 22 липня 2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області за ч. 1 ст. 313, ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 315, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільнений 19 квітня 2017 року по відбуттю строку покарання, та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Конотоп Сумської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, одружений, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),

клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,-

встановив:

08 вересня 2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001461 від 22 липня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в якому було призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2025 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою їх приводу до Києво-Святошинського районного суду Київської області для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2025 року ОСОБА_4 23.03.2026 року було доставлено до Києво-Святошинського районного суду Київської області для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судове засідання щодо розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого призначено на 23.03.2026 року на 10 год 45 хв. Учасники кримінального провадження належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 обґрунтовано тим, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0001461 від 22 липня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час не з`являвся в судові засідання, будучи обізнаний про кримінальне переслідування щодо нього, однак не повідомляє про причини такої неявки. Крім того, ухвали суду про привід обвинуваченого у судові засідання працівниками Бучанського РУП ГУНП в Київській області не виконано у зв`язку з тим, що не можливо встановити місцезнаходження останнього. У зв`язку з викладеним, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2025 року у вказаному провадженні обвинуваченого ОСОБА_4 оголошено у розшук. Прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на те, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зокрема, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування ОСОБА_4 від суду, обґрунтовується тим, що останній, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений ним злочин, який за ступенем тяжкості, згідно ст.12 КК України, є тяжкий, покарання за який становить, зокрема від 3 до 6 років позбавлення волі, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду.

Наявність таких ризиків надає підстави стороні обвинувачення звернутися з клопотанням до суду про обрання тримання під вартою обвинуваченому. Застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам, а тому для забезпечення виконання процесуальних обов`язків, а також належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні. Наявність вищевказаного ризику свідчить про неможливість його запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні підтримала вказане клопотання та просила його задовольнити і обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просила обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту посилаючись на те, що ОСОБА_4 не мав наміру переховуватися, за адресою проживання йому не надходила жодна судова повістка, також протягом певного часу він знаходився у СІЗО, а тому не знав про судові засідання та відповідно не мав можливості прибути.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтримав позицію захисника. Просив обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, заслухавши доводи прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та матеріали кримінальної справи, дійшов наступного висновку.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які визначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

У судовому засіданні встановлено та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, проте не надано обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу.

Оцінюючи зібрані у справі докази, надавши оцінку встановленим фактам щодо особи обвинуваченого, наявність ризиків у кримінальному провадженні, суд дійшов висновку, що запобіжний захід на застосуванні якого наполягає сторона обвинувачення не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд, з метою забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Частиною 2 статті 181 КПК України передбачено, що домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що клопотання сторони захисту є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, а тому, суд вважає необхідним обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 23:00 год по 06:00 год наступної доби із зобов`язанням виконувати покладені обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 372, 395 КПК України, суд,-

ухвалив:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - залишити без задоволення.

Клопотання сторони захисту про обрання більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити частково.

Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Конотоп Сумської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби на строк 60 (шістдесят) днів, який полягає у забороні залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , в період з 23:00 год по 06:00 год наступної доби, починаючи з 23 березня 2026 року до 21 травня 2026 року включно, окрім прибуття до суду у цьому кримінальному провадженні, за винятком випадків, що необхідні для перебування в укритті під час повітряних тривог та надання невідкладної медичної допомоги.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , такі обов`язки:

- прибувати до суду чи прокурора за кожною вимогою;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та експертами по даному кримінальному провадженню;

- здати на зберігання прокурору свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі території України, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків до 21 травня 2026 року.

Ухвалу направити для виконання до СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області та Конотопського РВП ГУНП в Сумській області

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (днів) днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1