Справа № 402/242/26
У Х В А Л А

про продовження строку дії запобіжного заходу

"24" березня 2026 р. м. Благовіщенське

Благовіщенський районний суд Кіровоградської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

секретар судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у залі суду у м. Благовіщенське клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000003 від 06.01.2026 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луполове, Ульяновського району, Кіровоградської області, з середньою освітою, українця, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , який не має судимості, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 186, частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України,

встановив:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого. На обґрунтування клопотання повідомив таке:

ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що будучи військовослужбовцем, призваним по мобілізації, військова частина НОМЕР_1 , у військовому званні молодший сержант, 05.01.2026 року близько 13 години 30 хвилин, перебуваючи на узбіччі вулиці Сонячна, навпроти території дитячого садочка за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна та повернення його на свою користь, вчинив словесний конфлікт із своєю дружиною ОСОБА_8 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись на близькій відстань від ОСОБА_8 , яка в цей час була повернута до нього обличчям, із застосуванням насильства, яке виразилось у нанесені удару правою ногою в область нижніх кінцівок, збив її з ніг, при цьому остання впала на обидва коліна на сніговий покрив. В подалшому ОСОБА_3 , обійшовши ОСОБА_8 , опинившись за спиною останньої, правою рукою штовхнув її в ліве плече, від чого ОСОБА_8 впала на сніговий покрив, при цьому прийняла положення лежачи на спині. Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_3 , знаходячись біля ОСОБА_8 , з лівого боку підошвою правої ноги, силоміць наступивши на щелепу з лівої сторони обличчя, почав утримувати останню в положенні лежачи на спині та одночасно просунувши свою руку в кишеню куртки ОСОБА_8 відкрито викрав належний останній мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А16» вартістю 4191 грн. з силіконовим чохлом вартістю 197 грн. 60 грн., та із сім картками мобільних операторів «Київстар» НОМЕР_2 вартістю 333 3 3 грн. 33 коп, та «Lifecell» НОМЕР_3 вартістю 166 грн. 33 грн. загальною вартістю 4888 грн. 26 коп., який ОСОБА_8 , 28.05.2025 року, прийняла в якості особистого подарунка від своєї матері ОСОБА_9 та володіла ним одноосібно. Після чого ОСОБА_3 , припинивши протиправні дії відносно ОСОБА_8 , з місця події зник, заволодівши зазначеним майном нележним ОСОБА_10 , яким в подальшому розпорядився на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 186 КК України у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану.

Крім того ОСОБА_3 , обвинувачується у тому, що будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за мобілізацією на посаді водія номер обслуги зенітного ракетного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , умисно діючи в порушення вимог ст.ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст.6, 9, 11, 16 та 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, в умовах воєнного стану без поважних причин та за відсутності дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , з 04.11.2025 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалася поблизу АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах воєнного стану та ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи в різних місцях, використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, що не було пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби, до 06.12.2025 року ухилявся до моменту його затримання працівниками Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області в СПД №1 Голованівського РВП ГУНП за адресою: вул. Героїв України № 74, м. Благовіщенське, Голованівського району, Кіровоградської області. Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчиненому військовослужбовцем умовах воєнного стану.

На стадії досудового слідства ухвалою слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області від 17.02.2026 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30.03.2026.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів.

Клопотання обґрунтував тим, що строк дії запобіжного заходу закінчується 30.03.2026, а відтак є необхідність у вирішенні питання про його продовження.

Необхідність продовження строку дії запобіжного заходу обґрунтував тим, що ОСОБА_3 може ухилитись від суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні двох тяжких злочинів, у тому числі у вчиненні самовільного залишення військової частини без поважних причин. Зазначив, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки потерпіла є його дружиною, може впливати на неї з метою дачі неправдивих показів щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення;

Обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто вводити слідство в оману, ухилятись від викликів суду, залишати постійне місце проживання та виїхати.

Наведені ризики, з урахуванням характеристики особи підозрюваного, надають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити наведені дії, що негативно вплине на всебічне, повне та неупереджене дослідження обставин кримінального провадження та неможливості запобігання цим ризикам в разі застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Виключно застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобігання спробам, передбачених ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 5, ст. 177 КІІК України: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; незаконно впливати на свідків.

Інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КІІК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належну поведінку.

Представниця потерпілої підтримала клопотання прокурора.

Обвинувачений та його захисниця проти задоволення клопотання не заперечили.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання, суд дійшов такого висновку:

Суд зважає на те, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні двох тяжких злочинів, у тому числі у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем, що свідчить про ризики того, що знаходячись на волі обвинувачений зможе переховуватися від суду, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Судове слідство у справі ще не проводилось. Суд вважає слушною думку прокурора про те, що знаходячись на волі обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на потерпілу, яка є його дружиною та свідків.

Оцінивши усі вказані вище фактори у їх сукупності, суд дійшов переконання про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченому.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано в зв`язку з тим, що цей запобіжний захід не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду. Крім того, обирати запобіжний захід відносно обвинуваченого - домашній арешт недоцільно з наступних підстав: так як обвинувачений та потерпіла мають одне місце проживання обвинуваченого з потерпілою, цей запобіжний захід не усуне ризику незаконного впливу на потерпілу.

При цьому суд враховує і практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практика Європейського суду з прав людини, передбачають, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У рішенні від 26.06.1991, справа «Лательє до Франції», зазначено, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу та є обґрунтованим.

Суд вважає обґрунтованою позицію прокурора, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризику, передбаченому пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у ході судового розгляду кримінального провадження. На підтвердження такої позиції суду свідчать дані про особу обвинуваченого, а також характер кримінальних правопорушень, у який він підозрюється. Отже, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою за вказаних обставин, з урахуванням встановлених ризиків, на думку суду, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Запобігти вказаним ризикам в разі непродовження строку запобіжного заходу тримання під вартою або при застосуванні іншого запобіжного заходу неможливо.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає необхідним продовжити раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених статтею 197 КПК України.

Керуючись положеннями пункту 1) частини 4 статті 183 КПК України суд не визначає застави обвинуваченому, зважаючи на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у злочині, пов`язаному із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

На підставі викладеного та керуючись частиною 3 статті 31, статтями 177, 183, 184, 194, 197, 199, 316 331, 369, 370, 371, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому у кримінальному провадженні № №0000003 від 06.01.2026 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22 травня 2026 року включно.

Копію ухвали негайно направити до Державної установи "Кропивницький слідчий ізолятор" для виконання.

Ухвалу може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 24.03.2026 року.

Суддя: ОСОБА_1