ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0001731 від 18 серпня 2025 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, не одруженого, із середньою освітою, військоослужбовця ЗС України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем ЗС України призваному під час мобілізації, солдатом резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу в/частини НОМЕР_1 , 18 серпня 2025 року, близько 23 год 38 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп"яніння, перебуваючи у кімнаті АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчинюваних ним дій, на грунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли під час словесного конфлікту, умисно завдав ОСОБА_7 , численні, не менше чотирнадцяти, ударів ногами та кулаками рук в область голови, тулуба та грудної клітки чим спричинив тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді чисельних синців та саден на обличчі, чисельних (2) вогнищевих крововиливів у м?які тканини голови, в речовину та під оболонки головного мозку; закритої травми грудей у вигляді синців на передній поверхні грудей в проекції мечевидного відростку грудини та в проекції умовної середньоключичної лінії зліва, повного поперечного перелома тіла грудини в проміжку між 4 та 5 ребрами, закритих переломів 2,3,4,5,6,7 правих та 2,3,4,5,6 лівих ребер; синців на передньо-зовнішній поверхні верхньої та середньої третин правого плеча (2); на передньо-зовнішній поверхні верхньої та середньої третин правого стегна; саден на правому плечі, на передній поверхні лівого колінного суглоба, в результаті чого ОСОБА_7 отримав поєднану травму голови та грудей з переломами кісток черепа, крововиливами під оболонки головного мозку та чисельними переломами ребер, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння та в результаті яких потерпілий помер на місці.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, як вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджуються дослідженими в суді доказами, обсяг який визначений судом за погодженням з учасниками судового провадження, зокрема допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням судових експертиз, письмових доказів.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

Так, допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, щиро розкаявся, кваліфікацію правопорушення не оспорював, та підтвердив факт того, що будучи військовослужбовцем ЗС України призваному під час мобілізації, солдатом резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу в/частини НОМЕР_1 , 18 серпня 2025 року, близько 23 год 38 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп"яніння, у кімнаті АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчинюваних ним дій, на грунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли під час словесного конфлікту, умисно завдав ОСОБА_7 , численні, не менше чотирнадцяти ударів ногами та кулами в область голови, тулуба та грудної клітки, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, в результаті яких потерпілий помер на місці. При цьому вказує, що він виявив бажання продовжувати військову службу в ЗС України, а тому просить суд суворо його не карати. Цивільний позов визнає частково.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її батька ОСОБА_7 в АДРЕСА_3 . Просить суд задовольнити її цивільний позов в повному обсязі, оскільки вона та її сім"я отримали глибокі душевні страждання через втрату батька.

Відповідно до висновку експерта № 852 від 27.10.2025 ... смерть ОСОБА_7 настала від поєднаної травми голови та грудей з переломами кісток черепа, крововиливами під оболонки головного мозку та чисельними переломами ребер. Між спричиненими ОСОБА_7 внаслідок побиття чисельними ушкодженнями голови та грудей і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв"язок (а.к.п. 64-68 т.1).

Згідно висновку експерта № 1140/852 від 07.11.2025 встановлений механізм виникнення травми голови (внаслідок не менше 12) травматичних впливів тупих предметів з обмеженою поверхнею та закритої тупої травми грудей (внаслідок не 2) травматичних впливів тупих предметів з обмеженою поверхнею у ОСОБА_7 як в поєднання стали причиною його смерті, загалом узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_8 (а.к.п. 75-78 т.1).

Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 20.08.2025 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження зразки волосся трупа ОСОБА_7 та передано на відповідальне зберігання в камеру схову речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 723 (а.к.п. 69-71 т.1).

Постановами слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 12.09.2025 визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження мобільний телефон ОСОБА_3 , джинсову куртку синього кольору, змиви № 2 РБК та № 1 РБК та контрольні змиви які передано на відповідальне зберігання в камеру схову речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 818 (а.к.п. 28-29, 38-39, 48-50 т.2).

Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 26.08.2025 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження дактилокарти ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , контрольні змиви з рук ОСОБА_3 та передано на відповідальне зберігання в камеру схову речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 728 (а.к.п. 51-53 т.2).

Постановами слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 31.10.2025 визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження зразки крові ОСОБА_7 та зразки букального епітелію ОСОБА_3 , змиви з рук ОСОБА_3 , зрізи нігтів ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , які передано на відповідальне зберігання в камеру схову речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанціях № № 999, 997 (а.к.п. 70-72, 109-111,130-132 т.2).

Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 24.11.2025 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження металеву кружку, кросівки та передано на відповідальне зберігання в камеру схову речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 1034 (а.к.п. 147-148, 165-167 т.2).

Ухвалами слідчого судді Рівненського міського суду від 26 серпня та 27 серпня 2025 року накладено арешт на майно яке було вилучено під час огляду місця події 18.08.2025 за адресою АДРЕСА_4 .

Потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди на суму 1 200 000 грн.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона втратила свого тата - ОСОБА_7 , що завдало їй значних фізичних страждань та болю, (серйозних, глибоких) душевних страждань, які доводиться переживати до теперішнього часу. Внаслідок злочинних дій обвинуваченого, вона пережила шокуючу подію на все життя, внаслідок втрати близької людини. Вона та її родина зазнала значної моральної шкоди. Вона відчуває постійний сум і жаль, оскільки з батьком проводили багато спільного часу, постійно мучить безсоння, неприємні сновидіння, емоційна напруга, бажання уникати контактів з людьми, в результаті чого вона перебуває у стані постійної тривоги.

Ухвалою суду від 05.12.2025 визнано ОСОБА_5 цивільним позивачем а обвинуваченого ОСОБА_3 цивільним відповідачем.

Відповідно до положень ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.Пункт 4 частини другої статті 23 в редакції Закону № 3261-IV від 22.12.2005. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого правопорушення доведена повністю, суд виходячи з вимог справедливості та розумності вважає, що цивільний позов про стягнення з останнього на користь потерпілої ОСОБА_5 підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і останній у його вчиненні винен.

Ухвалою Рівненського міського суду від 13.01.2026 продовжено запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою до 13.03.2026.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що вказане правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_3 то суд враховує, що він має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, по місцю проходження військової служби характеризується з негативної сторони, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Таким чином, характеризуючи особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, про його схильність до вчинення злочинів, а визнання винуватості і щире каяття є лише способом уникнення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи попередні судимості, міри покарання, які обирав суд для обвинуваченого, в тому числі звільняв від відбування покарання, однак це не призвело до позитивних змін у його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, оскільки знову вчинив злочин проти життя та здоров"я людини.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття.

Обтяжуючими обставинами суд визнає рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп"яніння.

Витрати на залучення експертів за проведення судових експертиз становлять 23379 грн 86 коп.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Враховуючи характер і ступінь небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, що потягнули за собою смерть людини, обставини його вчинення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та обтяжуючі обставини, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом.

Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 9 (дев"яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 18.08.2025 року, зарахувавши у строк відбування покарання затримання та строк тримання під вартою.

До набрання вироком законної сили продовжити ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою, але не більш ніж на 60 днів, починаючи з 09.03.2026 .

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 600 000 (шістсот тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 23 379, 86 грн.

Скасувати арешти накладені ухвалами слідчого судді Рівненського міського суду від 26 серпня та 27 серпня 2025 року.

Речові докази, а саме: зразки волосся ОСОБА_7 , що знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанціїї № 723, змив № 2 РБК, змив № 1 РБК та контрольний змив до нього, зразок крові трупа ОСОБА_7 , зразки букального епітелію обвинуваченого ОСОБА_3 , змиви з правої руки обвинуваченого ОСОБА_3 , зрізи нігтів з обох рук трупа ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_3 , металеву кружку, дактилокарту трупа ОСОБА_7 та дактилокарту обвинуваченого ОСОБА_3 , що знаходяться на зберіганні у кімнаті речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанціях № № 999, 997, 998, 1034 після набрання вироком законної сили - знищити; мобільний телефон, джинсову куртку синього кольору, футболку з чорними, білими та жовтими полосками, зелені штани з візерунком піксель, кросівки, що належать ОСОБА_3 , і які знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, потерпілою, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя -