Справа № 307/10/26
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-сс/4806/13/26, за апеляційною скаргою прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 05.01.2026 року, щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 05.01.2026 року, відмовлено у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно неї запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

У разі внесення застави на підозрювану ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за першою вимогою, у разі неможливості прибути через поважні причини, завчасно повідомити про це; цілодобово не залишати місце постійного проживання будинок АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали про встановлений до 01 березня 2026 року.

З матеріалів судового провадження слідує, що до Тячівського районного суду Закарпатської області звернувся слідчий СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 , з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні за №0000005, відомості про яке 02 січня 2026 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування клопотання послався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи, згідно трудового договору від 03 листопада 2023 року без номеру, укладеного між нею та ТОВ «ФК «МАСОН», м. Львів, вул. Шевченка, 120-Г, , прийнятою на посаду касира, діючи умисно, з корисливих спонукань, маючи на меті особисте протиправне збагачення, привласнила ввірені їй та належні ТОВ «ФК «МАСОН» грошові кошти в загальній сумі 400 000 гривень, за наступних обставин. Так, 03 листопада 2023 року між ТОВ «ФК «МАСОН» в особі директора ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено трудовий договір, згідно якого ОСОБА_6 була прийнята на посаду касира та відповідно до п. 3.2 Трудового договору, як працівник була зобов`язана дотримуватися посадової інструкції, працювати чесно і сумлінно, турбуватися про збереження матеріальних цінностей. Відповідно до п.п. 2.1, 2.5, 4.1, 4.2 посадової інструкції касира відділення ТОВ «ФК «МАСОН» ОСОБА_6 зобов`язана зберігати наявні цінності в сейфі, здійснювати контроль щодо касової дисципліни, дотримуватися правил трудової дисципліни, касир несе відповідальність за збереження увірених товарно-матеріальних цінностей, збереження майна та цінностей Компанії, що знаходяться у віданні касира, за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, за завдання матеріальної шкоди, касир несе повну матеріальну відповідальність за недостачу готівки. Також, 03 листопада 2023 року між ТОВ «ФК «МАСОН» в особі директора ОСОБА_9 та касиром відділення ТОВ «ФК «МАСОН» ОСОБА_6 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого ОСОБА_6 взяла на себе повну матеріальну відповідальність за збереження, перерахування, приймання, видачу і перевезення ввірених «Адміністрацією» та зазначених в картці обліку матеріальних цінностей та зобов`язується: дбайливо відноситись до переданих на збереження або інших цілей матеріальних цінностей і вживати заходи для попередження збитків; суворо дотримуватись правил здійснення операцій з цінностями і їх зберіганням.

Однак, ОСОБА_6 , в порушення умов трудового договору, посадової інструкції касира відділення ТОВ «ФК «МАСОН» ОСОБА_6 , договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, бажаючи обернути чужі матеріальні цінності на свою користь, а саме 31 грудня 2025 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, знаходячись у приміщенні Закарпатського відділення №6 ТОВ «ФК «МАСОН» за адресою м.Тячів, вул. Незалежності, №22 Закарпатської області, діючи всупереч інтересам ТОВ «ФК «МАСОН», із використанням наданих посадою касира повноважень, будучи уповноваженою на здійснення фінансових операцій з грошовими коштами, маючи в розпорядженні отримані від ТОВ «ФК «МАСОН» грошові кошти в сумі 426 030 гривень, 7 100 доларів США, 2 455 Євро, 1000 польських злот (PLN), 100 Британських фунтів стерлінгів (GBP), 55 500 угорських форинтів (HUF) та 111 400 чеських крон (CZK), всупереч мети діяльності товариства, привласнила частину ввірених їй грошових коштів, а саме 7 100 доларів США (що становило 300 953, 38 гривень згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ станом на 31 грудня 2025 року), 1 600 Євро (що становило 79770,40 гривень згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ станом на 31 грудня 2025 року) та 19 276,22 гривень, використавши їх на власний розсуд, чим завдала ТОВ «ФК «МАСОН», збитків на загальну суму 400 000 гривень, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ станом на 31 грудня 2025 року, що підтверджується актом ревізії цінностей каси Закарпатського відділення №6 ТОВ «ФК «МАСОН».

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, тобто привласнення та розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, вчинене в умовах воєнного стану та у великих розмірах.

03 січня 2026 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

Доказами обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, є акт ревізії ТОВ «ФК «МАСОН» від 02 січня 2026 року, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , протоколи огляду, пояснення самої підозрюваної та інші матеріали здобуті в ході досудового розслідування.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, і відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме встановлено, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення. Підтвердженням даного ризику є те, що підозрювана може вільно покинути території України та вільно пересуватись по всій території України. Може незаконно впливати на свідків, потерпілих з метою можливої зміни показів на її користь або відмови від дачі показів. Може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема не виконуючи належним чином свої процесуальні обов`язки, передбачені ч.7 ст.42 КПК України. Може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому підозрюється.

Так, у органу досудового розслідування наявні достатні докази вчинення ОСОБА_6 інкримінованого їй тяжкого злочину, за вчинення якого її загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Отже, ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, і вище наведені ризики та обставини є реальними і триваючими, об`єктивно існують, тому тримання під вартою підозрюваного буде виправданим та необхідним.

Інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної. Альтернативні запобіжні заходи не забезпечать належний рівень гарантії доброчесної поведінки підозрюваної, тому наявна необхідність у запобіжному заході у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, просив застосувати до ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Ухвалою слідчого судді констатовано, що дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважав встановленою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , інкримінованого їй кримінального правопорушення, про що свідчать наступні докази: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02 січня 2026 року, протокол огляду місця події від 02 січня 2026 року, прибутково-видаткові касові ордери від 02 січня 2026 року, акт ревізії цінностей від 02 січня 2026 року, письмові пояснення ОСОБА_6 від 02 січня 2026 року, протоколи допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 від 02 січня 2026 року, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 січня 2026 року, трудовий договір від 03 листопада 2023 року, а також інші матеріали кримінального провадження у їх сукупності. Також слідчий суддя вважав, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому підозрюється, що свідчить про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи ці обставини, а також те, що прокурором в клопотанні та наданих в судовому засіданні поясненнях не наведено обставин, які б свідчили, що застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливе для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні, враховуючи відомості про особу підозрюваної, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність застосуванням відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу - у вигляді домашнього арешту.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді прокурор ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу. Прокурор вказує, що оскаржувана ухвала слідчого судді Тячівського районного суду від 05.01.2026 винесена із допущенням істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, у зв?язку з цим, вона підлягає скасуванню. Просить скасувати ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити розмір застави вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності учасників судового провадження, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності учасників береться до уваги, що: сторони судового провадження належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; ОСОБА_6 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_14 подала клопотання про розгляд справи без її участі та без участі адвоката; Крім того повідомила, що обвинувальний акт скеровано до суду першої інстанції, і 06.03.2026 року було проведено підготовче судове засідання, де ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; прокурор заяв чи клопотань про відкладення розгляду не подав.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_6 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає приписам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що у провадженні СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження за ч. 4 ст. 191 КК України, відомості про яке 02 січня 2026 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005.

Із журналу судового засідання слідує, що у розгляді клопотання брали участь як підозрювана ОСОБА_6 , так і її захисник адвокат ОСОБА_14 , що свідчить про дотримання права підозрюваної на захист.

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , інкримінованого їй кримінального правопорушення, про що свідчать наступні докази: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02 січня 2026 року, протокол огляду місця події від 02 січня 2026 року, прибутково-видаткові касові ордери від 02 січня 2026 року, акт ревізії цінностей від 02 січня 2026 року, письмові пояснення ОСОБА_6 від 02 січня 2026 року, протоколи допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 від 02 січня 2026 року, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 січня 2026 року, трудовий договір від 03 листопада 2023 року, а також інші матеріали кримінального провадження у їх сукупності.

Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182).

При цьому, колегія суддів приходить до висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_6 до скоєного кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла учинити кримінальне правопорушення.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Таким чином, ґрунтуючись на матеріалах, доданих до клопотання, колегія суддів погоджується і з висновком слідчого судді про те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому підозрюється, що свідчить про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя також взяв до уваги, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі за ч. 4 ст. 191 КК України на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а також те, що підозрювана ОСОБА_6 , раніше не судима, одружена, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, крім того має постійне місце проживання та реєстрації, а отже має міцні соціальні зв`язки, крім того за місцем проживання характеризується позитивно.

При цьому, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання щодо підозрюваної ОСОБА_6 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить її належну процесуальну поведінку, а також про те, що підозрювана ОСОБА_6 з моменту обрання їй запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не виконувала покладені на неї процесуальні обов`язки.

Приймаючи судове рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Тому, доводи апеляційної скарги про скасування ухвали слідчого судді, жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про можливість застосування щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

За цих обставин, при розгляді клопотання слідчий суддя, взявши до уваги вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваної, прийшов до належних висновків про відмову у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість і необхідність застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, які ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах, у зв`язку із чим, визнаються апеляційним судом обґрунтованими й належним чином вмотивованими. При цьому, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.

Інші наведені прокурором доводи не спростовують правильність висновків слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання.

Строк дії запобіжного заходу встановлено відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, а також обґрунтовано, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрювану такі процесуальні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за першою вимогою, у разі неможливості прибути через поважні причини, завчасно повідомити про це; цілодобово не залишати місце постійного проживання будинок АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи ці обставини, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх, і на такі стороною обвинувачення не вказується; що строк дії оскаржуваної ухвали сплив і така втратила чинність у часі.

Керуючись ст. ст. 176-183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 05.01.2026 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: