ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Кривий Ріг

14.01.2026р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 11.12.2025р., якою обвинуваченому за ч. 4 ст. 408 КК ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 08.02.2026р. включно

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції обвинуваченому за ч. 4 ст. 408 КК України ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 08.02.2026р. включно, при цьому суд першої інстанції не встановив підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Із ухвалою слідчого судді не погодився захисник ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій:

- вважає, що суд першої інстанції приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, прийняв до уваги лише доводи сторони обвинувачення, та проігнорував доводи сторони захисту, що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст. 22 КПК України;

- вважає, що суд першої інстанції не обґрунтував у своїх висновках щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та прокурором такі ризики не доведені;

- прохає ухвалу слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного скасувати, та відмовити у задоволенні клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Про дату час та місце судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повідомлений належним чином, клопотання про участь у судовому засіданні не заявив, захисник у поданій апеляційній скарзі прохав проводити апеляційний розгляд за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, отримані відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України та перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги захисника за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в обґрунтування свого висновку поклав те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти встановленого порядку несення військової служби в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Суд першої інстанції вважав, що і з врахуванням тяжкості пред`явленого обвинувачення та суворості ймовірного покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності його винуватості, відомостей про особу обвинуваченого, а також стадії судового процесу, існує обґрунтований ризик, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Суд першої інстанції, врахувавши стадію судового провадження, а саме, що свідки сторони обвинувачення не допитані судом, тому вважав, що існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого впливу на вказаних осіб.

Також суд першої інстанції врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину та звільнившись з місць позбавлення волі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, яких він вчинив у період умовно-дострокового звільнення. З урахуванням викладеного суд першої інстанції вважав доведеним, що існує висока ймовірність, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За висновком суду першої інстанції ризики, які були враховані судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цей час не зменшилися, залишаються реальними та продовжують існувати, тому є виправданим, з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, дослідив зміст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 , щодо якого відбувається судовий розгляд обвинувального акту по суті, та наявність ризиків з боку обвинуваченого, які зазначені у клопотанні прокурора, відомості про його особу та встановив, що ризики з боку обвинуваченого, на які наголосив прокурор, є підтвердженими, продовжують існувати.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується та вважає їх законними та вмотивованими з урахуванням наступного.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши висновки суду першої інстанції, які були покладені в обґрунтування прийнятого рішення про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дослідивши матеріали кримінального провадження вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими.

Так відповідно до висновків суду першої інстанції обвинувачений, будучи особою, яку звільнено умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 408 КК України а саме у дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану.

Відповідно до відомостей ЄРДРС обвинуваченого ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30.07.2024р. було звільнено умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбуту частину 1 рік 5 місяців 27 днів за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.04.2023р. для проходження військової служби за контрактом як особу, яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом.

Відповідно до відомостей ЄРДР обвинуваченого ОСОБА_7 було звільнено умовно-достроково для проходження служби за контрактом відповідно до вимог ст. 81-1 КК України як особу, яку було засуджено за ч. 2 ст.186 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді реального позбавлення волі.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які зазначені у клопотанні прокурора, є підтвердженими, та застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та відповідно ддо вимог ч. 8 ст. 176 КПК України Під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Ризики, пов`язані з передбачуваною протиправною поведінкою обвинуваченого, можуть негативно вплинути на кримінальне провадження. Це може включати ухилення від слідства, перешкоджання встановленню істини, вплив на свідків, а також повторне вчинення злочинів, що повинно враховуватись у сукупності при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу з існуючим суспільним інтересом, спричиненим протиправними діями підозрюваного, та необхідності відповідної реакції суду.

Кримінальний процесуальний закон у якості ризиків, крім іншого, також має на увазі високу долю передбачуваної небезпеки вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, яка дозволяє суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу, яким у даному випадку є тримання під вартою.

У кримінальному судочинстві поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріально-правовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, прийняв до уваги лише доводи сторони обвинувачення, та проігнорував доводи сторони захисту, що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст. 22 КПК України, та що суд першої інстанції не обґрунтував у своїх висновках щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та прокурором такі ризики не доведені, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції належним чином враховані обставини кримінального провадження, особлива тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення з урахуванням фактичних обставин справи та відомостей про його особу.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про скасування ухвали суду щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , та відмові у задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За таких підстав, суд апеляційної інстанції вважає рішення слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 11.12.2025р., якою обвинуваченому за ч. 4 ст. 408 КК ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 08.02.2026р. залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 11.12.2025р., якою обвинуваченому за ч. 4 ст. 408 КК ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 08.02.2026р. залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді