Справа № 697/252/25
Номер провадження 1-в/697/16/2026
У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2026 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

засудженої ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_4 про відстрочку виконання вироку ,

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про відстрочку виконання вироку.

Клопотання обґрунтоване тим, що вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.08.2025, залишеним без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08.12.2025, ОСОБА_5 було засуджено за ч. 1 ст. 286-1 КК України до 1 року позбавлення волі, але враховуючи, що на утриманні засудженої перебуває малолітня дитина, просив відстрочити виконання вироку до досягнення дитиною 3 років, а саме до 05.07.2026.

Прокурор в судовому засіданні підтвердив, що вирок суду набрав законної сили, однак не приведений до виконання через бездіяльність працівників поліції і прокуратури. Вважає, що Верховний Суд вже фактично вирішив питання про відстрочку та відмовив у зупиненні виконанні вироку. Чи було вирішено питання про відстрочку виконання вироку прокурору не відомо. Прокурор ОСОБА_3 клопотання про відстрочку виконання вироку не подавав. Вважає, що розгляд і можливе задоволення клопотання може призвести до погіршення становища засудженої і порушення її прав на відбуття покарання та призведе до обмеження її свободи. Просив залишити клопотання без розгляду так як воно передчасне, оскільки справа не розглянута в касаційному суді.

Захисник та засуджена клопотання підтримали та пояснили, що вирок набрав законної сили і насамперед прокурор повинен був скористатися правом на подання даного клопотання для захисту прав дитини, яка не досягла 3 років. Розгляд даного клопотання не порушить права та не погіршить становище засудженої. Верховним Судом не розглядалося питання про відстрочку виконання вироку, а вирішувалося питання про зупинення виконання.

Потерпіла та її представник для розгляду клопотання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином.

Заслухавши думку учасників справи, суд дійшов до наступного висновку.

Вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.08.2025, залишеним без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08.12.2025, ОСОБА_5 було засуджено за ч. 1 ст. 286-1 КК України до 1 року позбавлення волі.

Ухвалою судді Верховного Суду від 09.03.2026 у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зупинення виконання зазначеного вироку було відмовлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема, про відстрочку виконання вироку.

Згідно ст. 536 КПК України, виконання вироку про засудження особи до виправних робіт, арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі може бути відстрочено у разі: …

2) вагітності засудженої або за наявності у неї малолітньої дитини - на час вагітності або до досягнення дитиною трьох років, якщо особу засуджено за кримінальний проступок або злочин, що не є особливо тяжким.

Таким чином, Верховний Суд не вирішував питання про відстрочку виконання вироку, а вирішив питання про зупинення, що не є тотожним.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.07.2023, ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до характеристики від 23.03.2026 № 77, ОСОБА_5 проживає за адресою АДРЕСА_1 , її сім`я складається з 4 неповнолітніх дітей та чоловіка.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Аналогічна позиція Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29.05.2019 по справі № 357/17852/15-ц.

Враховуючи викладене, з метою дотримання прав малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає за можливе відстрочити виконання вироку до досягнення ОСОБА_7 трирічного віку, а саме до 05.07.2026.

Керуючись ст.ст. 369-372, 536 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника - задовольнити.

Відстрочити виконання вироку Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.08.2025, залишеним без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08.12.2025, яким ОСОБА_5 було засуджено за ч. 1 ст. 286-1 КК України до 1 року позбавлення волі до 05.07.2026.

Ухвала суду може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 7 днів.

Повний текст ухвали проголошено 26.03.2026 о 14-00 год.

Суддя ОСОБА_1