н/п 1-кс/953/1386/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2026 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001379 від 06.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2026 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001379 від 06.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України, в якому просить накласти арешт на майно, що було вилучено 25.02.2026 в ході проведеного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001379 від 06.12.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч., 1, 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

25.02.2026 у період часу з 17 год. 56 хв. до 22 год. 01 хв. на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.01.2026, проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено наступні предмети та речі:

1) пластикову циліндричну банку з написом LeBoom з кристалічною речовиною рожевого кольору, зовні схожою на наркотичну;

2) полімерний пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору зовні схожою на наркотичну;

3) полімерний зіп-пакет з рослинною речовиною зеленого кольору зовні схожою на наркотичну;

4) згорток паперу з рослинною речовиною зеленого кольору зовні схожою на наркотичну;

5) полімерний пакет з рослинною речовиною зеленого кольору зовні схожою на наркотичну;

6) мобільний телефон марки Iphone 14 Pro, модель MPXV3QL/A, Imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , з сім-картою: НОМЕР_3 ;

7) планшет DESKTOP-S9V0VPR, код пристрою: D1C7C47A-BDCD-4925-83B7- 1318638A8E99.

Прокурор зазначає, що вилучений під час проведення обшуку мобільний телефон та планшет могли використовуватися ОСОБА_10 для спілкування з особою, у якої остання здійснювала незаконне придбання наркотичної речовини, вилученої в ході проведення обшуку.

Вилучене 25.02.2026 під час вказаного обшуку майно, відповідно до положень ст. 98 КПК України може містити відомості, які у подальшому будуть використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, з метою збереження речових доказів відповідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України виникла необхідність у арешті вищенаведених речей.

В судове засідання прокурор не з`явився, через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином. 12 березня 2026 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що не заперечує проти накладення арешту на майно. Просить після проведення необхідних експертиз та оглядів, вилучене майно повернути на відповідальне зберігання.

Неприбуття в судове засідання власника майна, слідчого, прокурора відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ст. 107 ч. 4 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного.

Клопотання про арешт тимчасового вилученого майна під час обшуку, подано до канцелярії суду 12 березня 2026 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_11 від 06.03.2026 клопотання про арешт майна повернуто прокурору для усунення недоліків. Вказана ухвала отримана 10.03.2026, що підтверджується розпискою.

Відповідно до вимог ст. 116 КПК України, строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, у зв`язку з чим слідча суддя вважає, що процесуальний строк на подання вказаного клопотання не пропущений, тому вважає за можливе розглянути клопотання по суті.

Правовою підставою арешту майна є кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001379 від 06.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України.

26 січня 2026 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_12 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

25 лютого 2026 року в період часу з 17:56 до 22:01 слідчим, на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26.01.2026, в присутності понятих проведено обшук, в результаті якого було виявлено та вилучено речі зазначені в клопотанні.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_13 від 26.02.2026 виявлені та вилучені під час обшуку речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.

Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у виді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положення кримінального процесуального закону зобов`язує слідчого судді встановити наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, лише під час розгляду клопотання про арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з цим, в межах розгляду даного клопотання підставою арешту майна прокурор зазначає саме збереження речових доказів.

З огляду на зазначене, вилучене майно під час обшуку, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що тимчасово вилучене майно, на яке прокурор просить накласти арешт, може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Отже відповідно до ст. 91 КПК України вказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення в рамках цього кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчою суддею не встановлено. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчої судді не виникає.

Беручи до уваги те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню та встановленню істини в ході досудового розслідування по ньому, з метою збереження речових доказів, майна, що має доказове значення в даному кримінальному провадженні, та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, суд вважає клопотання законним та обґрунтованим, а відтак таким, що підлягає задоволенню.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Відповідно до абз. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Враховуючи вищевикладене, положення ст. 114, ст. 132, ч. 4 ст.173 КПК України, керуючись загальними засадами кримінального провадження, викладеними в ст. 7 КПК України, слідчий суддя, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, враховуючий воєнний стан, вважає необхідним зобов`язати слідчого за участю спеціаліста у строк 2 місяці зняти інформацію з арештованого майна, а саме планшетів та мобільних телефонів, які було вилучено 25.02.2026 в ході проведення обшуку по кримінальному провадженню, після чого передати його на відповідальне зберігання власнику вказаного майна, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту згідно положень ст. 174 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Питання щодо місця зберігання речових доказів вирішується слідчим у кримінальному провадженні на підставі вимог ст.100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.131, 132, 170-173, 309, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001379 від 06.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучене 25.02.2026 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, яке належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

1) пластикову циліндричну банку з написом LeBoom з кристалічною речовиною рожевого кольору, зовні схожою на наркотичну;

2) полімерний пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору зовні схожою на наркотичну;

3) полімерний зіп-пакет з рослинною речовиною зеленого кольору зовні схожою на наркотичну;

4) згорток паперу з рослинною речовиною зеленого кольору зовні схожою на наркотичну;

5) полімерний пакет з рослинною речовиною зеленого кольору зовні схожою на наркотичну;

6) мобільний телефон марки Iphone 14 Pro, модель MPXV3QL/A, Imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , з сім-картою: НОМЕР_3 ;

7) планшет DESKTOP-S9V0VPR, код пристрою: D1C7C47A-BDCD-4925-83B7- 1318638A8E99.

Майно, на яке накладено арешт зберігати відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, в строк не пізніше двох місяців з дня постановлення ухвали, за участю спеціаліста зняти інформацію з арештованого майна, а саме планшетів та мобільних телефонів, які було вилучено 25.02.2026 в ході проведення обшуку по кримінальному провадженню, після чого передати їх на відповідальне зберігання власнику вказаного майна, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, забезпечити виконання ухвали.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1