Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/123/26 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 332 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

особи, щодо якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому, матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000068 від 23 січня 2025 року,за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2025 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, який має на утриманні малолітню дитину, розлучений, який має інвалідність 3 групи, раніше не судимий,

застосовано, за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку із звичайним наглядом.

Цим же рішенням вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру у у вигляді госпіталізації до закладу з наданням амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку із звичайним наглядом, ОСОБА_8 вчинив умисні дії, які виразилися у незакінченому замаху на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок та засобів, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, за таких обставин.

Так, 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України 64/2022 ''Про введення воєнного стану в Україні", який затверджений Законом №2102-ІХ від 24.02.2022, на території України у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб.

23.07.2024 відповідно до Указу Президента України №469/2024, який затверджений Законом №3891-ІХ від 23.07.2024, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України ''Про правовий режим воєнного стану", частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 ''Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, Указом від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року № 3564-IX, та Указом від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року № 3684-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про ведення військового стану» визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку). Поряд з цим, згідно ст. 22 даного Закону, передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років.

Пунктом 6 частини 1 статті 8 даного Закону України «Про правовий режим воєнного стану», передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Враховуючи вказане, на період введення воєнного стану в Україні, на законодавчому рівні заборонено виїзд за межі території України, осіб, які підлягають мобілізації для несення військової служби, відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Разом з цим, відповідно до п. 2-1 «Правил перетинання державного кордону України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи з інвалідністю за наявності посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Так, не пізніше червня 2024 року, ОСОБА_8 переслідуючи корисливі мотиви та мету незаконного збагачення за рахунок вчинення умисних, незаконних дій у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, достовірно знаючи про введення з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на всій території України воєнного стану, будучи обізнаним про проведення загальної мобілізації на підставі Указу Президента України №65/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та забезпеченням оборони держави, підтриманням бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України, інших військових формувань, а також про наявність діючих обмежень на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, обрав способом незаконного збагачення незаконне переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок та засобів.

Усвідомлюючи неможливість доведення злочинного умислу самостійно, ОСОБА_8 обрав груповий характер вчинення кримінального правопорушення, а саме за попередньою змовою групою осіб.

Так, не пізніше червня 2024 року, у не встановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_8 залучив до реалізації своїх злочинних дій раніше знайому особу матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

Розуміючи протиправний характер пропозиції ОСОБА_8 , спонукаємий корисливим мотивом та маючи на меті незаконне збагачення, особа матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, заздалегідь, тобто до початку злочину, погодилась на спільне його вчинення, вступивши, тим самим, з ОСОБА_8 у злочинний зговір.

Так, діючи умисно та цілеспрямовано, виконуючи єдиний злочинний умисел направлений на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок та засобів, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 разом з особою матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вчинили кримінальне правопорушення, за наступних обставин.

У червні 2024 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_10 зателефонував до ОСОБА_8 та повідомив, що він має намір виїхати за кордон та йому порекомендували звернутись до останнього. Під час телефонної розмови ОСОБА_8 повідомив, що є можливість виїзду за кордон через офіційні медичні документи, проте це можливо буде зробити пізніше і вказана послуга буде коштувати 15 000 доларів США.

У подальшому, 01.07.2024 діючи спільним з особою матеріали відносно якої виділено в окреме провадження єдиним умислом, ОСОБА_8 , через мобільний застосунок «Вайбер» зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що на даний час з`явилась можливість виготовлення медичної документації, яка офіційно надасть йому можливість перетину державного кордону України та у подальшому 02.07.2024 надіслав йому повідомлення з переліком необхідних документів.

Так, 18.07.2024 близько 18.00 год., ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з особою матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у ході особистої зустрічі в кав`ярні «Sova», розташованої по вул. Чорноморівська, 8, у м. Світловодськ повідомив ОСОБА_10 , що за грошову винагороду в сумі 20 000 доларів США він разом зі своїм товаришем, зможуть забезпечити виготовлення документів, які необхідні для перетину державного кордону України, а саме документацію про отримання інвалідності та подальшого списання з військового обліку, за допомогою яких можна здійснити виїзд за межі України. У подальшому, цього ж дня, перебуваючи на вулиці Чорноморівській у м. Світловодськ, навпроти зазначеної кав`ярні, ОСОБА_8 , зателефонував особі відносно якої матеріали виділені в окреме провадження та в ході телефонної розмови остання роз`яснила ОСОБА_10 процедуру отримання інвалідності для подальшого списання з військового обліку та можливості подальшого безперешкодного перетину державного кордону України.

Продовжуючи спільний злочинний умисел направлений на незаконне переправлення осіб через державний кордон, з корисливих мотивів, 08.08.2024 приблизно о 18.07 год. ОСОБА_8 , перебуваючи особисто в кав`ярні «Sova», розташованої по вул. Чорноморівська, 8, у м. Світловодськ, а особа відносно якої матеріали виділені в окреме провадження шляхом телефонної розмови, повідомили ОСОБА_10 про необхідність спочатку передати їм грошові кошти у загальній сумі 20 000 доларів США, лише після чого будуть виготовлені та надані відповідні документи за допомогою, яких ОСОБА_10 зможе перетнути державний кордон України.

Так, 11.10.2024 близько 17.57 год. ОСОБА_8 та особа матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, продовжуючи свої спільні незаконні дії направлені на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок та засобів, з корисливих мотивів, зустрілись з ОСОБА_10 в приміщенні кав`ярні «Sova», розташованої по вул. Чорноморівська, 8, у м. Світловодськ. Під час вказаної зустрічі ОСОБА_8 разом з особою матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, повторно повідомили останньому, що забезпечать виготовлення документів, які необхідні для перетину державного кордону України, а саме документацію про отримання інвалідності та подальшого списання з військового обліку, за допомогою яких можна здійснити виїзд за межі України та потім додатково проконсультують та вкажуть про необхідні подальші дії щодо його перетину.

Так, під час вказаної зустрічі, ОСОБА_10 на виконання вказівок ОСОБА_8 та особи матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, передав останнім чотири фотокартки розміром 3 х 4 з його зображенням, копію паспорта громадянина України, копію картки фізичної особи платника податку на його ім`я та раніше обумовлені 20 000 доларів США (в перерахунку на офіційний курс НБУ становить 824 000 грн.) за сприяння в перетині державного кордону України, шляхом надання порад, вказівок та засобів.

У подальшому, цього ж дня о 18 год. 08 хв. ОСОБА_8 та особу матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, затримано на місці скоєння кримінального правопорушення в порядку статті 208 КПК України, у зв`язку з чим останні не вчинили усіх дії, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить змінити ухвалу суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та застосувати відносно ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В решті ухвалу суду першої інстанції від 12.11.2025 залишити без змін.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що вході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 багаторазово знаходився на стаціонарному лікуванні, а востаннє з 28.11.2023 по 08.12.2023 з діагнозом - біополярний афективний розлад, поточний епізод манії без психотичних симптомів.

За висновком судово-психіатричної експертизи №580 від 24.12.2024 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає тяжким психічним захворюванням у формі біополярного афективного розладу, яке вимагає лікувальних заходів (відповідно до МКХ-10, Б-31), на момент скоєння правопорушення, за своїм психічним станом, не міг усвідомлювати значення свої дії та розумно керувати ними. Підпадає під дію ч.2 ст.19 КК України. Натепер розлади психіки та поведінки внаслідок вживання галюциногенів психотичні розлади (відповідно до МКХ-10, Б-16.5). Потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

У ході досудового розслідування встановлено та підтверджено в ході судового розгляду, що ОСОБА_8 психічно хворіє з 2001 року, коли вперше розвинулося коливання настрою. Лікувався амбулаторно в Кременчуцькому психоневрологічному диспансері. З 2012 року лікується стаціонарно в КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» з приводу біополярного афективного розладу, поточних маніакальних епізодів без психотичних симптомів (БЗ 1.1). Встановлено 3 групу інвалідності по психічному захворюванню, (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 загальне захворювання безтерміново). Багаторазово лікувався стаціонарно, остання госпіталізація в 2023році.

З огляду на наявність у ОСОБА_8 , встановлених ознак психічного захворювання на час досудового розслідування постановою слідчого від 23.01.2025 у рамках кримінального провадження № 0000746 від 08.07.2024 змінено порядок досудового розслідування відносно ОСОБА_8 згідно глави 39 КПК України.

В ході судових дебатів, прокурором орієнтовано суд щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених ч. 2 ст. 94 КК та ухвалення рішення про надання амбулаторної психіатричної допомоги ОСОБА_8 в примусовому порядку. Однак судом прийнято рішення про застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку із звичайним наглядом.

Фактично застосований судом захід є поєднанням пунктів 1 та 2 частини 1 статті 94 КК України що унеможливлює виконання ухвали суду, в зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні.

Також на адресу суду апеляційної інстанції надійшло від захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах особи, щодо якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2025 року (справа 401/377/25) залишити в силі.

Вказане заперечення мотивоване тим, що апеляційна скарга фактично зводиться до формального заперечення законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції без наведення конкретних обставин, які б свідчили про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права. При цьому, стороною обвинувачення не зазначено, які саме положення Кримінального кодексу України або Кримінального процесуального кодексу України були порушені судом, і в чому саме полягає таке порушення.

По суті доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням сторони обвинувачення, та не створюють правових підстав для скасування або зміни законної й обґрунтованої ухвали суду першої інстанції.

Водночас, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку із звичайним наглядом, діяв у суворій відповідності до вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку відносно того, ОСОБА_8 , який знаходиться на обліку у лікаря психіатра через психічне захворювання, враховуючи характер вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Окрім того, ОСОБА_8 під час розгляду справи, добровільно проходив психіатричне лікування в медичному закладі, що підтверджується відповідною випискою з амбулаторної картки хворого від 14.02.2024.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та юридично правильного висновку, що застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку із звичайним наглядом є єдиним ефективним способом досягнення мети, визначеної статтею 94 КК України, а саме лікування особи та запобігання вчиненню нею нових суспільно небезпечних діянь.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, особу, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вчиненням суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332КК України,ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.332КК України, у колегії суддів сумнівів не викликає. Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.15, ч.3 ст.332КК України, як вчинення умисні дії, які виразилися у незакінченому замаху на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок та засобів, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керуватися ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Аналогічні положення містить і ст. 93 КК України, відповідно до якої примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно зі ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Частиною 5 ст. 94 КК України передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Суд першої інстанції правильно встановив, що згідно з висновком судово-психіатричного експерта №580 від 24.12.2024 ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає тяжким психічним захворюванням у формі біополярного афективного розладу, яке вимагає лікувальних заходів (відповідно до МКХ-10, F-31), на момент скоєння правопорушення, за своїм психічним станом, не міг усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними. Підпадає під дію ч.2 ст.19 КК України. Натепер розлади психіки та поведінки внаслідок вживання галюциногенів психотичні розлади (відповідно до МКХ-10, F-16.5). Потребує застосування примусових заходів медичного характеру - лікування в спеціалізованому закладі з наданням психіатричної допомоги.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_8 вчинив інкриміноване йому суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, враховуючи характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо злочином, ступінь небезпечності хворого, суд першої інстанції правильно прийняв рішення про застосування примусових заходи медичного характеру, проте не правильно визначив їх вид,

Тому, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є вирок, постановлений за умови правильного застосування у ньому матеріального закону та дотримання при проваджені справи кримінально-процесуального закону. Вимога законності вироку означає, що вирок за своєю формою відповідає закону, та за своїм змістом ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, попереднє розслідування і судовий розгляд якого проведені у точній відповідності з вимогами кримінально-процесуального закону. При постановленні вироку суд повинен дати оцінку всім доказам по справі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.1, п.2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, або застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Вимогами ст. 94 КК України встановлено види примусових заходів медичного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2025 року застосовано відносно ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку із звичайним наглядом.

Отже, судом першої інстанції фактично застосовано по відношенню до ОСОБА_8 одночасно види примусових заходів медичного характеру передбачених, як п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України так і п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України.

Необхідно зазначити, що на підставі даних встановлених в ході досудового розслідування, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, сторона обвинувачення як в суді першої інстанції так в апеляційній скарзі просила застосувати по відношенню до ОСОБА_8 вид примусових заходів медичного характеру, який передбачений п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України, а саме надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Оскільки, в апеляційній скарзі прокурора ставиться вимога про поліпшення правового становища ОСОБА_8 та в ході розгляду справи не здобуто доказів необхідності застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, колегія суддів вважає за необхідним задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення змінивши вирок суду першої інстанції.

Таке, рішення, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, що відповідає принципам верховенства права, законності, презумпції невинуватості, змагальності сторін та безпосередності дослідження доказів в кримінальному судочинстві.

В той же час, доводи викладені в запереченні до апеляційної скарги судом не може бути враховані, оскільки фактично вони за своєю суттю погіршують правове становище ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , - задовольнити.

Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 , - змінити в частині застосування примусових заходів медичного характеру.

Застосувати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В решті ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2025 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 або його законним представником з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4