Справа № 645/7299/25
Провадження № 1-кп/645/244/26
УХВАЛА

Іменем України

12 березня 2026 року м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої неповнолітньої ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду міста Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408, ч.3 ст. 152, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Немишлянського районного суду міста Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001366 від 07.12.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408, ч.3 ст. 152, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152 КК України.

Під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, посилаючись на обґрунтованість підозри та продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений матиме можливість: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтувавши існування кожного ризику. Зазначила, що введення в Україні воєнного стану свідчить про наявність додаткових ризиків, оскільки під час військового стану правоохоронні органи позбавлені у повній мірі можливості забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у кримінальному провадженні, окрім як обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Прокурором зауважено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам; також суворість покарання за кримінальні правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання. У зв`язку з викладеним прокурор просила клопотання задовольнити.

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти даного клопотання, вважав його необґрунтованим. Просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання. А також підтримав своє клопотання про скасування запобіжного заходу з наданням можливості проходити військову службу в Збройних Силах України в порядку ст. 616 КПК України.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію обвинуваченого.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання ОСОБА_6 щодо скасування запобіжного заходу в порядку ст. 616 КПК України, оскільки дане клопотання не відповідає процесуальному порядку звернення з таким клопотанням.

Законний представник потерпілої та потерпіла не заперечували проти продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Щодо вирішення інших питань, посилались на розсуд суду.

Суд, розглянувши подане прокурором клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, зазначає таке.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Виходячи зі змісту ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Разом з цим Конституційний Суд України (рішення від 23.11.2017 справа № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України) вважає, що положення третього речення частини третьої статті 315 Кодексу в частині, що передбачає поширення продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного під час досудового розслідування, без клопотань учасників кримінального провадження, зокрема прокурора, та без перевірки судом обґрунтованості підстав для його застосування, за яких такий запобіжний захід був обраний на стадії досудового розслідування, суперечить вимогам частин першої, другої статті 29 Конституції України.

Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжний захід тримання під вартою, який обмежує гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, може бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції за наявності клопотання прокурора (ч.4 ст.176 Кримінального процесуального кодексу).

Згідно ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

ОСОБА_6 , відповідно до ст.12 КК України, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408, ч.3 ст. 152, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152 КК України, що є тяжким та особливо тяжкими, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі понад десять років.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , судом враховується наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді стрільця- помічника гранатометника 3 парашутно-десантного відділення 1 парашутно-десантного взводу 8 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Обґрунтовуючи заявлене клопотання прокурор посилається наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, має реальну можливість отримати значний термін покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. ОСОБА_6 , усвідомлюючи факт притягнення його до кримінальної відповідальності, призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі та невідворотності покарання, може зникнути зі свого постійного місця проживання та переховуватися від слідства, суду, що призведе до затягування розгляду кримінального провадження;

- п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків, яких знає обвинувачений, оскільки він обізнаний про їх анкетні дані, тому імовірна можливість, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження. Під час досудового розслідування для здійснення захисту, підозрюваному надавались, для ознайомлення, всі матеріали досудового розслідування, а також надавались копії відповідних процесуальних документів, серед яких є інформація про анкетні дані свідків, потерпілої, експертів тому існує можливість того, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження.

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 може не з`являтися до суду, тим самим умисно затягувати судовий розгляд.

Суд вважає, що на даний час сторона обвинувачення належним чином обґрунтувала наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були враховані при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також наявність обставин, які вказують, що заявлені ризики не зменшились.

При розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд враховує, що не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наявність яких була встановлена при застосуванні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення наявних ризиків.

Зазначені обставини свідчать про необхідність ізоляції обвинуваченого ОСОБА_6 задля нівелювання ризику можливості переховуватися від суду, що є вагомою підставою вважати, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом, котрий зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого буде саме тримання під вартою.

Окрім того, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405,407,408,429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

Також, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Вищенаведені обставини виключають можливість задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Суд при постановленні даної ухвали, керуючись частинами 3, 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, що дає право суду не застосовувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді застави.

Щодо клопотання ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу в порядку ст. 616 КПК України, суд зазначає таке.

Згідно з положеннями статті 616 КПК України, у разі введення воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Таким чином, зазначена норма містить пряму заборону скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого в тому числі ст. 152 КК України.

Керуючись ст. ст. 177, 197, 331, 371-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408, ч.3 ст. 152, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів - до 10 травня 2026 року без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановити до 10.05.2026.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання відмовити.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу в порядку ст. 616 КПК України відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той саме строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 16.03.2025.

Суддя ОСОБА_1