УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Київ

справа № 565/1030/25

провадження № 51-310ска26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанови Вараського міського суду Рівненської області від 08 липня 2025 року та Рівненського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року,

установив:

Вараський міський суд Рівненської області постановою від 08 липня 2025 року ОСОБА_4 визнав винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та на підставі ст. 22 КУпАП звільнив від відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Провадження в справі відносно ОСОБА_4 закрив у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення.

Рівненський апеляційний суд постановою від 19 листопада 2025 року постанову Вараського міського суду Рівненської області від 08 липня 2025 року відносно ОСОБА_4 залишив без змін, а її апеляційну скаргу - без задоволення.

ОСОБА_4 , не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, звернулася до Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанови Вараського міського суду Рівненської області від 08 липня 2025 року та Рівненського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року і закрити провадження у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Перевіривши касаційну скаргу, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Статтею 48 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статус суддів» визначено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Відповідно до статті 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні їй відповідати.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства», пункт 96 Рішення від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції»).

За змістом частини другої статті 19 Основного Закону України органи судової влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Одними з основних засад судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом (пункти 1, 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України).

У КУпАП, який має відповідну логічно вибудувану конструкцію, унормовано, у тому числі, послідовність процедурних дій щодо розгляду та вирішення питань, пов`язаних з притягненням особи до адміністративної відповідальності; порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, ухваленої по суті; порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Визначальною для оскарження в інстанційному судовому порядку є частина друга статті 287 КУпАП, у якій зазначено, що постанову районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Процедура перегляду постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку регулюється положеннями статті 294 глави 24 «Оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення» розділу IV КУпАП. Цільовим призначенням цієї глави є встановлення порядку оскарження, зокрема, постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частини 2, 10 статті 294 КУпАП).

Правила, які конкретизують положення Конституції України щодо обмеження можливості касаційного оскарження рішень суду, також передбачено в КУпАП.

Так, як зазначено вище, відповідно до статті 294 КУпАП постанову судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до апеляційного суду. Водночас постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

При цьому порядок перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення визначено в главі 24-1 КУпАП не інакше, як з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні судом справи про адміністративне правопорушення.

Як видно зі змісту касаційної скарги, указану справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4 міжнародна судова установа, юрисдикція якої визнана Україною, не розглядала та будь-яких рішень у цій справі не ухвалювала, що виключає можливість перегляду Судом постанови по справі.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 21 липня 2021 року № 5- р (ІІ)/2021 зазначив, що в КУпАП встановлено апеляційний перегляд у разі оскарження постанови судді у справах про адміністративні правопорушення, у межах чого можливим є як розгляд суті справи, так і виправлення допущених судом нижчої інстанції процесуальних помилок, тобто забезпечення перевірки як законності застосування адміністративних санкцій (стягнень), так і суті справи. Застосування припису частини десятої статті 294 КУпАП не призводить до порушення такої засади судочинства, як забезпечення у визначених законом випадках права на касаційне оскарження судового рішення, права на судовий захист, а отже цей припис узгоджується з принципом «верховенства права» (правовладдя). Припис частини десятої статті 294 КУпАП не суперечить частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, пунктові 8 частини другої статті 129 Конституції України.

З огляду на основні засади судочинства згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України, право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується виключно в окреслених законом випадках, що повністю відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини щодо можливості держави встановлювати певні обмеження права на перегляд судового рішення судами вищого рівня.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Тому, приймаючи до уваги вищевказане, у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 129 Конституції України, статтями 294, 297-1 КУпАП, пунктом 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанови Вараського міського суду Рівненської області від 08 липня 2025 року та Рівненського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3