Справа № 482/2144/25
Номер провадження 1-кп/482/127/2026
УХВАЛА

Іменем України

09 лютого 2026 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Нова Одеса кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України,-

встановив:

У провадженні Новоодеського районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0000076 від 27.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України.

14.01.2026 року прокурором через канцелярію суду було подано клопотання про обрання обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із покладенням на обвинувачену обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Дане клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у протиправному заволодінні часткою у підприємстві, шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених документів, вчинене службовою особою з використанням службового становищ, що заподіяло велику шкоду (ч. 3 ст. 206-2 КК України), видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів (ч. 1 ст. 366 КК України) та у легалізації (відмиванні) майна, одержаного злочинним шляхом, що полягало у набутті, володінні, розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчинення правочину з таким майном, вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо, повністю одержано злочинним шляхом (ч. 1 ст. 209 КК України), за обставин, встановлених на досудовому розслідуванні та викладених у даному клопотанні та обвинувальному акті, який скеровано до суду.

Вказує, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_4 може:

-переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки вона обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, санкція статті якої передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, тому, усвідомивши можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін може переховуватись від слідства та суду, у тому числі на непідконтрольні території Україні, враховуючи, що на території України введено військовий стан через збройну агресію російської федерації, який досі діє. Крім того, протиправним діянням ОСОБА_4 завдано шкоду потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3060000,00 грн., що відноситься до великих розмірів;

-незаконно впливати на свідків, оскільки ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого їй злочину, шляхом залякування, погроз та іншими способами може впливати на свідків, які є працівниками ТОВ «ТОКА» по кримінальному провадженню, та місце проживання яких відомо обвинуваченій, показання яких мають важливе значення у вказаному кримінальному провадженні, так як, відповідно до ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. У зв`язку з цим, покази свідків отримані в ході досудового розслідування не можуть бути використаними в суді як докази, які доводять вину, тому ризик впливу існує.

Тому, посилаючись на викладене прокурор, у підготовчому судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та просив про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби.

Обвинувачена та її захисники заперечили щодо застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Зокрема вказали, що прокурором не доведено наявність ризику переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, оскільки як і при досудовому розслідуванні, так і при розгляді справи в суді, обвинувачена співпрацювала зі слідством, з`являється на всі виклики до слідчого, прокурора і до суду, та добровільно здала на зберігання до УДМС у Миколаївській області свій паспорт для виїзду за кордон. Просили врахувати, що на утриманні в обвинуваченої знаходяться її батьки, які є особами похилого віку та мають тяжкі захворювання. А тому вищезазначені стримуючі фактори соціальних зв`язків є достатніми для нівелювання ризику переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Вважають, що прокурором також не доведено ризику впливу обвинуваченої на свідків, оскільки до цього часу ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді керівника ТОВ «ТОКА» та маючи таку можливість, не вчиняла жодного впливу на свідків працівників ТОВ «ТОКА», через це відсутні будь-які докази такого впливу. Додатково зазначають, що прокурором не наведено жодного посилання та обґрунтування щодо того, як саме обвинувачена зможе перешкодити кримінальному провадженню.

Просять у задоволенні клопотання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Потерпілий та його представник підтримали заявлене прокурором клопотання, підтвердивши ймовірність наведених у ньому ризиків, настання яких може перешкодити належному розгляду даного кримінального провадження.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали та заслухавши думку учасників кримінального провадження, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з положенням частини 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Запобіжні заходи є засобами забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання;

2) особиста порука;

3) застава;

4) домашній арешт;

5) тримання під вартою.

Частинами 3, 4 ст. 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (стаття 178 КПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 2 даної статті, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Частина 3 ст. 194 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

За ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

В ч. 5 ст. 194 КПК України визначено, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Враховуючи викладене, суд вважає підтвердженою прокурором наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченою інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, за обставин, встановленими на досудовому розслідуванні, про які зазначено у клопотанні прокурора та в обвинувальному акті, який скеровано до суду.

Щодо наявних ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту прокурором не підтверджено належними доказами наявність ризику переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, оскільки введення на території України військового стану, завдання шкоди потерпілому та можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, не є достатніми доказами для врахування вказаного ризику. При цьому суд враховує, що при розгляді справи в суді, обвинувачена з`являється на всі судові засідання, окрім тих, неявка в які була викликана хворобою, тобто з поважних причин; прокурором не підтверджено порушення ОСОБА_4 співпраці зі слідством або ігнорування нею викликів до слідчого чи прокурора на досудовому розслідуванні. Суд також враховує те, що на утриманні обвинуваченої знаходяться її батьки, які є особами похилого віку та мають тяжкі захворювання; особу обвинуваченої, яка, згідно з обвинувальним актом, раніше не судима, має постійне місце проживання. Суд не враховує покликання захисників на те, що обвинувачена добровільно здала на зберігання до УДМС у Миколаївській області свій паспорт для виїзду за кордон, оскільки копії листа від 20.05.2025 року №4801.3.2.1-3902/48.1-25, на який вони посилаються при цьому, до суду не надано.

Суд вважає підтвердженим прокурором наявність ризику, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в частині впливу обвинуваченої на свідків, які є працівниками ТОВ «ТОКА» та місце проживання яких, в силу службових обов`язків, відомо обвинуваченій, показання яких мають важливе значення у вказаному кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, і свідки у судовому засіданні ще не були допитані. Відтак, наявність даного ризику зберігається до моменту допиту свідків у кримінальному провадженні, безпосередньо в суді.

Відтак суд вважає, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої ст. 194 КПК України, однак не доведено обставин, передбачених пунктом 3 частини першої цієї статті, щодо недостатності застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

В силу вимог ст. 176 КПК України, найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, яке згідно з ч. 1 ст. 179 КПК України, полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого, зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного та керуючись вимогами ч. 4 ст. 194 КПК України, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню частково із застосуванням до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, із покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, необхідність яких доведена прокурором.

Також враховуючи те, що у підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження проти призначення справи до судового розгляду не заперечували, заслухавши прокурора, обвинувачену та її захисників, потерпілого та його представника, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав.

Справа підсудна Новоодеському районному суду Миколаївської області. Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст. 468-475 КПК України до суду не надходило.

Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги закону.

Підстав для направлення обвинувального акта для визначення підсудності не встановлено.

Потерпілий під час досудового розслідування подав цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, та витрат на правничу допомогу.

В підготовчому судовому засіданні 17.12.2025 року потерпілий та його представник позов підтримали, просили визнати потерпілого цивільним позивачем, а обвинувачену - цивільним відповідачем.

Прокурор не заперечував проти прийняття цивільного позову до провадження та підтвердив його заявлення на досудовому розслідуванні. При цьому повідомив, що в обвинувальному акті допущена описка в частині не зазначення про подання цивільного позову потерпілим.

Обвинувачена та її захисники підтвердили отримання копії заявленого потерпілим цивільного позову, не заперечували проти прийняття його до провадження суду.

Згідно вимог ч. 4 ст. 128 КПК України форма та зміст поданого позову відповідає вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що відповідно до приписів ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого, то поданий потерпілим цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає прийняттю для розгляду в даному кримінальному провадженні.

Цивільний позивач та відповідач мають права та обов`язки, визначені ст. ст. 61, 62 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Враховуючи викладене, суд знаходить за необхідне у даному випадку застосувати положення ст. 178 ЦПК України, що стосуються відзиву, його форми та змісту, а також порядку подання.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що є достатні підстави для призначення цього кримінального провадження до судового розгляду, у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 132, 176-179, 181, 194, 314, 315, 316, 331, 369-372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу задовільнити частково.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці до 09 квітня 2026 року включно.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк до 09 квітня 2026 року наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

-прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою;

-не відлучатися з Миколаївської області без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-здати, у разі наявності, на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 179 КПК України).

У відповідності до ч. 3 ст. 179 КПК України, контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Закрити підготовче судове засідання та призначити справу за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новоодеського районного суду Миколаївської області на 13 год. 00 хв. 24 березня 2026 року.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, та витрат на правничу допомогу, прийняти до розгляду в кримінальному провадженні.

Визнати потерпілого ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) цивільним позивачем, а обвинувачену ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) цивільним відповідачем.

Встановити цивільному відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право направити до суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, захисникам, прокурору та іншим учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1