Справа № 629/5038/20
Провадження № 1-кп/632/65/26
судді Златопільського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1
12 березня 2026 року місто Златопіль
Із наведеним вище рішенням більшості колегії суддів я частково не погоджуюся та висловлюю окрему думку з таких підстав.
Водночас, як убачається зі штампа Лозівського міськрайонного суду Харківської області, обвинувальний акт надійшов до суду 29 жовтня 2020 року, тобто після спливу встановленого законом строку.
За таких обставин направлення обвинувального акта до суду відбулося з пропуском процесуального строку досудового розслідування, що відповідно до пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України є підставою для закриття кримінального провадження.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується, серед іншого, направленням до суду обвинувального акта.
Положеннями кримінального процесуального закону, закріпленими у статтях 219, 294 - 295-1 КПК України, законодавець визначив строки досудового розслідування, порядок їх обчислення та продовження.
Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Члени колегії-судді ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не погодилися з цим. Зазначивши, про наявність підстави для його закриття на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України з підстав пропуску строку досудового розслідування на 5 місяців 14 днів, а саме, з 01жовтня 2020 року до 14березня 2021 року, оскільки на їх думку, при об`єднанні кримінальних проваджень підозра в межах вказаного об`єднаного кримінального провадження охоплює усі кримінальні провадження, які об`єднанні в нього, відповідно строк досудового розслідування обчислюється відносно усіх кримінальних проваджень в ньому як в цілому, так і щодо кожного із кримінальних проваджень, окремо. Зокрема, члени колегії констатували, щодумка прокурора є хибною, оскільки підозра в об`єднаному кримінальному провадженні стосується усіх проваджень у складі відповідного кримінального провадження безвідносно події та підстав її пред`явлення. Це випливає із буквального розуміння норм частини 6 статті 219 КПК України, відповідно до якого загальний строк досудового розслідування при об`єднанні кримінальних проваджень у порядку, передбаченому статтею 217 цього Кодексу, визначається: 1) у провадженнях, які розслідувалися в один проміжок часу, - шляхом поглинання меншого строку більшим; 2) у провадженнях, які розслідувалися в різні проміжки часу, - шляхом додавання строків досудового розслідування по кожному із таких проваджень, які не пересікаються, в межах строків досудового розслідування злочину, який передбачає найбільш тривалий строк досудового розслідування з урахуванням можливості його продовження, передбаченої частиною другою цієї статті, враховуючи такі засади кримінального процесу як законність та рівність сторін в частини того, що в протилежному випадку сторона обвинувачення, зокрема прокурор, набуває вільних повноважень щодо можливості застосування підозри в об`єднаному провадженні цілком або частково на власних розсуд, що надає йому право вільне трактування строків досудового розслідування.
Водночас я не погоджуюся з зазначеними висновками.
Так, я приймаю до уваги, що Верховний Суд вже неодноразово наголошував, що строки, передбачені частиною 3 статті 219 КПК України, захищають підозрювану особу від надмірно тривалого досудового розслідування, обмежуючи строк, протягом якого вона перебуває в невизначеному становищі. Ці строки розпочинають свій перебіг з моменту повідомлення особі про підозру, і право особи на розумний строк забезпечується в тому кримінальному провадженні, у якому вона є підозрюваною особою, незалежно від того, чи об`єднане її провадження з іншим або виділено в окреме провадження.
Відтак, на мою думку, виділення усіх матеріалів досудового розслідування, у яких особі ( ОСОБА_2 ) було повідомлено про підозру, фактично призвело до того, що у первісному кримінальному провадженні продовжили свій перебіг загальні строки досудового розслідування, визначені частиною 2 статті 219 КПК України ( інші правила обчислення встановлено з 01 січня 2024 року - дата набрання законної сили положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури» від 08 грудня 2023 року № 3509-IX, згідно з якими частину 2 зі ст. 219 КПК виключено).
Відтак, вважаю, що це єдина на 15 березня 2021 року підозра у цьому кримінальному провадженні, а тому 2-місячний строк досудового розслідування потрібно обчислювати з моменту вручення повідомлення про підозру від 15 березня 2021 року, кінцевою датою якого згідно з пунктом 4 частини 3 статті 219 КПК є 16 травня 2021 року.
Посилання на схожий правовий підхід щодо обчислення строку досудового розслідування у випадку виділення матеріалів досудового розслідування міститься у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 14 січня 2025 року у справа № 367/1517/22.
З огляду на викладене вважаю, що кримінальне провадження, у якому внаслідок виділення матеріалів в інші провадження не залишилося жодної особи, якій повідомлено про підозру, набуває ознак «фактового (за фактом)» кримінального провадження. Відтак строки досудового розслідування в такому провадженні підлягають визначенню відповідно до правил, встановлених статтею 219 КПК України, чинних на момент здійснення досудового розслідування.
При цьому право конкретної особи на розумний строк досудового розслідування не може поширюватися на інші розслідування кримінальних проваджень та впливати на їх перебіг, оскільки таке тлумачення суперечило б засадам кримінального процесу та фактично обмежувало б можливість здійснення ефективного досудового розслідування.
Водночас, звертаю увагу, що відповідно до статті 36 КПК України прокурор здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та наділений дискреційними повноваженнями щодо прийняття процесуальних рішень, зокрема стосовно визначення напрямів розслідування, надання обов`язкових письмових вказівок слідчому, а також вирішення питання про виділення матеріалів кримінального провадження в окреме провадження.
Отже, прийняття рішення про виділення матеріалів кримінального провадження є реалізацією дискреційних повноважень прокурора, спрямованих на забезпечення повноти, ефективності та належної організації досудового розслідування, і саме по собі не може розцінюватися як порушення прав учасників кримінального провадження чи підстава для обмеження подальшого розслідування.
Таким чином, за відсутності у відповідному кримінальному провадженні особи, якійповідомлено про підозру, таке провадження має характер «фактового (за фактом)», а відтак строки досудового розслідування підлягають визначенню відповідно до положень статті 219 КПК України, що виключає можливість поширення на нього обмежень, пов`язаних із правом конкретної особи на розумний строк досудового розслідування.
Водночас, на мою думку, більшістю колегії суддів не наведено належної правової аргументації щодо того, яким чином право конкретної особи на розумний строк досудового розслідування може поширюватися на розслідування інших кримінальних проваджень та впливати на їх перебіг.
Отже, за відсутності належного нормативного обґрунтування, висновок про можливість поширення права конкретної особи на розумний строк досудового розслідування на розслідування інших кримінальних проваджень не узгоджується з принципами кримінального процесуального права.
Суддя ОСОБА_1