пр. № 1-кс/759/1452/26
ун. № 759/4147/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту подане у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001636 від 11.06.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою статті 307, частиною другою статті 311 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

До Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту подане у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001636 від 11.06.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою статті 307, частиною другою статті 311 Кримінального кодексу України.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що під час досудового розслідування встановлено, що на території різних регіонів України, зокрема Київської області, діє група осіб, яка займається незаконним виготовленням, придбанням, зберіганням, перевезенням, пересиланням з метою збуту та незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин в особливо великих розмірах, а також незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням чи пересиланням прекурсорів з метою їх використання для виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин в особливо великих розмірах.

Учасником вказаної групи серед інших є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який користується транспортним засобом марки «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Факти протиправної діяльності ОСОБА_4 підтверджуються матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

17.02.2026 під час проведення обшуку автомобіля марки «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_4 працівниками поліції вилучено вказаний транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, а також ключі від нього.

Згідно відомостей реєстраційної картки на транспортний засіб автомобіль марки «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 зареєстрований на ОСОБА_5 .

Орган досудового розслідування, виходячи з фактичних обставин кримінальних правопорушень, вважає, що вилучений автомобіль відповідає критеріям речових доказів у розумінні статті 98 КПК України, а захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту тимчасово вилученого майна наддасть змогу для подальшого встановлення обставин, які підлягають доказуванню, а також вирішення питання щодо збереження речових доказів, саме тому прокурор звернувся з даним клопотанням, оскільки незастосування заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати речових доказів

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, на вимогах клопотання наполягав.

Слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання у відсутність прокурора та представника особи(третьої особи), у володінні якої знаходяться майно, про арешт якого ставиться питання.

Вивчивши зміст клопотання і надані суду письмові докази, слідчий суддя встановив наступне.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001636 від 11.06.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою статті 307, частиною другою статті 311 Кримінального кодексу України.

В даному кримінальному провадженні, 17.02.2026 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 311 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається зі змісту клопотання та долучених до нього документів, 17.02.2026 під час проведення обшуку автомобіля марки «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_4 працівниками поліції вилучено вказаний транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, а також ключі від нього.

17.02.2026 зазначений транспортний засіб, в порядку ст. 98 КПК України було визнано речовим доказом по кримінальному провадженні, про що згідно зі ст. 110 КПК України, винесено мотивовану постанову, оскільки він зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та може мати значення для доказування.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, накладення арешту з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Звертаючись із клопотанням про накладення арешту на майно, прокурор обґрунтовує необхідність у такому заході забезпечення кримінального провадження насамперед, з метою збереження речових доказів, оскільки э ризик приховування, відчуження, може призвести до втрати речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Одним з процесуальних джерел доказів є, зокрема, речові докази.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Як вбачається із матеріалів клопотання, вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, так як містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя звертає увагу, що завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідується у межах цього кримінального провадження, доводи слідчого про існування такого ризику є цілком обґрунтованими.

Викладене переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно. При цьому, застосовані обмеження стосовно вказаного вище майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, не надано та не встановлено.

Слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Тимчасовий характер арешту майна обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого ст. 174 КПК України, за яким арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано

Оскільки прокурором доведено необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя, враховуючи вище викладені обставини, приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження, спрямоване на досягнення цілей розслідуваного кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та ключі від нього, який на праві власності належить ОСОБА_5 та фактично перебуває у користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала виконується негайно, її оскарження не зупиняє виконання.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, без виклику яких постановлено ухвалу - протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1