Справа № 755/1025/25 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4023/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 березня 2026 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 березня 2026 року ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 07 травня 2026 рокувключно, з визначенням зазначеної в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2025 року застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560(шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп..

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, що виправдовує його подальше утримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 вказано про незаконність ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказав про те, що прокурором не доведена, а судом не обґрунтована належним чином наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, адже ризик переховування обвинуваченого від суду прокурор обґрунтовує суворістю покарання, яке йому загрожує у разі доведеності вини, однак відповідно до практики ЄСПЛ сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання не є достатньою підставою для продовження тримання особи під вартою, а ризик незаконного впливу на свідків не підтверджений жодними доказами і може існувати лише на початкових стадіях процесу, тоді як в цьому кримінальному провадженні досліджені всі докази та допитані всі свідки, окрім одного, явку якого до суду прокурор не може забезпечити. Крім цього, зазначив, що клопотання прокурора всупереч п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України не містить посилання на відповідні матеріали, які обґрунтовують обставини, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, а тому вважає, що такі ризики є лише припущеннями. Звернув увагу на те, що ОСОБА_8 є громадянином України, має місце реєстрації та проживання в м. Київ, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати щодо ОСОБА_8 інший запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, не пов`язаний з позбавленням свободи, а саме домашній арешт за місцем його проживання з забороною залишати житло в період часу з 22-00 год до 06-00 год наступного дня.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника обвинуваченого, який вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів провадження, питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, належним чином мотивувавши своє рішення.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від суду. При цьому, вказаний ризик, на думку колегії суддів, є значним. Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Наявність вказаного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що суд зобов`язаний враховувати відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України. При оцінці цього ризику, колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, поставленого у вину обвинуваченому, а також існування реальної можливості переховування, враховуючи ситуацію, яка існує в державі, яка викликана внаслідок військової агресії з боку Російської Федерації та відсутністю у зв`язку з цим контролю за частиною державного кордону в межах тимчасово окупованих територій. Наведене указує на існування ризику переховування обвинуваченого від суду, що указує на наявність підстав для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також колегією суддів визнається доведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_8 . При оцінці вказаного ризику колегією суддів враховується те, що згідно з даними обвинувального акта ОСОБА_8 , будучи неодноразово судимий, останній раз в 2022 році Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується за ч. 4 ст. 185 КК України, що в сукупності із даними про його особу, а саме відсутністю у обвинуваченого офіційного працевлаштування та джерела доходів, міцних соціальних зв`язків, які б могли його стримати вчинити нові кримінальні правопорушення, може вказувати про можливість вчинення ним іншихкорисливих кримінальних правопорушень. Обраний запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, на думку колегії суддів, здатний у повній мірі запобігти зазначеному вище ризику.

Наведене у своїй сукупності вказує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що вказує на наявність підстав для продовження застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження та наявні дані, що характеризують особу обвинуваченого свідчать про неможливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_11 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме те, що він є громадянином України, має місце реєстрації та проживання в м. Київ, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність вказаних даних не може саме по собі свідчити про наявність таких обставин, які зможуть усунути існуючі ризики.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що за своєю правовою природою ризик вчинення обвинуваченим дій, перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у один із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому, а тому невчинення обвинуваченим певних дій в минулому не свідчить, що в майбутньому обвинувачений не вчинить дій, перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то колегія суддів у цьому питанні зважає на наступне.

На думку колегії суддів, запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_11 та попередити наявні ризики, у зв`язку із їх недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин. Крім того, заявляючи в апеляційній скарзі вимогу про необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання в АДРЕСА_1 , захисником до апеляційної скарги не долучено та в ході апеляційного розгляду не надано доказів того, що за адресою, яку він вказав в апеляційній скарзі, обвинувачений має право перебувати та відповідно відбувати такий запобіжний захід як домашній арешт, адже як встановлено в ході апеляційного розгляду за цією адресою знаходиться житло його співмешканки, яка відповідного дозволу на це не надавала.

Дієвим заходом, який в змозі виконати завдання по мінімізації ризику переховування обвинуваченого від суду є запобіжний захід у виді застави, який застосований судом першої інстанції в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2025 року щодо обвинуваченого і який є альтернативним до запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому, на думку колегії суддів, відсутні підстави для зміни розміру застави, яка була визначена обвинуваченому, а саме в розмірі 60 560 грн. 00 коп., оскільки вказаний розмір застави було визначено судом з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також даних щодо наявності ризиків.Саме зазначений судом розмір застави, на думку колегії суддів, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Наведене вказує на відсутність підстав для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 09 березня 2026 року щодо ОСОБА_8 , у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 березня 2026 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4