Справа №577/685/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/555/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 серпня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше судимого, вироком 03.05.2024 року Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2024 року за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року пробаційного нагляду,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 389 КК України.

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , в якій останній просить змінити вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 серпня 2025 року, та призначити ОСОБА_7 покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним за ч.3 ст. 389 КК України та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 не обирати.

Строк відбуття покарання у виді обмеження волі рахувати з дня постановки на облік ОСОБА_7 у виправному центрі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник посилається на те, що при призначенні обвинуваченому покарання, обставинами, що пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття ОСОБА_7 активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, що обтяжують покарання встановлено не було. Однак, суд безпідставно не врахував тяжкі сімейні та інші обставини, що склалися у ОСОБА_7 , а також стан його здоров`я, що останній 10 червня 2025 року знятий з обліку у зв`язку з відбуттям покарання.

Інші учасники даного кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду відносно ОСОБА_7 не подавали.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 03 травня 2024 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 59-1 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою. 17 червня 2024 року ОСОБА_7 роз`яснено порядок та умови відбуття покарання у виді пробаційного нагляду, те, що згідно ч. 3 ст. 49-3 КВК України ухиленням від відбування покарання у виді пробаційного нагляду є систематичне невиконання засудженим обов`язків, передбачених статтею 49-1 цього Кодексу, або вчинення адміністративних правопорушень, зникнення з місця проживання, створення умисних перешкод для функціонування електронного засобу контролю та нагляду, роз`яснена кримінальна відповідальність за ухилення від пробаційного нагляду, передбачена ч. 3 ст. 389 КК України, про що відібрана відповідна підписка.

Постановою Конотопського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області від 17 червня 2024 року встановлено дні явки на реєстрацію (реєстрації), відповідно до яких засуджений ОСОБА_7 зобов`язаний з`являтися на реєстрацію до Конотопського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області і призначено йому дні явки 1 і 3 п`ятницю кожного місяця.

Однак, в порушення обов`язків, визначених ч. 4 ст. 49-1 КВК України ОСОБА_7 16 серпня 2024 року, 03 січня 2025 року та 17 січня 2025 року, не прибув на реєстрацію без поважних причин до Конотопського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області, у зв`язку з чим його 19 серпня 2024 року, 14 січня 2025 року та 24 січня 2025 року письмово попереджено про притягнення до кримінальної відповідальності за порушення порядку та умов відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Крім цього, ОСОБА_7 під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду, 11 липня 2024 року скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за що, 02 вересня 2024 постановою Конотопського міськрайонного суду був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у сумі 340 грн.

15 листопада 2024 року ОСОБА_7 було письмово попереджено про притягнення до кримінальної відповідальності за порушення порядку та умов відбування покарання у виді пробаційного нагляду. У поясненні засуджений вказав, що він дійсно не прибував на реєстрації до Конотопського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області у зв`язку з тим, що займався власними справами, переплутував дні явки, офіційно не працював та не лікувався, забував про дні явки реєстрації, так як не вважав за потрібне являтись.

Згідно листка реєстрації засуджений ОСОБА_7 без поважних причин не з`являвся на реєстрацію 16 серпня 2024 року, 03 січня 2025 року, 17 січня 2025 року до Конотопського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області, що відповідно до ч. 3 ст. 49-3 КВК України є систематичне невиконання засудженим обов`язків, передбачених статтею 49-1 цього Кодексу, тобто ухиленням від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими, до апеляційного суду не з`явились. У поданій заяві, захисник просив здійснити розгляд вказаного провадження у його та ОСОБА_7 відсутність з додатковим зазначенням, що подану апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити.

З врахуванням вказаного, а також тих обставин, що в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 питання погіршення його підзахисного обвинуваченого ОСОБА_7 не ставиться, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд вказаного кримінального провадження без їх участі.

А тому, заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводів та вимог апеляційної скарги, думку прокурора, яка вважала вирок суду, ухвалений відносно ОСОБА_7 , законним та обґрунтованим, просила його залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту поданої апеляційної скарги вбачається, що висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин, правильність кваліфікації дій та визнання винуватості ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі захисником не оскаржуються, а тому, вирок суду першої інстанції і в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.

Що стосується доводів апелянта щодо наявності підстав для призначення ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст. 69 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст.50, 65 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Зазначені загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Також при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Ступінь тяжкості правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку протиправне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При вирішенні питання про вид і розмір покарання необхідно також враховувати, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», а «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09 жовтня 2003 року у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Відповідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Таким чином, вказані положення закону України про кримінальну відповідальність надають суду повноваження у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідне кримінальне правопорушення, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення. Таке формулювання призводить до висновку, що застосування ст. 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі, а саме, можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно ч. 1, 2 ст. 66 КК України та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, необхідно виходити з системного тлумачення ст. ст.66, 69 КК України і тих статей спеціальної частини Кодексу, що визначають певні пом`якшуючі обставини як елемент складу правопорушення, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами правопорушення, поведінкою особи під час його вчинення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи. Посилаючись при призначенні покарання на ст. 69 КК України, суд зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Так, санкцією ч. 3 ст. 389 КК України визначено, що ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду карається обмеженням волі на строк до трьох років.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що при визначенні ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, його ставлення до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та розкаянні. Щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення було визнано такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Враховуючи всі ці обставини, виходячи з принципів індивідуалізації і співмірності заходів примусу характеру вчинених дій, суд і дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді у виді одного року обмеження волі.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі та додатково зауважує, що щире каяття та сприяння розкриттю злочинів були враховані судом при призначенні ОСОБА_7 в мінімальних межах, встановлених санкцією інкримінованого йому злочину, а додаткових обставин, за яких останньому можливо було б призначити покарання за ч. 3 ст. 389 КК України нижче від найнижчої межі, ніж передбачено цим законом, в апеляційній скарзі захисником не наведено.

Крім того, колегія суддів наголошує, що в оскаржуваному вироку знайшли своє відображення пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та зазначав, що був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді пробаційного нагляду і йому було доведено обов`язок прибувати на реєстрацію до Конотопського РВ філії ДУ «Центр пробації в Сумській області 1 та 3 п`ятницю кожного місяця. 16 серпня 2024 року він не з`явився на реєстрацію у зв`язку з тим, що забув, 03 січня 2025 року не з`явився на реєстрацію у зв`язку з тим, що забув та переплутав дні, 17 січня 2025 року не з`явився на реєстрацію у зв`язку з тим, що перебував в смт. Вороніж та запізнився на поїзд, в ці дні не хворів, до лікаря не звертався та підтвердив, що 11 липня 2024 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Тобто, у своїх поясненнях обвинувачений не вказував, що його нез`явлення на реєстрацію у визначені дні було пов`язано чи то з тяжкими сімейними обставинами, чи зі станом здоров`я, а тому доводи захисника про неврахування судом першої інстанції вказаних обставин при призначенні ОСОБА_7 покарання, є надуманими та безпідставними.

Крім того, колегія суддів враховує і те, що у обвинуваченого ОСОБА_7 , після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді одного року пробаційного нагляду, позитивних змін в особистості не настало, і вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення та адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП вказує на відсутність у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Таким чином, навіть не зважаючи на наявність обставин, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого вказують про недостатність факторів, за яких до нього можливо було б застосувати ст. 69 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку, суд першої інстанції належним чином врахував усі обставини, з якими Закон пов`язує саме призначення покарання та дійшов вірного висновку, що покарання у визначеному виді та розмірі буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і підстави для заміни такого покарання на більш м`яке, як просить захисник у поданій апеляційній скарзі, в даному конкретному випадку відсутні.

За таких обставин, з врахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, підстав для його зміни під час апеляційного перегляду, не встановлено, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 серпня 2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4