Справа № 127/6620/26
Провадження №11-сс/801/216/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Вінниця

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрювана ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 та прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2026, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого та до підозрюваної

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вінниця, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000491 від 28.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2026 до підозрюваної ОСОБА_8 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до 20:00 год. 26 квітня 2026 року, в межах строку досудового розслідування з одночасним визначенням застави в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240,00 грн. (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок гривень), у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 28.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що наведені слідчим у клопотанні факти знайшли своє підтвердження у зібраних доказах. Сукупність цих даних свідчить про обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених законом. За таких обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу не відповідало б тяжкості інкримінованого злочину та суперечило б завданню кримінального провадження щодо забезпечення дієвості процесу.

Так, не погодившись із даною ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2026, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_9 подали спільну апеляційну скаргу, у якій просили застосувати до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби, в період з 23:00 год. до 06:00 год. за адресою проживання останньої: АДРЕСА_2 , з покладенням на підозрювану додаткових обов`язків: з`являтися на виклики слідчого, прокурора та суду, повідомляти про зміну місця проживання та роботи.

Апеляційну скаргу мотивують тим, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, має місце невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам, викладеним у клопотанні та додатках до нього. Зокрема, слідчим суддею не враховано відсутність достатніх доказів для ствердження про реальне існування ризиків, які виправдовують необхідність взяття особи під варту, належним чином не досліджено обґрунтованість повідомлення про підозру, не взято до уваги особисті характеристики підозрюваної, а також не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити мету кримінального провадження, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню.

Зазначають, що слідчим суддею, при обранні підозрюваній запобіжного заходу у вигляді взяття під варту не враховано вимоги Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини.

Крім того, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя не обґрунтував належним чином та не розглянув можливості застосування альтернативних видів запобіжних заходів менш суворого характеру, які б змогли забезпечити досягнення мети кримінального провадження.

Окремої уваги заслуговує той факт, що слідчим суддею не враховано належним чином, що негативних характеристик підозрюваної немає, також не враховано упереджену позицію по відношенню до ОСОБА_8 з боку органу досудового розслідування та прокуратури, оскільки визначений прокурором розмір застави 10 000 000 грн. як альтернативний триманню під вартою запобіжний захід жодним чином не обґрунтований.

В апеляційній скарзі прокурор Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2026 про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого ОСОБА_10 про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб з визначенням застави 3004 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 10 000 000 грн. У випадку внесення застави покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню на підставі п. 2, 3 ч. 1 ст.ст. 411, 412 КПК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Як зазначає прокурор в доводах апеляційної скарги, враховуючи те, що ОСОБА_8 підозрюється у тяжкому корупційному злочині, який вона вчинила повторно, оскільки 01.08.2024 надіслано до Вінницького міського суду обвинувальний акт, який перебуває на розгляді за вчинення аналогічних злочинів, санкція передбачає реальну міру покарання, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки. Злочин безпосередньо пов`язаний з виконанням службових обов`язків та використання службового становище.

Сума отриманої неправомірної вигоди становила 4600 доларів США, що еквівалентно, станом на момент вчинення кримінального правопорушення, 190 946 гривень. При проведенні обшуку за місцем офісу ОСОБА_8 виявлено та вилучено 1600 доларів США.

Крім того, ОСОБА_8 вчинила вказаний злочин за попередньою змовою, групою осіб, а саме з ОСОБА_11 , у якої за місцем проживання вилучено близько 220 000 доларів США, що еквівалентно станом на момент обшуку 9 513 086 гривень, та 919 000 гривень, що свідчить про наявність у неї фінансових можливостей, а тому слід визначити ОСОБА_8 заставу у розмірі 3004 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином застава в розмірі 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень не здатна забезпечити виконання покладених на підозрювану процесуальних обов`язків, а тому найбільш дієвим відповідно до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 182 КПК України буде визначення застави у розмірі 3004 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з метою запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечення її належної процесуальної поведінки та виконання покладених обов`язків, водночас слідчий суддя, частково задовольняючи клопотання слідчого, зазначених обставин не врахував.

Колегія суддів, вислухавши думку захисника ОСОБА_7 та підозрюваної ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовільнити, заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, позицію прокурора, який підтримав власну апеляційну скаргу, заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисників, дослідивши матеріали судової справи та вивчивши мотиви апеляційної скарги, прийшла до висновку, що в апеляційній скарзі захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 та апеляційній скарзі прокурора, слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2026 відповідає.

Оскільки кожна кримінальна справа має унікальні фактичні обставини, суд не має права діяти за шаблоном чи формально, а зобов`язаний ухвалювати рішення, які є персоніфікованими, із врахуванням індивідуальних особливостей справи, конкретного обвинуваченого та специфіки доводів сторін у межах відповідного провадження.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів судової справи було встановлено, що відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 № 2961-IV зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2961) визначено основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності.

Відповідно до ст. 1 Закону інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими порушеннями, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно ст. 3 Закону основними завданнями законодавства України з питань реабілітації осіб з інвалідністю є створення умов для усунення обмежень повсякденного функціонування осіб з інвалідністю, відновлення і компенсації їх порушених або втрачених здатностей до побутової, професійної, суспільної діяльності; визначення основних завдань системи реабілітації осіб з інвалідністю, видів і форм реабілітаційних заходів.

Крім того, відповідно до ст. 7 цього Закону залежно від ступеня стійкого обмеження повсякденного функціонування, спричиненого стійким обмеженням повсякденного функціонування, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими порушеннями, при взаємодії із зовнішнім середовищем, особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Відповідно до «Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи» затверджене постановою Кабінету Міністрів України №1338 від 15.11.2024 (далі Положення) встановлено, що з 1 січня 2025 року експертиза щодо встановлення інвалідності відповідно до законодавства для повнолітніх осіб проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи, до складу яких можуть входити лікарі, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи, а також Центром оцінювання функціонального стану осіб. Крім того, проведення оцінювання повсякденного функціонування особи організовується в кластерних та надкластерних закладах охорони здоров`я.

Згідно п. 9 Положення про експертні команди, окрім іншого формують результати оцінювання на підставі відомостей про стан здоров`я особи, зокрема обов`язково на підставі тих, що містяться в електронній системі охорони здоров`я, та в медичній документації, що була внесена до електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи в сканованому вигляді лікарем, який направив на проведення оцінювання; встановлюють групи (підгрупи) інвалідності, фіксують причини та час її настання відповідно до підтверджувальних документів; встановлюють ступінь втрати професійної працездатності; вносять до електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи протокол та рішення про проведене оцінювання в електронній формі в установленому законодавством порядку та ін.

Таким чином, встановлення інвалідності, як процес медичного констатування та юридичного закріплення наявності втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист, передбачає проходження пацієнтом низки процедурних етапів зазначених вище.

Названі етапи є логічно послідовними та взаємодоповнюючими, а кожен із суб`єктів, який має безпосередній стосунок до їх реалізації, виконує та здійснює контроль (керує) за певною ділянкою роботи, наслідком якої є створення конкретного медичного документа (групи документів), який має юридичне значення та створює передумови для проходження наступного етапу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , надаючи послуги лікаря загальної практики сімейної медицини, будучи згідно з ч. 3 ст. 18 КК України, Закону України «Про державну службу» службовою особою, діючи умисно, з корисливим мотивом та метою отримання неправомірної вигоди, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в середині лютого 2025 року в ході розмови по месенджеру «Ватсап» із ОСОБА_12 , запропонувала останньому підписати з нею декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, та повідомила ОСОБА_12 , що за умови надання медичних документів та неправомірної вигоди в розмірі до 4600 доларів США вона допоможе вирішити питання про встановлення йому групи інвалідності.

Вважаючи дії ОСОБА_8 по висловленню вимоги про необхідність надання їй неправомірної вигоди кримінально-протиправними, ОСОБА_12 звернувся до правоохоронних органів із письмовою заявою про учинення кримінального правопорушення та був залучений ними до конфіденційного співробітництва та, у подальшому, діяв під їх контролем.

Так, 11.06.2025 ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з завідувачем неврологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня № 1» ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою незаконного збагачення, в ході особистої зустрічі з ОСОБА_12 за місцем роботи у своєму офісі за адресою м. Вінниця, вул. Політехнічна, 12, повідомила останньому, що потрібно надати їй перелік медичних та особистих документів, а також неправомірну вигоду в розмірі 4000 Євро, або суму еквівалентну в доларах, що становить 4600 доларів США для встановлення ІІ групи інвалідності. В ході розмови ОСОБА_8 також повідомила, що ОСОБА_12 необхідно буде пройти два фіктивних стаціонарних лікування у одному з медичних закладів м. Вінниця, у зв`язку із чим ОСОБА_8 в електронній медичній системі «Helsi» сформувала направлення на госпіталізацію ОСОБА_12 .

На виконання контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, ОСОБА_12 під контролем працівників правоохоронних органів передав особисто з рук в руки 12.06.2025 ОСОБА_8 в її офісі, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Політехнічна, 12, грошові кошти в розмірі 4600 доларів США (станом на 12.06.2025 згідно курсу Національного банку України еквівалентна 190 946 грн.) за оформлення ІІ групи інвалідності, частину з яких остання мала надати лікарям однієї з експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи м. Вінниця та лікарю за оформлення фіктивного стаціонарного лікування без його фактичної присутності.

Після цього, ОСОБА_8 перебуваючи у злочинній змові з завідувачем неврологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня № 1» ОСОБА_11 , 20.08.2025, привела ОСОБА_12 до зазначеного медичного закладу, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 96, де останній зайшов в кабінет до завідуючої неврологічним відділенням ОСОБА_11 , якій повідомив, що «він від ОСОБА_8 », на що ОСОБА_11 відповіла, що йому необхідно пройти стаціонарне лікування без фактичної госпіталізації протягом 8 днів.

У подальшому, після проходження ОСОБА_12 фіктивного стаціонарного лікування без фактичної госпіталізації, ОСОБА_11 , в невстановлений досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше 28.08.2025, склала та видала завідомо неправдивий офіційний документ - «медичну картку стаціонарного хворого клінічного неврологічного відділення № 6904», який здатний спричинити наслідки правового характеру, а саме можливість реалізації ОСОБА_12 прав у сфері охорони здоров`я та соціального забезпечення, в якому зазначила завідомо неправдиві відомості про проведення обстеження та перебування ОСОБА_12 на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня № 1» терміном 8 днів, завіривши власним підписом та відтиском особистої печатки лікаря.

Крім того, ОСОБА_8 , надаючи послуги лікаря загальної практики сімейної медицини, будучи згідно з ч. 3 ст. 18 КК України, Закону України «Про державну службу» службовою особою, діючи умисно, з корисливим мотивом та метою отримання неправомірної вигоди, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в середині лютого 2025 року в ході розмови по месенджеру «Ватсап» із ОСОБА_12 , запропонувала останньому підписати з нею декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, та повідомила ОСОБА_12 , що за умови надання медичних документів та неправомірної вигоди в розмірі до 4600 доларів США зможе здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щодо встановлення групи інвалідності.

Вважаючи вимоги ОСОБА_8 щодо надання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, кримінально-протиправними, ОСОБА_12 звернувся до правоохоронних органів із письмовою заявою про учинення кримінального правопорушення та був залучений ними до конфіденційного співробітництва та у подальшому діяв під їх контролем.

Так, 11.06.2025, в ході особистої зустрічі за місцем роботи ОСОБА_8 в офісі за адресою м. Вінниця, вул. Політехнічна, 12, остання повідомила ОСОБА_12 , що потрібно надати їй перелік медичних та особистих документів, а також неправомірну вигоду в розмірі 4000 Євро, або суму еквівалентну в доларах, що становить 4600 доларів США для встановлення ІІ групи інвалідності. Також, в ході розмови ОСОБА_8 повідомила, що ОСОБА_12 необхідно буде пройти два фіктивних стаціонарних лікування у одному з медичних закладів м. Вінниця.

На виконання контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, ОСОБА_12 під контролем працівників правоохоронних органів передав особисто з рук в руки 12.06.2025 ОСОБА_8 в її офісі, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Політехнічна, 12, грошові кошти в розмірі 4600 доларів США (станом на 12.06.2025 згідно курсу Національного банку України еквівалентна 190 946 грн.) за оформлення ІІ групи інвалідності, частину з яких, як повідомила сама ОСОБА_8 , вона має надати лікарям однієї з експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи м. Вінниця. Крім того, ОСОБА_8 повідомила ОСОБА_12 , що через знайомих оформить фіктивне стаціонарне лікування без його фактичної присутності.

Як зазначено слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні, після цього, 20.08.2025, ОСОБА_12 , на виконання попередньої домовленості із ОСОБА_8 , разом з нею прийшов до приміщення КНП «Вінницька міська клінічна лікарня №1» за адресою м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 96, де ОСОБА_12 в подальшому зайшов в кабінет до завідуючої неврологічним відділенням ОСОБА_11 , якій повідомив, що «він від ОСОБА_8 », на що ОСОБА_11 повідомила, що йому необхідно пройти стаціонарне лікування без фактичної госпіталізації протягом 8 днів. Після чого, ОСОБА_11 зробила ОСОБА_12 направлення на «фіктивну» госпіталізацію.

У подальшому, після проходження ОСОБА_12 фіктивного стаціонарного лікування без фактичної госпіталізації, ОСОБА_11 , в невстановлений досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше 28.08.2025, склала та видала завідомо неправдивий офіційний документ - «медичну картку стаціонарного хворого клінічного неврологічного відділення № 6904», який здатний спричинити наслідки правового характеру, а саме можливість реалізації ОСОБА_12 прав у сфері охорони здоров`я та соціального забезпечення, в якому зазначила завідомо неправдиві відомості про проведення обстеження та перебування ОСОБА_12 на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня № 1» терміном 8 днів, завіривши власним підписом та відтиском особистої печатки лікаря.

Далі, в ході розмов та зустрічей, ОСОБА_8 повідомила ОСОБА_12 , що всі документи готові, і йому потрібно лише чекати дати призначення комісії щодо встановлення групи інвалідності.

26 лютого 2026 року о 20 год. 00 хв. ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 615 КПК України.

26 лютого 2026 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 3 ст. 368 КК України, тобто в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди;

- ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто в одержанні неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимагання такої вигоди.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції бере до уваги практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, колегія судів зазначає, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Підозра ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000491 від 28.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України, обґрунтовується наступними доказами:

- заявою про вчинення кримінального правопорушення від 28.03.2025;

- протоколами допитів свідка ОСОБА_12 від 29.03.2025, 11.06.2025, 12.06.2025, 21.11.2025;

- протоколом огляду особи та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових коштів від 12.06.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД №9/25-499т від 26.06.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД №9/25-498т від 26.06.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД №9/25-496т від 25.06.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД №9/25-495т від 25.06.2025;

- протоколом за результатами проведення НСРД №9/25-494т від 25.06.2025;

- протоколом обшуку від 26.02.2026;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26.02.2026;

- повідомленням про підозру від 26.02.2026;

- інших матеріалів кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції, що наданих доказів достатньо для того, щоб прийти до висновку, що підозра щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованих їй кримінальних правопорушень обґрунтована.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Зокрема, при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання колегія суддів приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області правильно обрав підозрюваній запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду бере до уваги, що на розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 , де остання обвинувачується у вчиненні аналогічних злочинів.

Апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні тяжких злочинів (ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України), за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років та від трьох до восьми років відповідно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявний ризик того, що, усвідомлюючи суворість можливого покарання, підозрювана може умисно ухилятися від органів досудового розслідування та суду.

Суворість санкції є одним із чинників, що обґрунтовує побоювання ухилення, і повинна оцінюватися судом у сукупності з іншими обставинами справи.

Суд також враховує, що у даному кримінальному провадженні підозрювана можливо діяла у співучасті з іншими особами, показання яких можуть мати суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи та прийняття законного рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих чи інших учасників кримінального провадження.

При цьому положення ст. 23 КПК України закріплюють принцип безпосередності дослідження доказів у суді, згідно з яким показання свідків повинні бути отримані судом у відкритому судовому засіданні.

Саме тому збереження їхньої процесуальної незалежності та вільного волевиявлення під час допиту є необхідною гарантією дотримання прав сторін та засад справедливого судового розгляду.

З огляду на процесуальний статус зазначених осіб та тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, суд вважає обґрунтованим існування ризику незаконного впливу на свідків, який має бути врахований при визначенні запобіжного заходу та умов його застосування.

Більше того, суд апеляційної інстанції звертає особливу увагу на те, що у кримінальному провадженні, окрім підозрюваної, можуть бути наявні інші особи, що свідчить про груповий характер інкримінованих дій та взаємопов`язаність доказової бази щодо кожного з учасників.

За таких обставин існує об`єктивний ризик узгодження позицій між співучасниками з метою мінімізації власної кримінальної відповідальності або уникнення покарання. Такий ризик може проявлятися у попередньому погодженні змісту показань, зміні раніше наданих пояснень, спотворенні фактичних обставин події, створенні штучних версій захисту або впливі один на одного з метою формування взаємовигідної лінії поведінки.

З огляду на те, що показання кожного мають істотне доказове значення для встановлення об`єктивної істини у справі, можливість їх узгодження чи коригування створює реальну загрозу повному, всебічному та неупередженому дослідженню обставин кримінального правопорушення.

Крім того, наявність спільного інтересу в уникненні кримінальної відповідальності об`єктивно підвищує ймовірність вчинення дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, у тому числі шляхом координації поведінки між підозрюваними, впливу на свідків або зміни доказової інформації.

Таким чином, сама по собі наявність інших осіб у межах одного кримінального провадження є обставиною, що посилює ризики, передбачені кримінальним процесуальним законом, та підлягає врахуванню при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Також, колегія суддів бере до уваги характер кримінальних правопорушень у яких підозрюється ОСОБА_8 , а також те що на розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 , де остання обвинувачується у вчиненні аналогічних злочинів, суд апеляційної інстанції робить висновок що вчинення злочинів пов`язаних із вимаганням та отримання неправомірної вигоди є одним із джерел її доходу, тому перебуваючи на волі ОСОБА_8 може продовжити вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що ОСОБА_8 має зареєстроване та постійне місце проживання, розлучена, раніше не судима, також враховує вік та стан здоров`я підозрюваної та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України передбачено обов`язок слідчого судді при постановленні ухвали про застосування тримання під вартою визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Разом із тим, саме те, що злочини віднесені до категорії тяжких, вимагає від суду пошуку балансу між інтересами правосуддя та правами людини: з одного боку врахування високих ризиків, притаманних такій категорії злочинів, а з іншого обов`язку забезпечити пропорційність запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїй усталеній практиці визнає, що ризик втечі особи є допустимою та достатньою підставою для обрання тримання під вартою відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У цьому контексті визначення застави як альтернативного заходу дозволяє досягти належної рівноваги, оскільки гарантує виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і водночас не створює надмірного втручання у його право на свободу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні грошових коштів у дохід держави з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Застава виступає майновою гарантією належної процесуальної поведінки особи та альтернативою триманню під вартою у випадках, коли її застосування є достатнім для запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

У даному кримінальному провадженні слідчий суддя, обираючи щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, одночасно визначив розмір застави, що відповідає вимогам закону та є альтернативним заходом, який може бути застосований у разі її внесення. Таким чином, твердження захисників про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував найсуворіший запобіжний захід, є необґрунтованими, оскільки законодавець прямо передбачає можливість поєднання тримання під вартою та застави як альтернативного механізму.

Більше того, при обранні розміру застави суд першої інстанції вірно взяв до уваги наступні обставини.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК)

Як зазначає суд першої інстанції слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні просили визначити підозрюваній заставу у розмірі 10000000,00 грн. (десять мільйонів гривень). Однак, в чому полягає виключність випадку для визначення ОСОБА_8 застави в розмірі 10 000 000,00 грн. (десяти мільйонів гривень) клопотання не містить, та таких мотивів не наведено прокурором в судовому засіданні.

Крім того колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування щодо підозрюваної як альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 10000000,00 грн. (десяти мільйонів гривень) не підкріплені доказами сторони обвинувачення, які б свідчили про реальну можливість підозрюваної внести вказану суму коштів як заставу.

Колегія суддів також бере до уваги, що визначений судом розмір застави відповідає характеру інкримінованого діяння, особі підозрюваної, його соціальним зв`язкам та іншим обставинам, що мають значення для кримінального провадження, та є максимальним визначеним санкцією статті.

Отже, суд першої інстанції діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість ухвали.

Практика Європейського суду з прав людини, підтверджує те, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути єдиною та достатньою підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою.

А тому, Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди кожного разу оцінювати не лише тяжкість інкримінованого злочину, а й індивідуальні обставини конкретної особи, перевіряти пропорційність обмеження свободи та розглядати можливість застосування застави або інших більш м`яких заходів, які у достатній мірі забезпечать процесуальну поведінку підозрюваного.

У даному випадку слідчий суддя, обираючи запобіжний захід щодо підозрюваної ОСОБА_8 , дотримався зазначених стандартів, оскільки, з одного боку, врахував тяжкість інкримінованого діяння та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а з іншого визначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, що забезпечує дотримання принципу пропорційності.

Таким чином, суд першої інстанції фактично знайшов ту «золоту середину», яка дозволяє одночасно гарантувати інтереси правосуддя та не допустити надмірного обмеження прав підозрюваного, що цілком відповідає стандартам, закріпленим у практиці ЄСПЛ.

Отже, беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, діяв у межах наданих повноважень і відповідно до вимог національного законодавства, забезпечивши належний баланс між інтересами правосуддя і правами підозрюваного, а тому підстав для скасування ухвали немає, у зв`язку з чим її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2026, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого та до підозрюваної ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000491 від 28.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4