Провадження № 1-кс/714/40/26
У Х В А Л А

"27" січня 2026 р. м. Герца

Слідчий суддя Герцаївського районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 ,-

за участю: секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
власника майнаОСОБА_4
адвокатаОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, посилаючись на те, що громадянин Болгарії ОСОБА_4 , 22 січня 2026 року о 19 год. 00 хв. на міжнародному пункті пропуску «Порубне», що у с. Тереблече Чернівецького району перевозив в автомобілі марки «Ауді» реєстраційний номер НОМЕР_1 ніж з ознаками холодної зброї.

Під час огляду місця події в останнього було виявлено та вилучено вказаний ніж та автомобіль марки «Ауді» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відомості про вказане правопорушення були внесенні 22 січня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000225 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та розпочато досудове розслідування.

З посиланням на те, що вказаний автомобіль визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні, який в силу п.4 ч.1 ст. 96-2 КК України підлягає спеціальній конфіскації, прокурор просив накласти на нього арешт.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з посиланням на обставини викладені у ньому. Також зазначив, що органом досудового розслідування наразі проводяться слідчі-розшукові дії щодо встановлення достатніх доказів для обґрунтованої підозри винних осіб у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а тому з метою виконання завдань кримінального провадження є необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

Власник майна ОСОБА_4 у своєму поясненні послався на те, щоніж який було виявлено під час митного контролю він придбав в Болгарії у крамниці декілька років потому, який возив із собою у автомобілі для нарізання хліба, продуктів. За його згодою працівниками митниці та поліції було оглянуто транспортний засіб, які у свою чергу вилучили ніж, а автомобіль опечатали та помістили на майданчик. Про те, що означений ніж може бути можливо холодною зброєю не знав. В України буває не перший раз, у законний спосіб перетинав кордон, а ніж постійно був в автомобілі й при цьому ніхто з працівників митниці, поліції, жодного разу не вказували на можливі які-небудь порушення через зберігання ним ножа в автомобілі. Оскільки працівники поліції вилучили в нього автомобіль, то його позбавлено права користуватися автомобілем та повернутися до дому, через що вимушений зняти житло. Тому, просив повернути йому транспортний засіб.

Захисник ОСОБА_5 як представник власника майна, проти задоволення клопотання прокурора заперечував та просив відмовити в задоволені клопотання щодо накладення арешту на автомобіль марки «Ауді» реєстраційний номер НОМЕР_1 посилаючись на те, що останній не є предметом кримінального правопорушення відомості щодо якого внесено до ЄРДР. Окрім того, у клопотанні не викладено обставини того, що автомобіль є майном до якого може бути застосовано конфіскація чи то спеціальна конфіскація.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання письмові докази, слід зазначити про наступне.

Відповідно до ч.1 та п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, метою якого є досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою : 1) забезпечення збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди та можу бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям речових доказів зазначених у статті 98 цього Кодексу.

За правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

В свою чергу, п.п.1 та 3 ч.2 ст. 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна, прокурор як на правову підставу свого клопотання послалася саме на необхідність накладення арешту на майно за для забезпечення збереження речового доказу та можливої спеціальної конфіскації.

Нормою ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих до клопотання матеріалів, 22 січня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено повідомлення про кримінальне правопорушення за № 0000225 й розпочате досудове розслідування за ч. 2 ст. 263 КК України.

У поданому до суду клопотанні прокурор вказує на те, що автомобіль марки «Ауді» реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом кримінального правопорушення, оскільки у ньому було виявлено ніж з ознаками холодної зброї.

З огляду на відомості які були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо наведених вище обставин, ураховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення - ч. 2 ст. 263 КК України, то саме ніж який був виявлений під час огляду місця події є предметом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 263 КК України.

Ураховуючи наведене, оскільки зазначене у клопотанні прокурора майно автомобіль марки «Ауді» реєстраційний номер НОМЕР_1 не може бути предметом кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, то визнання його слідчим згідно постанови від 22 січня 2026 року речовими доказами в означеному кримінальному провадженні є сумнівним.

У своєму клопотанні прокурором також не наведено достатніх підстав чи розумних підозр вважати, що автомобіль марки «Ауді» реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Окрім того, суд вважає, що визнання майна речовими доказами в цьому кримінальному провадженні не може бути безумовною підставою для накладення арешту.

За положеннями статті 173 КПК України арешт на майно може бути накладений за відповідним клопотанням в разі якщо особа, що його подала, доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини другої статті 170 цього Кодексу.

Втім, клопотання прокурора не мітить доводів стосовно можливого настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженні у разі незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а здобуті органом досудового розслідування докази, жодним чином не доводять, що вищезазначене майно зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та момент судового розгляду жодній особі не висунута підозра.

Відповідно до ст. 1 «Додаткового протоколу» до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 20.11.1952 року (Париж), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v.Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

За наведених вище обставин, накладення арешту на майно у даному випадку може призвести до незаконного позбавлення власника права володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що є неприпустимим, а відтак у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на спірний автомобіль слід відмовити.

Посилання прокурора на ст. 96-2 КК України є суто формальним, оскільки стаття 263 КК України не міститься у переліку кримінальних правопорушень зазначених у ч. 1 ст. 96-1 КК України, а тому за вчинення даного кримінального правопорушення спеціальна конфіскація не застосовується. Окрім того, згідно санкції ч. 2 ст. 263 КК України також не передбачено конфіскацію майна, як додаткове покарання.

Керуючись ст.ст. 110, 131, 170, 171, 173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - відмовити.

Автомобіль марки «Ауді» реєстраційний номер НОМЕР_1 який належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Болгарії, мешканець м. Варна, повернути останньому як законному володільцеві.

Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України ухвала слідчого судді в частині повернення майна підлягає негайному виконанню після її оголошення.

В порядку вимог ч. 4 ст.535 КПК України зобов`язати орган, на який покладено обов`язок виконання зазначеної ухвали, повідомити суд про його виконання.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького апеляційного суду протягом 5-ти днів.

Повний текст ухвали складений «30» січня 2026 року.

Слідчий суддя :