Номер провадження:1-кп/521/620/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Хаджибейського районного суду м.Одеси перебуває зазначене кримінальне провадження, судовий розгляд триває, судом досліджуються докази.

Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених, посилаючись на тяжкість висунутого обвинувачення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на цей час не зменшилися та продовжують існувати, оскільки строк тримання під вартою обвинувачених спливає.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора, зазначивши, що наведені ризики суттєво зменшилися, а деякі зникли, тому просив зменшити раніше визначений розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого адвоката.

Захисник ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на відсутність у такому ступеню ризиків, зазначених прокурором, обрати більш м`який запобіжний захід стосовно обвинуваченого у вигляді домашнього арешту або зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого адвоката.

Вислухавши думки сторін, вивчивши клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Під час розгляду питання доцільності продовження дії запобіжного заходу оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК. Згідно ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється - є однією з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

ОСОБА_4 є громадянином Казахстану, проживав у м.Одеса, офіційно не одружений, відомості про наявність родини й утриманців відсутні, зі слів має дружину та неповнолітніх дітей, офіційно не працював, проходив військову службу, раніше не судимий.

ОСОБА_5 громадянин України, проживає в м.Одеса, неодружений, відомості про наявність родини й утриманців відсутні, не працює, раніше не судимий.

З урахуванням наявності існування наведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, виникла необхідність у вирішенні питання щодо продовження дії строку запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 Рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 Рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 Рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).

Виходячи з характеру та обставин інкримінованих злочинів, беручи до уваги осіб обвинувачених, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, можна дійти висновку про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою надасть можливість запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими своїх обов`язків та відсутні підстави для обрання стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, як наполягає сторона захисту. Таким чином, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе гарантувати належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та перешкодити ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При цьому суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Що стосується зменшення розміру визначеного розміру застави обвинуваченим, суд приходить до наступних висновків.

На стадії досудового розслідування до обвинувачених було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що був дієвим важелем для процесуального впливу на поведінку останнього.

Ухвалою суду від 23.12.2025 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим та визначено розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 454200 ( чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Ухвалою суду від 26.01.2026 року у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 в частині визначення розміру застави у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України було відмовлено.

Судом встановлено, що адвокатами не зазначені обставини, які можуть вплинути на зменшення раніше визначеного розміру застави судом та зміни застосованого запобіжного заходу. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення раніше визначеного розміру застави.

Керуючись ст.ст. 315, 176,177, 183, 193,194, 196,198 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів до 19 квітня 2026 року включно кожному без зміни визначеного розміру застави.

Ухвала суду про продовження дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1