ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/480/26 Справа № 195/611/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000071, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вищетарасівка, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, пенсіонера, маючого середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено йому покарання: за ч. 4 ст.185 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років; за ч. 2 ст. 190 КК України, у вигляді обмеження волі на строк 2 (двох) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років.

На підставі вимог ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним за наступних обставин.

28 березня 2025 року приблизно о 12 годині 00 хвилин громадянин ОСОБА_6 , знаходився в якості гостя у будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з дозволу господаря ОСОБА_9 , та, спілкуючись між собою, вживали алкогольні напої. Після вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_6 щоб той допив алкогольний напій та йшов до себе додому, а сам пішов відпочивати в окрему кімнату вищевказаного будинку. Після чого, ОСОБА_6 , допивши алкогольний напій, вийшов з даного будинку на територію вищевказаного домоволодіння, де, проходячи повз господарської будівлі гаражу помітив, що навісний замок на воротах вказаного гаражу не зачинений. В цей час, у ОСОБА_6 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, та усвідомлював, що в Україні введений воєнний стан Указом Президента України від 24.02.2022 року за № 64/2022 зі змінами, дію якого продовжено на момент вчинення злочину, в порядку передбаченим ст. 6 Законом України «Про правовий режим воєнного стану», який є особливим правовим режимом, раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення будь-якого чужого майна, яке можна продати, належного ОСОБА_9 , яке зберігалося в приміщенні даного гаражу, поєднане із проникненням до даного іншого приміщення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в цей же день, тобто 28 березня 2025 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, перебуваючи в умовах правового режиму воєнного стану, підійшов до господарської будівлі гаражу, розташованого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де усвідомлюючи, що власник домоволодіння ОСОБА_9 заснув в приміщенні кімнати будинку за даною адресою та будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, переслідуючи мету наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вчинення механічних дій, зняв незачинений навісний замок, тим самим відчинив ворота гаражу та проник в середину приміщення гаражу, де виявив та викрав лобзик електричний марки «ZENIT» модель «ЗПЛ-980» та шліфувальну машину кутову акумуляторну марки «Revolt» модель «AG 20/125M», які поклав до власного поліетиленового пакету, що мав при собі та виніс їх із приміщення гаражу за межі території вказаного домоволодіння, тим самим з місця вчинення злочину зник із викраденим чужим майном та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3414,60 грн.

Крім того, 31 березня 2025 приблизно о 09 годині 00 хвилин громадянин ОСОБА_6 , знаходився за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього повторно виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме шліфувальною машиною, яка належить ОСОБА_10 , на праві приватної власності.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_6 в цей же день, тобто 31 березня 2025 року о 10 годині 00 хвилин, прибув за місцем проживання ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та використовуючи довірчі, дружні стосунки, які склалися між ним та ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи на меті в подальшому повертати потерпілому належне йому майно, зловживаючи довірою, під вигаданим приводом звернувся до ОСОБА_10 з проханням надати йому для тимчасового користування шліфувальну машину, при цьому висловив неправдиве зобов`язання повернути її, на що потерпілий, будучи помилково впевненим у сумлінності дій ОСОБА_6 надав свою згоду і передав належну йому шліфувальну машину електричну орбітальну марки «Tekway» моделі «TW-BS35050».

Отримавши вказану шліфувальну машину, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник та в подальшому реалізував дане майно, виручені кошти витратив на власні потреби.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_6 , незаконно, повторно заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму, та розпорядився незаконно набутим шахрайським шляхом майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану та заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобовязати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд, в порушення вимог ст. 61 КК України, при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі, не врахував, що обвинувачений 1959 року народження і на час ухвалення судом вироку, є особою пенсійного віку (60 років), а так само є пенсіонером, тому такий вид покарання, як обмеження волі, до нього не може бути застосований.

Прокурор вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню ОСОБА_6 буде покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Заслухавши прокурорів, які просили задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого, який також підтримав апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, суд вважає, що вони заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці та не може бути застосовано, в тому числі до осіб, що досягли пенсійного віку.

Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі, не врахував, що обвинувачений 1959 року народження і на час ухвалення судом вироку, є особою пенсійного віку (60 років), а так само є пенсіонером, а тому, такий вид покарання, як обмеження волі, до нього не може бути застосований.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначає принципи, засади і механізми, в тому числі, призначення, перерахунку і виплати пенсій та встановлює пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

За загальними правилами, відповідно до ст. 26 вищезазначеного Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60, 63, 65 років за наявності або відсутності певного страхового стажу, визначеного цією статтею.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_6 на момент постановлення оскарженого вироку був особою, що досягла пенсійного віку, проте, оскаржуваним вироком судом першої інстанції вказаний факт не був врахований, у зв`язку з чим призначив покарання останньому у вигляді обмеження волі, що суперечить вищезазначеній статті Загальної частини КК України.

Отже, вимоги апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 у цьому випадку покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, є прийнятними.

З огляду на вимоги ст. 50, 65 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, дані про його особу, який силу ст. 89 КК України раніше не судимий. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття. Обставиною, яка його обтяжує, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, за наведених обставин в їх сукупності, обвинуваченого ОСОБА_6 слід вважати засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме такий вид та розмір покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення, сприятиме перевихованню та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування закону, який підлягає застосуванню.

За вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок в частині призначення покарання ОСОБА_6 скасувати та постановити в цій частині свій вирок.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу начальника Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_5 , - задовольнити.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000071, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набуває чинності з дня проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4