УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/151/26

13 лютого 2026 року м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області

в особі слідчого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє як представник ОСОБА_4 , щодо незаконного позбавлення волі в порядку ч.2 ст.206 КПК України загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини,

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2026 року в провадження слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , яка діє як представник ОСОБА_4 , щодо незаконного позбавлення волі в порядку ч.2 ст.206 КПК України загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини.

В обґрунтування скарги вказує, що ОСОБА_4 , яка є дружиною ОСОБА_5 , заявила, що 11 січня 2026 року її чоловіка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було безпідставно затримано та викрадено по вул.Замкова в м.Рівне із застосуванням фізичної сили працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 без присутності працівників поліції. Обставини позбавлення волі йому повідомлено не було, як і не пред`явлено посвідчень та причин такої протизаконної поведінки відносно позбавлення волі. Військового обліку її чоловік не порушував, в розшуку не перебував. Його безпідставно позбавили волі і примушували підписати медичні документи, на його скарги і прохання ніхто не реагував. Його було доставлено на проходження ВЛК по АДРЕСА_1 , а потім було доставлено в супроводі конвою до військової частини НОМЕР_1 , де він на даний час перебуває. Його життю і здоров`ю загрожує реальна небезпека, оскільки такі особи не зважали на те, що в нього є ряд хвороб, зокрема: пупкова грижа, невправима пупкова грижа і він потребує негайного оперативного втручання. Її чоловік пред`являв медичні документи працівникам ТЦК, ВЛК, у військовій частині НОМЕР_1 , але ніхто на них не зважав. На даний час він погано себе почуває, перебуває в польових умовах, спить на землі, не може сам навіть нагнутися, щоб одягти черевики. Хвороба загострилась ще більше, він погано себе почуває, однак ніхто не надає йому медичну допомогу і направлення на термінове хірургічне втручання.

Вказує, що посадові особи фактично позбавили його волі та залишають у стані, що загрожує його життю. Такі дії повністю суперечать закону і є неправомірними, та злочинними. В діях таких осіб наявні ознаки кримінальних правопорушень, зокрема, незаконне позбавлення волі особи; утримання проти волі, порушення процедур затримання особи, залишення особи, яка потребує медичної допомоги в небезпеці для життя. Такі особи зловживаючи владою та своїм службовим становищем утримують його під конвоєм в рабських умовах, що прирівнюються до полону і тортур.

Зазначає, що з 11 січня 2026 року до сьогоднішнього дня злочин триває.

Також вказує, що відносно неправомірних дій було подано скаргу в МОУ та поліцію, але інформації їй не надають про підстави перебування її чоловіка у вказаних умовах.

Зазначає, що його затримання відбулося з грубим порушенням прав та свобод людини і громадянина і вже тривалий час, проти своєї волі, особа знаходиться під вартою озброєних людей всупереч вимогам ч.2 ст.28, ст.29 і 62 Конституції України, а також низки міжнародних актів, які є частиною національного законодавства України.

На підставі наведеного, просить зобов`язати: 1. Начальника полігону ГУ ДСНС України у Рівненській області (Військовий полігон в/ч НОМЕР_1 , де на даний час перебуває ОСОБА_5 і якого протизаконно було позбавлено волі за участю працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 і під примусом із застосуванням фізичної сили було позбавлено волі, піддано примусу та жорстокому утриманню прирівняного до тортур та полону, який утримується безпідставно під вартою проти своєї волі по даний час та якому завдано фізичного болю і моральних страждань і якому не надається необхідна термінова медична допомога негайно доставити його до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Зобов`язати вказаних осіб, де він перебуває надати всі документи, які стали підставою для його затримання, утримання та позбавлення волі чи підтвердження підстав його перебування у вч НОМЕР_1 ; 2. Доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в цій заяві щодо вчинення кримінального злочину/правопорушення, який підпадає під кваліфікацію статті 146 КК України (незаконне позбавлення волі або викрадення людини), але не виключно а також інші, супутні кваліфікації, зокрема перевищення влади та службових повноважень, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та негайно відшукати та доставити його до слідчого судді для з`ясування підстав порушення прав людини та незаконного затримання, утримання та позбавлення свободи у разі ухилення від цього причетних до позбавлення волі особи; 3. Забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та надати йому термінову медичну допомогу у разі підтвердження в судовому засіданні фактів потребування такої допомоги та застосування фізичної сили та психологічного насилля та вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством; 4. За результатами розгляду обставин незаконного тримання ОСОБА_5 звільнити його, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи з метою недопущення порушення загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини.

В судове засідання скаржник не з`явилась, ОСОБА_5 в судове засідання не доставлено, від Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону на адресу суду надійшла копія витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2026 №11 про призначення ОСОБА_5 на посаду курсанта військової частини.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали справи, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Зі змісту вказаних норм Кодексу вбачається, що розгляду в порядку ст.206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин, а зокрема у разі затримання особи та її утримання в межах кримінального провадження за відсутності відповідного рішення суду.

При цьому слідчий суддя враховує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Тобто, службові (посадові) особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснюють повноваження, у даному випадку, щодо призову громадян на військову службу під час мобілізації і нормами кримінального процесуального законодавства не наділені повноваженнями на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції.

Відтак, згідно норм кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи ІНФОРМАЦІЯ_2 та військової частини НОМЕР_1 також не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції.

Разом з тим, слідчим суддею із копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2026 №11 встановлено, що солдата ОСОБА_5 , з 11 січня 2026 року, призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 11 січня 2026 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, і вважається таким, що з 11 січня 2026 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2470 гривень на місяць, шпк «солдат». Вислуга станом на 11 січня 2026 року становить календарна: 01 рік, 05 місяців, 29 днів. Наказано виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 590% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, зараховано останнього на продовольче забезпечення Інженерного містечка з 11 січня 2026 року.

Згідно наказу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_5 з 11 січня 2026 року.

Згідно ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ТЦК або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З огляду на вказану вище норму та аналізу поданих до суду письмових доказів, слідчий суддя дійшов висновку, що станом на 11.01.2026 року для ОСОБА_5 розпочався процес призову на військову службу, а тому, у розумінні вищевказаного рішення ЄСПЛ, останній має статус військовослужбовця, а отже не зазнав втручання у права та основоположні свободи, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Доказів протилежного слідчому судді не надано.

Щодо доводів скаржника про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_5 та жорстокого поводження з останнім, то на підтвердження таких доводів слідчому судді доказів не надано і слідчим суддею таких доказів під час розгляду скарги не здобуто.

Відтак, ОСОБА_5 , не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, не є особою, яка утримується під вартою, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Також за наслідками розгляду скарги, факт незаконного утримання ОСОБА_5 під вартою у військовій частині НОМЕР_1 не знайшов свого підтвердження.

Аналіз статті 206 КПК України передбачає як незаконне затримання особи - тримання особи під вартою, позбавлення свободи без судового рішення, або не звільнення з під варти після внесення застави.

Слідчий суддя констатує, що призов громадянина на військову службу під час мобілізації в особливий період не є позбавлення особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, який передбачений ст.65 Конституції України, а відтак не є незаконним утриманням особи.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ст.206 КПК України та задоволення скарги.

Як вбачається із змісту скарги та долучених до справи письмових доказів, у даному випадку має місце незгода скаржника із діями уповноважених органів, пов`язаними з мобілізацією і у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_5 службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, скаржник та безпосередньо ОСОБА_5 не позбавлені права звернутись для судового захисту також із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду.

Враховуючи вищенаведене слідчий суддя вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.206 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , яка діє як представник ОСОБА_4 , щодо незаконного позбавлення волі в порядку ч.2 ст.206 КПК України загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1