Дата документу 04.03.2026 Справа № 334/7968/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/7968/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/308/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст.126-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_10 на вирок Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 3 жовтня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який немає на утриманні неповнолітніх дітей, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

- 10.07.2007 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 18.06.2009 з Оріхівської ВК Запорізької області (№ 88), не відбувши строк покарання 9 місяців 18 діб;

- 23.12.2009 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень. Відомості про сплату штрафу відсутні;

- 15.03.2010 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнився 11.02.2011 з Каменської ВК Запорізької області (№101) у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- 10.11.2011 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі. Звільнився 09.01.2014 з Дружелюбівської ВК Запорізької області (№1) у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- 26.05.2015 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 17.07.2015 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнився 11.05.2017 з Веселовської ВК Запорізької області (№55), не відбувши строк покарання 1 рік 9 днів;

- 15.04.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяць позбавлення волі;

- 03.03.2020 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 11.10.2021 з Оріхівської ВК Запорізької області (№88), не відбувши строк покарання 7 місяців 29 днів.

- 07.02.2025 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ст. 390-1 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком терміном 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України на обвинуваченого покладено обов`язки.

Направлено ОСОБА_7 для проходження програми для кривдників, відповідно до ст. 91-1 КК України.

Зарахувано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09.07.2025 року по 03.10.2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироку законної сили змінено запобіжний захід відносно ОСОБА_7 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно матері ОСОБА_9 , з якою він спільно проживає, а саме: постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2024 у справі № 334/2975/24; постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2024 у справі № 334/3174/24; постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2024 у справі № 334/2958/24 та постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2024 у справі № 334/3707/24, вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.

ОСОБА_7 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення приписів Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція), вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 15 липня 2024 року в період часу з 21 години 00 хвилин по 22 годину 10 хвилин, знаходячись за місцем спільного мешкання з матір`ю ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, вчинив відносно ОСОБА_9 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах нецензурними словами, які принижують честь і гідність потерпілої погроз завдання тілесних ушкоджень потерпілій та фізичного насильства, яке виразилось у завданні одного поштовху по тілу потерпілої, що призвело до фізичних психологічних страждань та погіршення якості життя.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, а саме: домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних, психологічних страждань та погіршення якості життя.

Крім того встановлено, що ОСОБА_7 проживає спільно зі своєї матір`ю - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у приміщенні кв. АДРЕСА_2 , тобто перебуває у сімейних відносинах. Разом з тим, ОСОБА_7 , має схильність до вживання алкогольних напоїв, починаючи з 24.09.2024 став на шлях систематичного вчинення психологічного насильства стосовно ОСОБА_9 в межах їх сумісного місця проживання.

Так, ОСОБА_7 , нехтуючи честю та гідністю ОСОБА_9 , неодноразово вчиняв відносно неї домашнє насильство психологічного характеру у вигляді словесних образ, погроз, приниження, залякувань, в зв`язку із чим остання була змушена звертатись із заявами до поліції та за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_7 складено протоколи про вчинення адміністративних правопорушень.

01.09.2024 приблизно о 09:00 ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні кв. АДРЕСА_2 вчинив насильство психологічного характеру стосовно своєї матері - ОСОБА_9 , що виражалося у висловлюванні на адресу останньої грубою нецензурною лайкою, у зв`язку з чим працівниками ДОП СП ВП № 3 Пологівського РВП ГУ НП в Запорізькій області складено адміністративний протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП серії ВАВ № 905425. За результатами розгляду вказаного протоколу 24.09.2024 постановою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/7285/24 ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_9 .

Крім того, 14.03.2025 приблизно о 18:30 ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні кв. АДРЕСА_2 , повторно протягом року вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно своєї матері - ОСОБА_9 , а саме: кинув виделку в обличчя, ображав грубою нецензурною лайкою, принижував людську гідність, честь, повагу, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду фізичному та психологічному здоров`ю останній, у зв`язку з чим працівниками СПДН ВП ЗРУП ГУ НП в Запорізькій області складено адміністративний протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП серії ВАД №427441. За результатами розгляду вказаного протоколу 04.04.2025. постановою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/2334/25 ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_9 .

Також, 07.04.2025 приблизно о 23:00 ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні кв. АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері - ОСОБА_9 , а саме: ображав грубою нецензурною лайкою, принижував людську гідність, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду її психологічному здоров`ю та порушив п.п. 7 п. 2 ст. З Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства», повторно, у зв`язку з чим працівниками СПДН ВП ЗРУП ГУ НП в Запорізькій області складено адміністративний протокол за ч. З ст. 173-2 КУпАП серії ВАД №427448. За результатами розгляду вказаного протоколу 20.05.2025 постановою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/3037/25 ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. З ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_9 .

Проте, не зважаючи на притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, ОСОБА_7 належних висновків не зробив і продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямовані на систематичне заподіяння психологічних страждань своїй матері - ОСОБА_9 , 16.06.2025 приблизно о 08 годині 20 хвилин, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення приписів Конвенції Ради Європи про запобігання насильству відносно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція), вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем спільного мешкання а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в останнього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення психологічного насильства відносно своєї матері - ОСОБА_9 . Невідкладно реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді погіршення її здоров`я, психологічного стану та якості життя, нехтуючи честю і гідністю, діючи з прямим умислом, з мотивів явної неповаги до існуючих норм, ображаючи та залякуючи останню, вчинив відносно ОСОБА_9 , психологічне насильство, яке виразилось: у виникненні множинних кризових подій, почуття страху, тривоги, провини, нездатність впоратися з екстремальною ситуацією як самостійно так і за допомогою суспільства та близьких, підвищена ступінь уразливості в силу похилого віку. Всі ці стани, особисті якості, поведінкові прояви, призводять до психологічних страждань та погіршують якість життя останньої.

Отже, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, у зазначений вище період часу, вчинив умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї матері - ОСОБА_9 , що призвело до психологічних страждань, а саме емоційний стан останньої перешкоджає її активному соціальному функціонуванню її як особистості, який виник внаслідок впливу конфліктних ситуацій з ОСОБА_7 , а також погіршення якості життя.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, а саме: домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних, психологічних страждань та погіршення якості життя.

Під час судового засідання обвинувачений з потерпілою уклали угоду про примирення, в якій погодили визнання вини та покарання за вчинення діяння.

Суд першої інстанції затвердив угоду про примирення, визнав обвинуваченого винуватим у скоєнні кримінального правопорушення та звільнив останнього від відбування покарання на підстав ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 вважає вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки, судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначено покарання, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Наголошує, що при затвердженні угоди суд зобов`язаний перевірити її на відповідність вимогам КПК та закону, і якщо умови угоди суперечать закону або не відповідають інтересам суспільства відмовити у затвердженні (ч. 7 ст. 474 КПК України), а вирок на підставі угоди має відповідати загальним вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень (зокрема ст. 370 КПК України, ч. 2 ст. 475 КПК України).

Ключовим доводом апеляційної скарги прокурор визначає те, що застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України у цьому провадженні є неможливим через пряму заборону ч. 3 ст. 78 КК України, адже кримінальне правопорушення, за яке постановлено оскаржуваний вирок, вчинено у період іспитового строку за попереднім вироком: 07.02.2025 Ленінським районним судом м. Запоріжжя ОСОБА_7 засуджено за ст. 390-1 КК України до 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, тоді як інкриміноване у цьому провадженні домашнє насильство охоплює період з 22.04.2024 до 16.06.2025, тобто включає час перебування засудженого на іспитовому строку.

За змістом ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення нового кримінального правопорушення протягом іспитового строку суд призначає покарання за правилами ст.ст. 71, 72 КК України, а повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням не допускається. Однак суд першої інстанції, на думку прокурора, цих вимог не врахував і не застосував правила сукупності вироків, чим неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність.

Окремо прокурор обґрунтовує м`якість узгодженого та затвердженого судом покарання даними про особу обвинуваченого й характером посягання: ОСОБА_7 , будучи засудженим 07.02.2025 та звільненим з випробуванням, не відбувши призначене покарання, продовжив систематичне домашнє насильство щодо своєї 89-річної матері, що, на переконання сторони обвинувачення, свідчить про небажання стати на шлях виправлення та ігнорування вимог закону.

Також зазначає, що судом залишено поза належною увагою відомості про неодноразову судимість, соціальну невлаштованість, а також обставини щодо зловживання алкоголем і психоактивними речовинами та відповідні медичні дані (зокрема діагностування психічних і поведінкових розладів унаслідок вживання опіоїдів, канабіноїдів, алкоголю із синдромом залежності).

Крім того, прокурор вказує, що у провадженні встановлювалася обставина, яка обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що також не було належно враховано при затвердженні угоди та призначенні покарання.

У зв`язку з наведеним прокурор наполягає, що за умови належної перевірки угоди суд мав відмовити у її затвердженні та продовжити розгляд у загальному порядку, а оскільки необґрунтоване затвердження угоди фактично позбавило сторони гарантій загального судового розгляду, усунути допущені порушення можливо лише шляхом призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Просить апеляційний суд вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала подану апеляційну скаргу та наголосила, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону. Зазначила, що судом було порушено вимоги національного законодавства, оскільки за вчинення такого кримінального правопорушення застосування ст. 75 КК України є неможливим, з огляду на те, що кримінальне правопорушення вчинено в період іспитового строку за попереднім вироком.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 наголосив, що в угоді про примирення було невірно зазначено учасників угоди, у зв`язку з чим, на її думку, судом помилково ухвалено вирок.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти доводів прокурора.

Потерпіла ОСОБА_9 просила суд суворо не карати обвинуваченого та вжити заходів для того, щоб він пройшов лікування і був забезпечений роботою.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, обвинуваченого, його захисника та потерпілу, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Разом із тим такий перегляд не є формальним, а спрямований на перевірку законності, обґрунтованості та вмотивованості оскаржуваного рішення з урахуванням доводів сторін, матеріалів кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом із правильним застосуванням норм матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду та оцінені відповідно до ст. 94 КПК України.

Згідно зі ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення, зокрема, є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неповним, відповідно до ст. 410 КПК України, визнається такий судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

За змістом ст. 411 КПК України судове рішення є таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються дослідженими доказами, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, або ж у самому рішенні не наведено переконливих мотивів, з яких одні докази прийнято, а інші відхилено.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина вироку має містити належне обґрунтування прийнятого рішення, а відповідно до ст. 475 та ч. 7 ст. 474 КПК України, у разі постановлення вироку на підставі угоди суд зобов`язаний перевірити її відповідність вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність і відмовити у її затвердженні, якщо умови угоди суперечать закону або порушують права чи інтереси сторін та інших осіб.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції затвердив угоду про примирення, визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та, призначивши йому покарання, звільнив від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком, оскільки він є передчасним і постановлений без належного врахування тих вимог закону, які мали визначальне значення для правильного вирішення питання про вид та порядок відбування покарання.

Зокрема, з матеріалів провадження вбачається, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2025 р. ОСОБА_7 було засуджено за ст. 390-1 КК України до 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Водночас інкримінований у цьому кримінальному провадженні період охоплює час з 22.04.2024 по 16.06.2025, тобто включає і проміжок часу після постановлення вироку від 07.02.2025, коли обвинувачений вже перебував на іспитовому строку.

Отже, суд першої інстанції був зобов`язаний перевірити не лише формальні умови укладення угоди, а й те, чи допускає закон узгоджений сторонами вид правового наслідку, зокрема повторне звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

За змістом ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням допускається лише за умови, що засуджений протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Іспитовий строк за своєю правовою природою є перевірочним періодом, протягом якого особа повинна довести можливість свого виправлення без реального відбування покарання.

Якщо ж засуджений у цей період вчиняє нове кримінальне правопорушення, то настають наслідки, прямо передбачені ч. 3 ст. 78 КК України, а саме призначення покарання за правилами ст.ст. 71, 72 КК України.

Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання за новим вироком повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Таким чином, закон не залишає суду дискреції для повторного застосування ст. 75 КК України у випадку, коли нове кримінальне правопорушення вчинено саме під час іспитового строку.

Наведене узгоджується і зі сталою правовою практикою Верховного Суду, який неодноразово наголошував, що вчинення нового злочину під час іспитового строку є порушенням умов звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому в такому разі суд зобов`язаний застосовувати правила ст. 71 КК України та визначати остаточне покарання за сукупністю вироків. Верховний Суд окремо підкреслює, що в подібних випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Такий висновок відображений, зокрема, у постановах ККС ВС від 12.03.2020 у справі № 752/2269/18, від 27.08.2020 у справі № 127/10266/19, а також у подальших узагальненнях практики Верховного Суду.

Отже, затверджуючи угоду про примирення та одночасно повторно застосовуючи до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, суд першої інстанції фактично проігнорував як пряму норму ч. 3 ст. 78 КК України, так і усталену практику її застосування судом касаційної інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на явну невідповідність призначеного покарання характеру кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.

Як убачається з матеріалів провадження та змісту обвинувачення, ОСОБА_7 , будучи вже засудженим вироком від 07.02.2025 та звільненим від відбування покарання з випробуванням, не став на шлях виправлення, а навпаки продовжив протиправну поведінку, пов`язану із систематичним домашнім насильством щодо своєї 89-річної матері.

За таких обставин суд першої інстанції мав надати належну оцінку не лише факту укладення угоди, а й тому, чи відповідає узгоджене сторонами покарання меті покарання, визначеній ст. 50 КК України, чи є воно необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Однак у вироку відсутнє належне мотивування, чому саме такий вид і порядок відбування покарання суд визнав справедливим, достатнім та співмірним, попри наявність попереднього вироку, триваючого іспитового строку, а також негативних відомостей про поведінку обвинуваченого.

Це свідчить про істотну неповноту судового розгляду та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції затвердив угоду про примирення без належної перевірки її відповідності вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність.

Суд не врахував попередній вирок від 07.02.2025, не надав належної оцінки тому, що інкриміноване кримінальне правопорушення охоплює період іспитового строку, не застосував правила ст.ст. 71, 72 КК України та безпідставно повторно звільнив особу від відбування покарання з випробуванням.

Вказаним обставинам суд першої інстанції належної уваги не приділив, що ставить під сумнів правильність висновків суду щодо обставин справи, викладених в оскаржуваному вироку.

Враховуючи відсутність оцінки судом першої інстанції всіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказів окремо, з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення, які є істотними, тобто такими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зазначені порушення є підставами для скасування судового рішення. Оскільки в апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, такі порушення не можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції в межах перегляду, визначених ст. 404 КПК України. За таких обставин наявні підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, ретельно перевірити усі докази кримінального провадження, з належною їх мотивацією, в тому числі, взяти до уваги інші доводи, які зазначалися в апеляційній скарзі, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст. 370, 374 КПК України.

Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Вирішуючи у відповідності до ч. 1 ст. 197, ст. 331, п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України питання щодо запобіжного заходу, колегія суддів виходить із наступного.

Оскільки у кримінальному провадженні на час постановлення вироку судом першої інстанції відносно обвинуваченого запобіжний захід застосований не був і клопотань про його застосування до апеляційного суду не надходило, колегія суддів вважає за потрібне запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирати.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 3 жовтня 2025 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4