ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/805/26 Справа № 203/1794/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 ,

третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 26 березня 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000749,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 26 березня 2026 року задоволено частково клопотання прокурора про арешт майна.

Накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуків на підставі ухвал слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра у справі №203/1794/26 (протоколи обшуків від 18.03.2026 року). В частині вимог про накладення арешту на транспортний засіб MAZDA CХ-30, білого кольору 2022 року, державний номер НОМЕР_1 , Vin-код: НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_9 , із забороною користування вказаним майном, та в частині вимог про накладення арешту на грошові кошти: 5 купюр номіналом 100 доларів США та 18 купюр номіналом 50 Євро відмовлено, повернувши його власнику (співвласнику): ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та (або) його дружині ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що клопотання прокурора про арешт майна, яке не належить особисто підозрюваному ОСОБА_9 , з метою конфіскації майна є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки таке належить третій особі - його дружині ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні № 0000749.

При цьому клопотання прокурора не підлягає задоволенню в частині вимоги про заборону одночасно користуватися автомобілем та розпоряджатися ним або відчужувати його. Оскільки нормативної вимоги щодо одночасної заборони і розпоряджатися (відчужувати), і користуватися арештованим майном, зокрема, транспортним засобом, статті 170, 173 КПК України не містять. Окрім того, відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. При цьому це не перешкоджає проведенню слідчим необхідних у кримінальному провадженні експертиз з метою встановлення істини та досягнення завдань кримінального провадження, після чого транспортний засіб підлягає поверненню власнику на відповідальне зберігання у його володіння та користування. Тому з метою збереження речових доказів клопотання слідчого в частині накладення арешту на транспортний засіб шляхом заборони користуватися ним, є безпідставним та задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі прокурор просить поновити строк для звернення з апеляційною скаргою, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про арешт майна у повному обсязі, якою встановити заборону, обмеження розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор вказує, що:

- 5 купюр номіналом 100 доларів США та 18 купюр номіналом 50 Євро є грошами, які підлягають арешту з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, з огляду на пред`явлену підозру ОСОБА_9 за ч.2 ст.307 КК України;

- даними поданої на 17.03.2026 року декларації ОСОБА_9 зазначені кошти жодній особі члену сім`ї підозрюваного не належать, з огляду на дані розділу «12 Грошові активи» декларації;

- відповідно до суті пред`явленої підозри наркотичний засіб 18.03.2026 року зберігався та був виявлений саме у транспортному засобі MAZDA CХ-30, білого кольору 2022 року, державний номер НОМЕР_1 , тому транспортний засіб використовувався для виконання об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення у якому підозрюється ОСОБА_10 зберіганні, перевезенні наркотичних засобів;

- транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні;

-існує ймовірність приховування вказаного транспортного засобу, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що не сприяє завданням арешту майна та не сприяє забезпеченню подальшої конфіскації майна, як виду покарання, яке може бути у подальшому застосовано судом.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, третю особу щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_8 та її представника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, повний текст ухвали слідчого судді не було вручено жодному з учасників судового розгляду клопотання про арешт майна. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази направлення копії ухвали прокурору, зокрема відсутні підтвердження її отримання чи відповідні розписки. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що пропуск строку на апеляційне оскарження зумовлений об`єктивними та поважними причинами. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне поновити прокурору строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповіднодо ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава розслідується кримінальне провадження за ч. 1, 2 та 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 372 КК України,нагляд у якому здійснюється прокурорами відділу Дніпропетровської обласної прокуратури. Кримінальне провадження розпочато на підставі матеріалів Дніпровського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України за фактом того, що службові особи відділення поліції №2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області у складі організованої групи організували та здійснюють незаконний збут психотропних речовин та наркотичних засобів.

19.03.2026 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 України, що полягає у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб.

У ході розслідування додатково встановлено, що старший оперуповноважений СКП ВП №2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 здійснює збут наркотичного засобу матадону, особі, яка допитана як свідок у кримінальному провадженні на прізвище ОСОБА_11 . Додатково в ході обшуку транспортного засобу, який зареєстрований та яким користується ОСОБА_9 вилучено наркотичні засоби - метадон.

На підставі ухвали слідчого судді від 27.02.2026 року було проведено обшук 18.03.2026 року прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_12 , в період часу з 12:40 год. до 14:38 год., транспортного засобу MAZDA СХ-30, білого кольору 2022 р.в., державний номер НОМЕР_1 , яким користується оперуповноважений сектору кримінальної поліції ВП №2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 . Обшук проведено за участі ОСОБА_9 , який зауважив, що вказані в ухвалі речі в автомобілі відсутні, а також відмовився відчиняти автомобіль. В ході обшуку вилучено:

1) сліп-пакети, тобто два згортки з ізолюючої стрічки, в яких у ході експертного дослідження наркотичних засобів виявлено метадон;

2) паспорт на ім`я ОСОБА_13 ;

3) посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_14 , з метою збереження речових доказів;

4) транспортний засіб MAZDA CX-30, білого кольору 2022 р.в., державний номер НОМЕР_1 , Vin-код: НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпорядження та/або користування вказаним майном відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України.

На підставі ухвали слідчого судді від 27.02.2026 року у ході обшуку 18.03.2026 року за місцем проживання поліцейського старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ВП № 2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено:

1) 54 купюри номіналом 100 доларів США та 2 купюри номіналом 50 доларів США;

2) 34 купюри номіналом 50 Євро та 1 купюру номіналом 100 Євро.

Постановою слідчого від 20 березня 2026 року вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000749 від 23.07.2025 року.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Жодних документів, які б свідчили про законне походження зазначених грошових коштів, їх накопичення стороною захисту до апеляційної скарги не додано.

Суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про відсутність підстав для накладення арешту як на грошові кошти, так і на транспортний засіб, посилаючись, зокрема, на їх формальну належність третій особі дружині підозрюваного.

Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог статті 170 КПК України арешт може бути накладений на майно будь-якої особи незалежно від її процесуального статусу за наявності достатніх підстав вважати, що таке майно є речовим доказом, засобом або знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або набуте внаслідок його вчинення.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення безпосередньо пов`язане із використанням транспортного засобу, у якому було виявлено та вилучено наркотичні засоби.

Висновок слідчого судді про відсутність підстав для накладення арешту на транспортний засіб, у тому числі з мотивів його належності третій особі, є помилковим.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді про неможливість одночасного застосування обмежень щодо користування та розпорядження майном, оскільки такі обмеження прямо випливають із мети арешту майна запобігання його приховуванню, пошкодженню, псуванню, знищенню чи відчуженню та передбачені п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України. Також слідчий суддя безпідставно не врахував наявність ризиків відчуження або використання транспортного засобу, що може перешкодити досягненню завдань кримінального провадження.

Стороною захисту не надано належних і допустимих доказів законного походження грошових коштів та відсутності їх зв`язку із кримінальним правопорушенням.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є передчасними та такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді в частині відмови у накладенні арешту на грошові кошти та транспортний засіб підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання прокурора у цій частині.

Колегія суддів вважає, що прокурором наведено достатньо підстав, що обґрунтовують необхідність арешту вищезазначеного майна із забороною розпоряджатися і користуватися ним, оскільки необхідно вжити заходів з метою забезпечення збереження речових доказів. Отже, вилучене майно є речами матеріального світу, з приводу яких чи у зв`язку з якими вчиняється кримінальні правопорушення, тому містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом, а тому є речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на те, що автомобіль використовувався підозрюваним, а також з урахуванням характеру інкримінованого кримінального правопорушення, наявні обґрунтовані підстави вважати, що транспортний засіб може містити відомості, які мають доказове значення у кримінальному провадженні.

Крім того, вилучені грошові кошти також відповідають критеріям речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України, оскільки з урахуванням характеру інкримінованого кримінального правопорушення та відсутності підтвердження їх законного походження, існують обґрунтовані підстави вважати, що вони могли бути набуті внаслідок кримінально протиправної діяльності або використовувались для її здійснення. Вказані обставини свідчать про наявність підстав для їх арешту з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої подальшої конфіскації.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що клопотання про арешт майна відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові (законні) підстави для здійснення арешту зазначеного у ньому майна, а тому на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

При цьому, будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

З урахуванням наведеного, а також меж апеляційного розгляду, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню. Ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на транспортний засіб та грошові кошти, оскільки в цій частині висновки суду першої інстанції є передчасними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і вимогам кримінального процесуального закону. У решті ухвала слідчого судді, яка не була предметом апеляційного оскарження та перегляду, залишається без змін. У зв`язку з цим апеляційний суд постановляє нову ухвалу, якою задовольняє клопотання прокурора про арешт майна в оскаржуваній частині.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити прокурору відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 26 березня 2026 року.

Апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 26 березня 2026 року задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 26 березня 2026 року скасувати в частині відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000749 задовольнити.

Накласти арешт на:

- транспортний засіб MAZDA CX-30, білого кольору 2022 р.в., державний номер НОМЕР_1 , Vin-код: НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпорядження та/або користування вказаним майном відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України;

- грошові кошти: 5 купюр номіналом 100 доларів США та 18 купюр номіналом 50 Євро вилучені за місцем проживання ОСОБА_9 , із забороною розпорядження та/або користування вказаним майном відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4