Справа № 712/1934/26
Провадження № 1-кс/712/953/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо незаконного затримання,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді в інтересах ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо незаконного затримання.

В обґрунтування клопотання вказує на те, що ОСОБА_5 , 11.02.2026 о 07.00 год був затриманий та в подальшому переміщений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого утримання, проте в подальшому останнього протиправно позбавили волі і з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 так і не випустили до цього часу, тобто понад 36 годин.

В останнього були відсутні будь які медичні документи та в цілому документи, які передбачено з собою мати для візиту до ТЦК та СП. На даний час останнього протиправно тримають в окремій кімнаті на четвертому поверсі. Через підкорення наказу, та фізичного позбавлення волі, а саме в приміщенні та території ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній не може залишити, оскільки його тримають військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 . Захисник останнього, адвокат ОСОБА_4 та дружина затриманого по даному факту в телефонному режимі за номером 102 було проінформовано представників Національної поліції України та викликано представників поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Прибувши за викликом представники Національної поліції України, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 проявили повну бездіяльність, та демонстративно ігнорували виконання ними вимог ст.2 Закону України «Про Національну поліцію», що полягало у повній бездіяльності з охорони прав і свобод ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , протидії заходам, що вчинялися представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , які мали ознаки злочину відносно нього, з надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Саме з 07.00 год 11.02.2026 року представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , вчинялися дії які можливо мають ознаки злочину відповідальність за які передбачена ст. 146 Кримінального кодексу України, незаконне позбавлення волі або викрадення людини, відносно ОСОБА_5 . Також вказує, що вказані дії вчинялися групою осіб та можливо за попередньою змовою, способом небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_5 , який був поміщений військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_4 до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Документування затримання ніби здійснювалося представниками Національної поліції України, що прибули на виклик та представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також на встановлені стаціонарні камери відеоспостереження, що встановленні в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 . Ймовірно складено протокол про затримання та скоєння адміністративного правопорушення.

Просить слідчого суддю на підставі ст. 206 КПК України невідкладно розглянути дану скаргу.

Визнати ОСОБА_5 особою, що позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, тобто особою, що протиправно (незаконно) позбавлена волі. Зобов`язати службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 негайно доставити ОСОБА_5 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Постановити ухвалу, якою зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 негайно звільнити ОСОБА_5 .

Дослідивши вказане клопотання та матеріали додані до нього, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п.10 ч.1 ст.3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

З аналізу ст.206 КПК України слідує, що слідчого суддю наділено повноваженнями забезпечити додержання прав особи, за умови тримання такої особи під вартою з порушенням її прав.

Тобто за наявності у слідчого судді даних про незаконне затримання, тримання під вартою, з порушенням прав особи, яка утримується слідчий суддя зобов`язаний діяти за приписом ст.206 КПК України.

Так, частиною 6 ст.206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Відповідно до ч.7 ст.206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Водночас слід зауважити, що відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям російської федерації та на теперішній час продовжено строк проведення загальної мобілізації.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст..ст.64, 65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24- 25, 27- 29, 40, 47, 51- 52, 55- 63 Конституції України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У відповідності до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно з нормами кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи ТЦК чи військової частини не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, заявник не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, слідчий суддя, як і інші службові особи органів державної влади має діяти виключно в межах наданої компетенції.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 Європейський суд з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Як встановлено п.4 ч.1 у ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Особливістю правого статусу військовослужбовців в Україні є те, що вони користуються конституційними правами і свободами з певними обмеженнями.

Як убачається із змісту клопотання, у даному випадку має місце незгода заявника із діями службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно ОСОБА_5 , пов`язаними з його мобілізацією.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя вважає, що підстави для застосування положень ст.206 КПК України та задоволення клопотання відсутні.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_5 службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_2 при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо ОСОБА_5 протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні від 21 листопада 2019 року у справі «Мельник проти України» (CASEOFMELNYKv.UKRAINE) (заява № 72286/01) Європейський Суд з прав людини наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Таким чином, вимоги заяви адвоката ОСОБА_4 , поданої у порядку ст. 206 КПК України, в інтересах ОСОБА_5 про виконання загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини (про зобов`язання звільнити позбавлену свободи особу), виходять за межі повноважень слідчого судді відповідно до вимог КПК України.

Виходячи також з правової позиції Об`єднаної палати Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 21 травня 2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 646/3986/19, у випадку, коли нормами КПК, якими регламентовано загальні правила застосування норм КПК, прямо не закріплено алгоритму дій слідчого судді у випадку, якщо клопотання не підлягає розгляду в цьому суді, то останнє може бути вирішено через застосування ч. 6 ст. 9 КПК України та положень засади диспозитивності, зокрема, ч. 3 ст. 26 КПК України, згідно з якою слідчий суддя, вирішує лише ті питання, що не тільки винесені на його розгляд сторонами, але й віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання (скарга) адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України, належить повернути.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

Відповідно до ч.6 ст.304 КПК України ухвала про повернення скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Керуючись ст.2, 7, 9, 24, 26, 206, 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо незаконного затримання повернути заявнику.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_6