ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року

м. Київ

справа № 303/817/17

провадження № 51 - 4125 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000783 від 06 липня 2016 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Лучки Мукачівського району Закарпатської області, громадянина України, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст. 263 ч. 1 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката

ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2025 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду

від 29 липня 2025 року.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2025 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 263 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Прийнято рішення щодо речових доказів і процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 з 2008 року після смерті батька ОСОБА_8 отримав нарізний карабін

ІЖ-18МН з оптичним прицілом, таким чином незаконно придбавши його,

та без передбаченого законом дозволу зберігав указану вогнепальну зброю

до 05 липня 2016 року за місцем свого проживання в будинку

АДРЕСА_1 .

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 29 липня 2025 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, та короткий зміст поданих заперечень

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить, за змістом скарги, змінити зазначені судові рішення та визнати ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6

у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення

не підтверджуються дослідженими судом доказами.

Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтував вирок показаннями поліцейських,

які протирічать іншим доказам стосовно місця виявлення зброї у будинку.

Крім того, місцевий суд не допитав як свідка колишню дружину ОСОБА_6 ,

про що клопотала сторона захисту.

Вказує, що апеляційний суд не звернув увагу на наведені вище порушення, здійснив переоцінку доказів без їх безпосереднього дослідження в судовому засіданні та, залишаючи апеляційну скаргу захисника без задоволення, в ухвалі не надав відповідей на доводи апеляційної скарги, не зазначив підстав, з яких визнав

її необґрунтованою, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурор, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_9 просить залишити

її без задоволення через необґрунтованість наведених захисником доводів.

Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.

Учасників судового провадження належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду, заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив проводити касаційний розгляд без його

та засудженого ОСОБА_6 участі.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу, вважав

її обґрунтованою та просив задовольнити.

У судовому засіданні прокурор вважала касаційну скаргу необґрунтованою

і просила залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання

про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу,

та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України

та на які є посилання у касаційній скарзі захисника, не є відповідно до вимог

ст. 433 ч. 1, ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6

у придбанні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, підтверджуються безпосередньо дослідженими і оціненими судом доказами.

Вирішуючи питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції безпосередньо дослідив та дав оцінку всім доказам у кримінальному провадженні, ретельно з`ясував обставини кримінального правопорушення, врахував позицію і доводи сторони захисту про невинуватість ОСОБА_6 . У вироку суд навів мотиви, з яких визнав зазначені доводи необґрунтованими, і на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України, послався на такі докази.

У суді обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення

не визнав, однак не заперечував факту вилучення 05 липня 2016 року нарізного карабіну з його домоволодіння, зазначивши, що ця зброя належала його батьку,

про що він раніше не був обізнаний.

Свідок ОСОБА_10 надав суду показання про те, як під час огляду будинку

ОСОБА_6 у 2016 році останній під сходами на другий поверх сховав чохол для зброї камуфляжного кольору, в якому потім було виявлено рушницю з оптичним прицілом.

Свідок ОСОБА_11 показав суду про обставини виявлення під час огляду будинку ОСОБА_6 у 2016 році карабіну з оптичним прицілом, який знаходився у чохлі.

Відповідно до інформації ІНФОРМАЦІЯ_2

від 05 липня 2016 року ОСОБА_6 можливо причетний до незаконного зберігання вогнепальної зброї типу карабін з оптичним прицілом за місцем проживання.

Згідно з протоколом огляду місця події від 05 липня 2016 року в будинку

АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено нарізну зброю - карабін ІЖ-18МН.

Відповідно до протоколу огляду предметів від 19 жовтня 2016 року оглянуто вилучений 05 липня 2016 року нарізний карабін ІЖ-18МН, серійний номер НОМЕР_1.

Згідно з протоколом пред`явлення речей для впізнання від 15 грудня 2016 року свідок ОСОБА_12 за сукупністю характерних ознак (наявність оптичного прицілу

та гравіювання на рукоятці у вигляді листка) упізнала вилучений за місцем проживання ОСОБА_6 карабін ІЖ-18МН.

Відповідно до висновку судової балістичної експертизи від 17 жовтня 2016 року

№ 1/623 наданий на дослідження нарізний карабін є вогнепальною зброєю, а саме однозарядною нарізною мисливською гвинтівкою з оптичним прицілом моделі

ІЖ-18МН, калібр .222Rem (5,7х43мм), серійний номер НОМЕР_1 , 1997 року випуску, яка придатна для проведення пострілів.

Згідно з повідомленнями Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП

в Закарпатській області та управління інформаційного забезпечення ГУНП

в Закарпатській області ОСОБА_6 не є власником нарізного карабіну ІЖ-18МН, серійний номер НОМЕР_1 , дозвіл на право носіння і зберігання цієї зброї йому

не видавався.

Також суд першої інстанції дослідив інші докази та процесуальні документи,

які підтверджують законність проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, з урахуванням яких обґрунтував свої висновки.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази

в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов

до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 263 ч. 1

КК України. При цьому всім наявним доказам, суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції критично оцінив показання ОСОБА_6 щодо його необізнаності про зберігання у його будинку нарізного карабіну ІЖ-18МН, констатувавши непослідовність його показань, оскільки він зазначив, що ніколи не заглядав

у підсобне приміщення під сходами в будинку, при цьому повідомив,

що там зберігалися старі непотрібні речі та не було електричного освітлення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, свідок ОСОБА_10 був допитаний місцевим судом в судовому засіданні 07 грудня 2022 року, а свідок ОСОБА_11 - 15 травня 2022 року. Перед допитом свідки були попереджені

про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України та під присягою надали показання про обставини проведення огляду будинку ОСОБА_6 , під час якого було виявлено та вилучено нарізний карабін з оптичним прицілом.

У ході допиту учасники судового провадження, зокрема й обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_13 поставили питання свідкам, на які вони надали відповіді (т. 2, а.к.п. 120-123, 139-141).

Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд першої інстанції визнав послідовними й такими, що узгоджуються між собою, не містять суперечностей. Будь-яких підстав для недовіри їхнім показанням місцевий суд також не встановив, оцінивши зазначені показання у сукупності з іншими доказами відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Твердження захисника про те, що зазначені свідки були зацікавленими особами нічим не обґрунтовані. Свідки, хоча і були працівниками поліції, однак у судовому засіданні вони повідомили виключно ті факти та обставини, очевидцями яких вони були безпосередньо, на які суд і послався у своєму рішенні. Тому, через призму кримінального процесуального закону, їх показання не є показаннями з чужих слів.

Стаття 97 ч. 7 КПК України передбачає, що у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Як встановлено вироком суду, зазначені вище свідки були учасниками подій, вони не давали в судовому засіданні свідчень стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

За таких обставин у суду не було підстав визнавати такі свідчення недопустимими доказами.

Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення

і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 26 КПК України) сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах

та у спосіб, які передбачено КПК України. Суди у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені до їх повноважень КПК України.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що під час судового провадження у суді першої інстанції вживалися заходи для проведення допиту свідка ОСОБА_12 , через що судові засідання неодноразово відкладались.

У судовому засіданні 14 березня 2025 року при вирішенні питання щодо необхідності допиту зазначеного свідка захисник ОСОБА_7 покладався на розсуд суду,

а обвинувачений висловив упевненість, що свідок ОСОБА_12 не приїде, оскільки перебуває за кордоном. Оскільки сторона захисту не наполягала на допиті свідка ОСОБА_12 , місцевий суд закінчив з`ясування обставин та перевірку їх доказами

і провів судові дебати (т. 2, а.к.п. 217-220).

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги захисника щодо непроведення судом першої інстанції допиту свідка ОСОБА_12 є безпідставними.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вирок суду щодо ОСОБА_6 належним чином умотивований і відповідає вимогам статей

370, 374 КПК України. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення

та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого засудженого визнано винним, та об`єктивні докази

на підтвердження встановлених судом обставин.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив його доводи про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону,

частина з яких аналогічна доводам касаційної скарги захисника, визнав

їх безпідставними, мотивував своє рішення і зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про те,

що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України, доведена сукупністю досліджених та оцінених доказів.

При цьому суд апеляційної інстанції переконався у тому, що місцевий суд відповідно

до вимог ст. 94 КПК України перевірив зібрані докази, на які посилалася сторона захисту, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності

та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності та навів детальний аналіз досліджених доказів і, врахувавши, що захисник в апеляційній скарзі не погоджувався з наданою судом першої інстанції оцінкою доказів,

не знайшов підстав для їх повторного дослідження і не здійснював їх переоцінку.

Отже, доводи касаційної скарги захисника про те, що апеляційний суд нібито здійснив переоцінку доказів без їх безпосереднього дослідження в судовому засіданні спростовані матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про те, що зміст досліджених судом першої інстанції доказів правильно відображено у оскаржуваному вироку,

а висновки суду щодо оцінки цих доказів відповідають фактичним обставинам

та зроблені відповідно до вимог КПК України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу захисника з дотриманням положень ст. 405 КПК України і дійшов правильного висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є обґрунтованим та вмотивованим. За результатом апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі надав обґрунтовані відповіді на доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, частина з яких аналогічна доводам його касаційної скарги, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував своє рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів

не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч. 1

КК України, та правильність кваліфікації його дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог

КПК України.

Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 цей стандарт доведення винуватості дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і засуджений винний у його вчиненні.

Покарання, призначене ОСОБА_6 у межах санкції ст. 263 ч. 1 КК України

у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням протягом дворічного іспитового строку

за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, та є справедливим. Конкретних доводів

на обґрунтування того, в чому саме полягає неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі ОСОБА_6 у касаційній скарзі захисника не наведено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами

для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.

За таких обставин, підстав для задоволення касаційної скарги захисника та зміни чи скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2025 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 29 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3