Справа № 463/4475/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/903/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000201 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 30.06.2025 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

встановила :

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 30.06.2025 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України і призначено йому покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.

На підставі ч.2 ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з часу звернення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи в розмірі 15902 грн. 88 коп.

Речові докази: висновок експерта №СЕ-19/114-24/765-ПЧ від 16.01.2024, протокол додаткового допиту потерпілого від 11.12.2023, довіреність №468 від 19.01.2022 залишено при матеріалах справи.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити. Вважає вирок незаконним і необґрунтованим.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що вирок суду не відповідає вимогам Конституції України, кримінального процесуального кодексу України, Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод.

Апелянт покликається, що суд першої інстанції у вироку, послався на наступні докази.

Інформацію, отриману судом в результаті допиту нотаріуса ОСОБА_9 , при чому суд зазначає, що нотаріус допитана з врахуванням вимог ст.65 КПК України і ст.8 ЗУ «Про нотаріат», що не відповідає дійсності.

Пояснення експертів ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

З оголошеного протоколу додаткового допиту від 11.12.2023 року.

З оголошеного протоколу додаткового допиту від 29.02.2024 року.

З оголошеного в суді висновку експерта №1243- Е від 17.04.2024 року.

З оголошеного в суді висновку експерта № СЕ- 19/114 -24/765-ПЧ1243- Е від 16.01.2024 року.

Однак у вказаних судом доказах відсутнє обґрунтування висунутого обвинувачення, а саме завідомо неправдивого показання, оскільки ОСОБА_7 показав в суді, що не пригадує візиту до нотаріуса у 2022 році, підпис на довіреності від 19.01.2022 року на вигляд відрізняється від його інших підписів, відповідно ОСОБА_7 має право не визнавати це. Жодним чином сторона обвинувачення не довела що показання ОСОБА_7 є суспільно небезпечними, які заподіяли істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Відтак суд не дослідив цього і не дав оцінки відсутності суспільної небезпеки, відсутності істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Крім того захисник ОСОБА_6 подав письмове клопотання про визнання доказів недопустимими - а саме допит нотаріуса ОСОБА_9 , який допитаний згідно ст. 65 КПК і ст. 8 ЗУ «Про нотаріат», але це суперечить ст. 11 цього закону, де сказано, що нотаріус не має права давати свідчення в якості свідка щодо відомостей, які становлять нотаріальну таємницю.

Судом першої інстанції встановлено, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000324 від 17.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 перебуваючи 11.12.2023 у приміщенні Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області за адресою: м. Львів, вул. Романчука, 18, будучи ознайомленим з правами та обов`язками потерпілого, а також попередженим під підпис про кримінальну відповідальність, передбачену статтею 384 КК України, за завідомо неправдиве показання потерпілого, був допитаний у процесуальному статусі потерпілого старшим дізнавачем відділу дізнання Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_12 , у період 17 год. 15 хв. по 18 год. 01 хв., у ході чого повідомив, що підписи на довіреності №468 від 19.01.2022 виконано не ним. Правильність змісту протоколу додаткового допиту ОСОБА_7 від 11.12.2023 засвідчено його підписом. За своїм змістом, показання ОСОБА_7 щодо невиконання ним підпису на довіреності №468 від 19.01.2022 мали суттєве значення для досудового розслідування кримінального провадження №0000324 від 17.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, оскільки факт підписання такої довіреності не особою довірителем, при зазначенні його особистих відомостей створює склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Заслухавши доповідача, захисника - адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , які, кожен окремо, просили задовольнити апеляційну скаргу, міркування прокурора ОСОБА_8 , який просив апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовий розгляд кримінального провадження відбувається у порядку, передбаченому статтями 318-380 КПК України.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, а саме у наданні завідомо неправдивих показань потерпілого, наданих органу, що здійснює досудове розслідування.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчинення зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, не в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

На думку колегії суддів, зазначені вимоги судом першої інстанції не було виконано в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції не вирішує питання про закриття кримінального провадження, як це просить захисник в апеляційній скарзі, оскільки колегіє суддів виявлено невідповідність вироку вимогам КПК України.

Як неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (справа Руїс Торія проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spaine).

З вироку суду першої інстанції вбачається, що нотаріус ОСОБА_9 була допитана в судовому засіданні в якості свідка і при цьому суд поклався на те, що вчинив це з врахуванням вимог ст.65 КПК України, ст.8 Закону України «Про нотаріат» та за погодженням з обвинуваченим.

У матеріалах кримінального провадження наявний лист - відповідь (а.с.103), на отриману судову повістку з викликом в суд на 12.03.2025, від нотаріуса ОСОБА_13 від 11.03.2025 про те, що суд не може її допитувати в якості свідка по справі, з врахуванням вимог ст. 65 КПК України та ст.8 Закону України «Про нотаріат».

Незважаючи на зазначене нотаріус ОСОБА_9 була допитана в судовому засіданні в якості свідка і це підтверджено пам`яткою про права та обов`язки свідка та присягою свідка, які підписані особисто ОСОБА_9 (а.с.109,110).

Вимогами п.3 ч.2 ст. 65 КПК України передбачено, що не можуть бути допитані як свідки нотаріуси про відомості, які становлять нотаріальну таємницю.

Згідно ч.3 ст. 65 КПК України особи, передбачені п.1-5 ч.2 ст. 65 КПК України, з приводу зазначених у довірених відомостей можуть бути звільнені від обов`язку зберігати професійну таємницю особи, що довірила їм ці відомості, у визначеному нею обсязі. Таке звільнення здійснюється у письмовій формі за підписом особи, що довірила зазначені відомості.

З журналу судового засідання №4237482 від 20.03.2025 вбачається, що головуючий суддя з`ясував у захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 питання надання дозволу на допит нотаріуса стосовно ОСОБА_7 (а.с.115) та отримав відповідний дозвіл в усній формі, а у вироку зазначив про погодження цього питання з обвинуваченим.

Відтак судом першої інстанції були порушені вимоги ч.3 ст. 65 КПК України щодо отримання від обвинуваченого ОСОБА_7 письмового дозволу для допиту в судовому засіданні нотаріуса ОСОБА_9 , в якості свідка в межах, які стосуються довіреності за підписом ОСОБА_7 .

З врахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі було здійснено судовий розгляд.

Згідно з п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасу вання або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 був здійснений судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону, що відповідно до статей 409, 412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачене п. 7 ч.2 ст. 412 цього Кодексу.

Враховуючи те, що апеляційним судом було встановлено зазначене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене судом першої інстанції, апеляційний суд вважає, що вирок суду підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Свідченням справедливого судочинства, на думку Європейського суду, є дотримання національними судами вимоги щодо вмотивованості судових рішень. Ця вимога стосується рівною мірою усіх видів українського судочинства, в тому числі і кримінального процесу.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з тим, що оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з наведених підстав, суд не перевіряє інші доводи зазначені в апеляційній скарзі прокурора.

Враховуючи зазначене вище, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення, відповідно оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стаді підготовчого судового засідання, під час якого необхідно перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України 2012 року; у разі відповідності обвинувального акту КПК України призначити судовий розгляд під час якого повно та всебічно дослідити докази та обставини зазначені у кримінальному провадженні в їх сукупності з врахуванням доводів зазначених в апеляційній скарзі та прийняти законне і обґрунтоване рішення, неухильно керуючись вимогами КПК України та Конституції України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 30.06.2025 яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України - скасуватита призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: