Справа № 404/7722/21
Номер провадження 1-кс/404/1339/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Фортечного районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Фортечного районного суду міста Кропивницького скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 09.03.2026 року про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000034, за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 382 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 подав до Фортечного районного суду міста Кропивницького скаргу, в якій просив скасувати постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 09.03.2026 року про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000034, за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 382 КК України та визнати його потерпілим.

Скаржник в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Слідчий, прокурор викликалися, причини неявки не повідомили.

Встановлено, що слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Кропивницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві проводить досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000034, за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 382 КК України.

23.07.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за фактом того, що слідчі СВ Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області та слідчі СВ Новоукраїнського РВП ГУ НП в Кіровоградській області вчиняють службові підроблення офіційних документів та не виконують судові рішення у кримінальному провадження, внесеному до ЄРДР за №0000028 від 15.01.2018 року, за ч. 1 ст. 115 КК України.

20.11.2025 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого відділу із заявою про залучення останнього як потерпілого в кримінальному провадженні.

26.01.2026 року на вказану заяву ОСОБА_3 направлено відповідь із зазначенням причин відмови у задоволенні заяви.

16.01.2026 року ухвалою слідчого суді Фортечного районного суду м. Кропивницького зобов`язано слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Кропивницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві розглянути подане ОСОБА_3 клопотання про залучення в якості потерпілого.

09.03.2026 року постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Кропивницькому) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 відмовлено ОСОБА_3 у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0000034, за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 382 КК України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачена можливість оскаржити рішення слідчого, яким відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Не погодившись з прийнятим процесуальним рішенням, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою про скасування постанови слідчого.

Текст і зміст скарги з якою ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді не містить об`єктивних даних, які б свідчили про ознаки заподіяння шкоди останньому.

Доводи скаржника ґрунтуються на передчасних суб`єктивних припущеннях без фактичних даних, які б свідчили про існування обставин для правової кваліфікації дій за вищевказаними статтями. Зі змісту скарги вбачається, що вся її суть зводиться до незгоди скаржника з процесуальними діями і повноваженнями слідчих в рамках іншого кримінального провадження.

Згідно зі ст. 40 та ст. 36 КПК України, дізнавач, слідчий та прокурор є процесуально незалежними особами. Процесуальна незалежність - один із елементів особливого статусу представника сторони обвинувачення. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення для забезпечення здійснення досудового розслідування неупередженим, безстороннім і справедливим дізнавачем, слідчим, прокурором та передумовою для верховенства права та основоположною гарантією справедливого досудового розслідування і судового розгляду.

Дії та процесуальні рішення дізнавача, слідчого, прокурора вважаються законними, доки вони не скасовані або не переглянуті в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Положення «Про проходження служби в Національній поліції» передбачає інститут дисциплінарної відповідальності слідчого/дізнавача. Крім того передбачений механізм судового контролю (п.1 ч.1 ст. 303 КПК України). У демократичному суспільстві та правовій державі виключається настання кримінальної відповідальності за висловлювання та вчинення дій на виконання власної правової позиції, у тому числі слідчого/дізнавача та прокурора.

Процесуальна діяльність слідчого, прокурора пов`язана з реалізацією повноважень сторони обвинувачення, збором, оцінкою доказів і прийняттям процесуального рішення є суто суб`єктивними оціночними дискреційними повноваженнями за які не передбачають кримінально карної поведінки. Таким чином заперечення скаржника, незгода із процесуальними діями і рішеннями сторони обвинувачення, у будь-який інший спосіб, дій та рішень поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається. У правовій державі виключається настання кримінальної відповідальності чи заподіяння шкоди за вчинення дій на виконання власної правової позиції, зокрема слідчого/дізнавача та прокурора. Отже ОСОБА_3 не зазначив відомостей, які могли заподіяти йому шкоду внаслідок представницьких функцій державного обвинувачення.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі є протиправним втручанням і посяганням на процесуальну незалежність». Дії скаржника спрямовані на дискредитацію процесуальної діяльності представників сторони обвинувачення можуть вказувати на спроби протиправно втручатись, впливати і у поза процесуальний спосіб формувати негативне сприйняття однієї з сторін кримінального провадження, тобто посягати на процесуальну незалежність представників сторони обвинувачення. Службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність дізнавача, слідчого, прокурора і не посягати на неї.

Чинний КПК України не містить поняття "зловживання процесуальним правом", разом з цим 30 травня 2018 року, Верховний Суд висловив правову позицію з приводу заборони зловживання процесуальними правами, яка є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (по справі 676/7346/15-к). Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (постанова ВС від 09 квітня 2019 року у справі №306/1602/16-к). Зниження рівня процесуальної незалежності та гарантій дізнавача, слідчого, прокурора опосередковано призведе до обмеження реалізації прав представників сторони обвинувачення. Доводи і заперечення проти процесуальних дій слідчих викладені в заяві скаржника потребують перевірки у межах кримінального провадження №0000028, і не потребують процесуального дублювання у новому кримінальному провадженні.

Правовий статус і права ОСОБА_3 дозволяє йому збирати і подавати докази, висловлювати свої доводи, міркування, заперечення, в тому числі і з приводу неналежності та недопустимості зібраних стороною обвинувачення доказів.

У цілому такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України, зокрема пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту»

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року по справі №357/8277/19 зробила висновок щодо необхідності застосування принципу "один спір - одне рішення суду" який означає, що по кожному окремому спору між сторонами має бути ухвалене одне, остаточне судове рішення. Це означає, що суд не повинен штучно розділяти обставини які підлягають доказуванню на частини чи приймати судові рішення по кожному окремому доказу, а повинен розглянути, оцінити і вирішити всю сукупність питань, які виникли між сторонами по первинному провадженню. Немає потреб множити досудові розслідування і судові рішення ухвалені між тими ж сторонами, за тих самих обставин, проте у різних досудових провадженнях.

Необхідно забезпечити правову визначеність у первинному кримінальному провадженні (ст. 6 Конвенції). Розбіжність між правовою позицією, заперечення показів чи оспорювання доказу не створює законних умов для повторного звернення особи до суду для коригування змісту показів і результатів зібраних доказів. Похідні досудові розслідування не впливають на результат первинного кримінального провадження, в якому має бути остаточно захищено порушене право, свободу чи інтерес. Сторона, яка не згодна з процесуальним рішенням, не повинна паралельно ініціювати реєстрацію чергового досудового розслідування, обраний нею спосіб захисту не стане ефективним.

Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень (ч. 1 ст. 28 КПК України).

Слідчий суддя забезпечує проведення досудового розслідування у розумні строки тільки у частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції (ч. 2 ст. 28 КПК України).

Положеннями ч. 6 ст. 28 КПК України встановлено право підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, іншої особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, - на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

Частиною 3 статті 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом (ч. 1 ст. 22 КПК України).

Отже слідчий суддя вживає заходи судового контролю за досудовим розслідуванням в кримінальному провадженні щодо дотримання розумних строків для виконання процесуальної дії або для прийняття процесуального рішення у двох випадках: коли пропущений визначений цим Кодексом строк, а також, коли існує потреба провести слідчі дій та прийняти процесуальне рішення у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Чинна редакція КПК України не встановлює граничного строку і терміну до якого необхідно провести слідчу дію, тобто допит, та заходу забезпечення, яким є доступ до речей і документів. Питання про наявний у скаржника процесуальний статус потерпілого вже вирішено, отже дотримані розумні строки при проведенні досудового розслідування.

Крім того, п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України містить визначення, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У свою чергу ч. 8 ст. 615 КПК України передбачено, що строк дії воєнного стану не зараховується до загального строку досудового розслідування. Таким чином дії представників сторони обвинувачення залишаються правомірними і не порушують розумні строки, оскільки в цьому кримінальному провадженні не закінчились передбачені законом граничні строки досудового розслідування. Відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 року суддям необхідно виважено підходити до питань, встановлення різного роду строків та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану. В умовах введення в Україні воєнного стану слід уникати надмірного формалізму та з розумінням ставитись до пропуску процесуальних строків учасниками справи, оскільки протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України, суворе застосування судами процесуальних строків може мати ознаки невиправданого обмеження, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статті 6 зазначеної Конвенції, на що також звертає увагу Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22.

В аспекті зазначеного вважаю за доцільне звернутись також до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, пункт 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, пункт 33, 08.12.2016). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/10965/17, 03.12.2018 у справі № 904/5995/16 та ухвалі Верховного Суду від 06.03.2020 у справі № 911/1974/18.

Встановити процесуальний строк можна для конкретної процесуальної дії або прийняття процесуального рішення яку підозрюваний, потерпілий або інші особи, права та інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, вважають за необхідне здійснити у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені КПК України. У цьому провадженні строк досудового слідства не закінчився, а строків проведення допиту і доступу не передбачено, отже в умовах воєнного стану передчасним і необґрунтованим стане встановлення більш короткого строку ніж той, який не передбачений цим Кодексом.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Зміст скарги, долучених доказів і висловлених під час судового розгляду доводів не спростовує слушні висновки слідчого ДБР, що у цьому кримінальному провадженні за ОСОБА_3 зберігається процесуальний статус заявника.

Оскаржувана постанова слідчого ДБР відповідає вимогам закону, не існує підстав скасовувати законне процесуальне рішення. Постанова обґрунтована і вмотивована, оскільки прийнята на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є постанова, в якій наведені належні і достатні мотиви та підстави її ухвалення та оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що базується на всебічному, повному й об`єктивному аналізі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути прийняте рішення про скасування рішення; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги (ст. 307 КПК України).

Керуючись ст. 303-307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 09.03.2026 року про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000034, за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 382 КК України відмовити.

Заперечення на ухвалу слідчого судді можуть бути подані під час підготовчого судового засідання (ч. 3 ст. 307 КПК України).

Слідчий суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького ОСОБА_1