ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/514/26
Провадження №1-кс/477/219/26
УХВАЛА

про арешт майна

27 березня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання слідчого відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0006226 від 20 грудня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 187, частиною другою статті 15, пунктом 6, 12 частини другої статті 115 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2026 року слідчий відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді в межах кримінального впровадження, внесеного до ЄРДР за №0006226 від 20 грудня 2017 року із клопотанням про накладення арешту на майно, що було вилучено 19 березня 2026 року в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особи, затриманої в порядку статті 208, пункту 6 частини першої статті 615 КПК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Миколаївській області за фактами відкритого заволодіння майна із застосуванням насильства та замахом на умисне вбивство, здійснюється досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні за №0006226 з правовою кваліфікацією за частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 187, частиною першою статті 15, частиною другою статті 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10 березня 2020 року приблизно о 03:00 годині ночі, ОСОБА_6 з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , прибули за адресою: м. Миколаїв, вул. Спортивна, 21-А, де з використанням драбини, шляхом зламу балконних дверей другого поверху, проникли до будинку, де відкрито, із застосуванням насильства, заволоділи майном ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на загальну суму 42382,25 гривень.

19 березня 2026 року, у відповідності до приписів пункту 6 частини першої статті 615, за наявності підстав визначених статтею 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 було виявлено та вилучено майно, а саме кошти у національній валюті, мобільний телефон, а також картку мобільного оператора.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 може мати ознаки засобів чи знаряддя вчинення злочину та відноситься до предмету кримінального правопорушення, через що може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, слідчий ОСОБА_3 звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився. Від прокурора ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд клопотання за її відсутності. Просила клопотання задовольнити.

ОСОБА_5 , як володілець вилученого майна в судове засідання по розгляду клопотання не з`явився, про причини неявки слідчого суддю не повідомив.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20 березня 2026 року по кримінальному провадженню №0006226, встановлено, що в провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0006226 від 20 грудня 2017 року за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 187, частиною першою статті 15, частиною другою статті 115 КК України за фактами відкритого заволодіння майна із застосуванням насильства та замахом на умисне вбивство.

Під час досудового розслідування встановлено, що 10 березня 2020 року приблизно о 03:00 годині ночі, ОСОБА_6 з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , прибули за адресою: м. Миколаїв, вул. Спортивна, 21-А, де з використанням драбини, шляхом зламу балконних дверей другого поверху, проникли до будинку, де відкрито, із застосуванням насильства, заволоділи майном ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на загальну суму 42382,25 гривень.

19 березня 2026 року, у відповідності до приписів пункту 6 частини першої статті 615, за наявності підстав визначених статтею 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проведення особистого обшуку затриманого в порядку статті 208, 615 КПК України ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено кошти грошові кошти у національній валюті, мобільний телефон та картку мобільного оператора.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 20 березня 2026 року, вилучене під час обшуку особи, затриманої в порядку статті 208, 615 КПК України майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0006226 від 20 грудня 2017 року.

З метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні слідчий ОСОБА_3 звернувся з даним клопотанням.

Вирішуючи питання арешту в межах поданого клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами статті 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення у сукупності з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження свідчить про наявність у діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України, які полягають у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень особі, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, спрямованому на заволодіння майном в особливо великих розмірах.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).

Згідно частини другої статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так у випадку вилучення майна у затриманої на підставі статті 208 КПК особи, таке майно набуває статусу тимчасово вилученого майна та за правилами статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про його арешт повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. Затримання особи в порядку статті 208 КПК України, у цьому випадку і є підставою для проведення обшуку цієї особи.

З огляду на встановлені матеріалами клопотання обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Оцінюючи перелік вилученого майна на предмет його належності до речових доказів, слідчий суддя погоджується з доводами слідчого ОСОБА_3 в тій частині, що вилучені кошти можуть бути об`єктом неправомірної вигоди, що отримана підозрюваним, тому і мають бути арештовані для забезпечення їх збереження.

Вилучений під час обшуку ОСОБА_5 мобільний телефон може містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, зв`язки між особами, які можуть бути причетними до вчинення кримінального правопорушення та містити в собі інформацію, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.

Матеріали клопотання свідчать, що вилучене під час обшуку затриманої особи майно може мати відношення до кримінального провадження, оскільки може зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням статтями 170-173 КПК України, приходжу до переконання про наявність підстав для часткового задоволення клопотання слідчої про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, так як могло зберегти сліди кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя, з огляду на обставини справи та враховуючи, що у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на перелічене вище майно з метою його збереження як речових доказів, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на:

- мобільний телефон, що має ІМЕІ №1: НОМЕР_1 , ІМЕІ №2: НОМЕР_2 ;

- грошові кошти у загальному розмірі 1018 гривень, з яких 2 купюра, номіналом 200 гривень, 1 купюра, номіналом 500 гривень, 1 купюра номіналом 100 гривень, 1 купюра номіналом 10 гривень, 1 купюра номіналом 2 гривні, 1 купюра номіналом 5 гривень, 1 купюра номіналом 1 гривна;

- стартовий пакет «Інтертелеком», із зазначеними номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4

що було вилучене 19 березня 2026 року в ході проведення особистого обшуку затриманого, у порядку статті 208, 615 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_9