Справа № 584/263/26
Провадження № 1-кп/584/133/26
УХВАЛА

25.02.2026 Путивльський районний суд Сумської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 /в режимі відеоконференції/

обвинуваченого ОСОБА_4 /в режимі відеоконференції/

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Путивль обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с Пашуки Славутського району Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) за ч. 3 ст. 286-1 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000761 від 01.12.2025,

встановив:

На розгляд суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286-1 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000761 від 01.12.2025.

Прокурор, посилаючись на відсутність підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, вважав можливим призначення судового розгляду на підставі направленого до суду обвинувального акту.

Також під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 діб без визначення розміру застави, яке мотивує наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні вказаного виду запобіжного заходу під час досудового розслідування та на даний час залишились актуальними.

Обвинувачений та його захисник не заперечували проти призначення вказаного провадження до судового розгляду, а у задоволенні клопотання прокурора про продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою просили відмовити.

При цьому, захисник обвинуваченого та сам обвинувачений клопотали перед судом про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на особисту поруку, зважаючи на надходження до суду письмової заяви поручителів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також беручи до уваги ту обставину, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем служби і проживання, має на утриманні двох дітей, розкаюється у вчиненому та готовий нести покарання та не має наміру ухилятись від суду.

Прокурор заперечував проти зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку, зважаючи на те, що інші більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам вчинити дії, передбачені п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України.

Заслухавши пояснення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили своє бажання бути поручителями обвинуваченого та забезпечити його належну процесуальну поведінку, думку прокурора, який не вбачав підстав для задоволення клопотання захисника та обвинуваченого та наполягав на задоволенні свого клопотання, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому та про необхідність його продовження, з огляду на таке.

Під час підготовчого судового засідання не встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, а тому підлягає призначенню судовий розгляд.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 03.12.2025 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 27.01.2026 включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 26.01.2026 щодо ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 01.03.2026 включно, без визначення розміру застави.

На даний час судовий розгляд кримінального провадження не розпочато, не допитані свідки, не досліджено письмові та речові докази по справі, а тому судове провадження у даній справі не може бути завершено до закінчення строку дії застосованого відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У відповідності до п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства») термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно до рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Об`єднаного королівства» факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Необхідно зауважити, що на цьому етапі провадження суд не вирішує ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У світлі конкретних обставин цієї справи, без надання оцінки обвинуваченню щодо його обґрунтованості та доведеності, суд виходить з точки зору допустимості прийти до висновку про наявність обвинувачення відносно ОСОБА_4 , яке відповідає стандарту доказування «обґрунтована підозра».

Матеріали кримінального провадження переконливо свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, щоб прийти до висновку про наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, а тому приходить до переконання про необхідність вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, Європейський суд з прав людини у справах "Ілійков проти Болгарії", "Летельє проти Франції" вказав, що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторно вчинення злочинів", а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, при цьому, санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 5 до 10 років, а тому суд погоджується з доводами прокурора, про те, що останній, перебуваючи на волі та будучи обізнаним про суворість передбаченого законом покарання, може переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За наведеного, суд вважає, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу під час досудового розслідування не зменшились та не перестали існувати, а тому клопотання прокурора про продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Беручи до уваги вимоги пунктів 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оцінюючи всі чинники за і проти наявності суспільного інтересу, що виправдовують відступ від правила поваги свободи особистості, суд дійшов висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, його тримання під вартою є виправданим існуванням суспільного інтересу на забезпечення правосуддя у кримінальному провадженні, що за таких обставин перевищує принципи поваги до особи та особистої свободи, а також необхідністю запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що є неможливим при застосуванні запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

Таким чином, обвинувачений та його захисник продовження існування вказаних ризиків не спростували та не довели того, що застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, забезпечить належне виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків та в повній мірі зможе запобігти зазначеним ризикам.

З урахуванням положень ч.4 ст.183 КПК України розмір застави ОСОБА_4 не визначається.

Виходячи з даних обвинувального акту відносно обвинуваченого, відповідно до ч. 1 ст. 31 КПК України судовий розгляд підлягає здійсненню суддею одноособово та в силу вимог ч. 2 ст. 27 КПК України кримінальне провадження підлягає розгляду у відкритому судовому засіданні.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 27, 31, 176-178, 183, 314-317, 350, 392 КПК України, суд,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, продовжити по 16 год. 35 хв. 24 квітня 2026 року включно.

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286-1 КК України у відкритому судовому засіданні суддею одноособово в залі суду м. Путивль на 10 год. 15 хв. 9 березня 2026 року.

Викликати в судове засідання учасників судового провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню, але не неї може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1