Провадження № 1-кп/638/1109/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_7 ,

представника сектору ювенальної превенції ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

спеціаліста (психолога) ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000948 від 19.09.2025 року стосовно неповнолітнього:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, українця, громадянина України, учня 12 класу ТОВ «Центр освіти «Оптіма», із базовою середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого:

11.11.2025 року Шевченківським районним судом міста Харкова за ч.2 ст.259 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України з іспитовим строком на 1 рік,

за підозрою у вчинені суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України,

встановив:

У невстановлений час у неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував за місцем свого фактичного проживання за адресою АДРЕСА_2 , виник кримінальний протиправний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про замінування будівель м.Львова, м.Житомира та м.Тернополя, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.

Так, не пізніше 10 год.25 хв. 18 листопада 2024 року ОСОБА_4 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що поширена ним інформація є неправдивою та розуміючи, що таке повідомлення створить обстановку страху у населення, а також порушить громадську безпеку тасталий спосіб співіснування суспільства на території м.Житомира, м.Львів та м.Тернопіль, діючи умисно, з мотиву завдання шкоди громадській безпеці, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, здійснив за допомогою сервісів одноразових поштових скриньок поширення повідомлення про замінування Житомирської міської ради за адресою м.Житомир майдан Корольова буд.4/2 Корольовського районного суду м.Житомира за адресою м.Житомир Соборна площа буд.1, Житомирського апеляційного суду за адресою м.Житомир вул.Святослава Ріхтера буд.24, а також торгівельного центру «King Cross Leopolis» за адресою м.Львів вул.Стрийська буд.30, торгівельного центру «Spartak» за адресою м.Львів вул.Гетьмана Мазепи буд.1-Б, а також Тернопільської міської ради за адресою м.Тернопіль, вул.Листопадова буд.5, ДО «Тернопільського медичного університету» за адресою м.Тернопіль майдан Волі буд.1, КНП «Тернопільської обласної клінічної лікарні» за адресолю м.Тернопіль вул.Клінічна буд.1 та усіх шкіл та дитячих садків м.Тернопіль на електронні поштові скриньки регіональних підрозділів правоохоронних органів, органів влади та місцевого самовлядування, використовував власний мобільний термінал «Sumsung Galaxy s23» (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) з встановленою сім-картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_3 та сервіс одноразових поштових скринь «https://temp-mail.org/ru/», на поштові скриньки: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та інші.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_4 скоїв суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.259 КК України, а саме завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху споруд, що забезпечують діяльність органів державної влади, закладів охорони здоров`я та закладів освіти, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками з метою порушення громадської безпеки та залякування населення.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Неповнолітній підозрюваний ОСОБА_4 в присутності законного представника - ОСОБА_5 та захисника, свою вину у вчиненні діяння, передбаченого ч.2 ст.259 КК України, визнав повністю при обставинах, зазначених у клопотанні, у вчиненому щиро розкаявся, шкодував про вчинене. Також зазначив, що розуміє протиправність вчиненого ним діяння та просив застосувати до нього примусові заходи виховного характеру.

Захисник підозрюваного та його законний представник просили клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру задовольнити.

Інші учасники не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Встановлені судом обставини підтверджуються наданими у судовому засіданні показаннями неповнолітнього ОСОБА_4 , які є логічними та послідовними та узгоджуються з дослідженим у судовому засіданні клопотанням.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов наступного.

Відповідно до ст.501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.259 КК України, а саме завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху споруд, що забезпечують діяльність органів державної влади, закладів охорони здоров`я та закладів освіти, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками з метою порушення громадської безпеки та залякування населення.

Відповідно до ст.22 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України підлягають кримінальній відповідальності особи, яким виповнилося 16 (шістнадцять) років.

Неповнолітній ОСОБА_4 , вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.259 КК України у віці 15-ти років, тобто до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння.

Оскільки, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, ОСОБА_4 не досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за це діяння, то до нього необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру.

В силу ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Відповідно до ст.498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає із статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Обираючи вид примусового заходу виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого діяння та його особистість який є неповнолітньою особою, якому станом на час розгляду клопотання виповнилось 17 років, є учнем 12 класу, має постійне місце проживання, на обліках нарколога та психіатра не перебуває, його соціальні зв`язки та умови проживання та виховання, рівень розвитку, враховуючи умови його життя, а також те, що ОСОБА_4 судимий 11.11.2025 року Шевченківським районним судом міста Харкова за ч.2 ст.259 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України з іспитовим строком на 1 рік.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що до неповнолітнього ОСОБА_4 потрібно застосувати примусові заходи виховного характеру, передбаченого ч.2 ст.105 КК України, у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, що полягають у забороні участі та спілкуванні у відповідних інформаційних групах та каналах у соціальних мережах та месенджерах, у яких містяться заклики до діяльності, спрямованої на вчинення диверсій та інших дій, що підривають обороноздатність держави, дискредитують авторитет органів державної влади, перешкоджають законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань або пропаганда такої діяльності, до досягнення ним повноліття, а саме до 09.12.2026 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.326, 370, 372, 497, 498, 499, 501 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000948 від 19.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України - задовольнити.

Застосувати щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, що полягають у забороні участі та спілкуванні у відповідних інформаційних групах та каналах у соціальних мережах та месенджерах, у яких містяться заклики до діяльності, спрямованої на вчинення диверсій та інших дій, що підривають обороноздатність держави, дискредитують авторитет органів державної влади, перешкоджають законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань або пропаганда такої діяльності, до досягнення ним повноліття, а саме до 09.12.2026 року.

Сектору ювенальної превенції територіального органу Національної поліції взяти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на профілактичний облік, проведення заходів індивідуальної профілактики та здійснення контролю за виконанням судового рішення.

Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради вжити заходів для здійснення соціальної реінтеграції з неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити тривалість заходів виховного характеру строком до 09.12.2026 року.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд міста Харкова.

Повний текст ухвали проголошено 05.02.2026 року об 15:20 годині.

Головуючий суддя: ОСОБА_1