Справа № 299/145/26
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/82/26, за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.01.2026.

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000189 від 14.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України, та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження і користування, на вилучене 17.01.2026 під час проведення санкціонованого обшуку, за місцем проживання ОСОБА_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме: дві пластикові капсули зі вмістом кристалічної речовини, білого кольору, одну пластикову трубку, на дні якої виявлено кристалічну речовину білого кольору, грошові кошти в сумі 3750 грн, грошові кошти в сумі 75500 грн, 2200 доларів США, 1850 євро та мобільний телефон марки «CAT», зі м/т НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 .

Клопотання мотивоване тим, що СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 14.03.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000189 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.03.2025 надійшов рапорт о/у СКП про те, що під час здійснення оперативно-розшукових заходів було встановлено, що на території обслуговування ВП № 1 Берегівського РВП проживає особа ОСОБА_7 , яка має намір збути марихуану за ціною 500 грн за 1 г.

17.01.2026 в ході проведення санкціонованого обушку за адресою АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_6 , в майстерні гаражного приміщення будинку було виявлено та вилучено із замаскованого місця в дерев`яному майстерному столі: дві пластикові капсули зі вмістом кристалічної речовини, білого кольору, одну пластикову трубку, на дні якої також виявлено кристалічну речовину, білого кольору, та зі стелі над даним столом було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 3750 грн. Після чого, з вітальної кімнати даного будинку було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 75500 грн, 2200 доларів США, 1850 євро та мобільний телефон марки «CAT», з м/т НОМЕР_1 , який належний ОСОБА_6 .

Постановою слідчого СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області від 17.01.2026 зазначені речі й грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000189 від 14.03.2025.

-2-

Клопотання мотивовано тим, що метою накладення арешту є збереження речових доказів, з метою унеможливити розпоряджатися вищевказаним майном, щоб запобігти зникненню, втраті або пошкодженню відповідного майна. Підставою для накладення арешту є те, що вилучені речі відповідно до ст. 98 КПК України визнані речовими доказами, а тому виникла необхідність у кримінальному провадженні вжити заходи щодо збереження речових доказів у виді арешту вказаного майна.

Ухвала про накладення арешту на майно мотивована тим, що зазначене у клопотанні майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні, розпочатого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 332 КК України та з урахуванням можливості використання вилученого майна як доказів у кримінальному провадження, з метою збереження речових доказів та досягнення повноти та всебічності у даному кримінальному провадження, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатність підстав для накладення арешту на це майно, яке відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_5 просить ухвали слідчого судді від 20.01.2026 скасувати. Ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. У вказаному кримінальному провадженні безпідставно накладено арешт на грошові кошти в сумі 75500 грн, 2200 доларів США, 1850 євро, які були вилучені 17.01.2026 в ході проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 . Ці кошти є її офіційними заощадженнями, що підтверджується деклараціями про доходи. У матеріалах судового провадження відсутні фактичні дані, які б підтверджували мету збуту наркотичних засобів, тому кваліфікація дій ОСОБА_6 є необґрунтованою. Крім того, санкція ч. 1 ст. 307 КК України не передбачає конфіскації майна. Факт збуту наркотичних засобів ОСОБА_6 не інкримінується, тому грошові кошти не мають ознак таких, що здобуті злочинним шляхом, не мають ознак речових доказів. Вона залишилася одна з дітьми без засобів до існування. Діти хворіють та потребують лікування і реабілітації. Для внесення застави за ОСОБА_6 вона позичила значну суму грошей. Після чого, в її будинку сталася пожежа. Після звільнення під заставу ОСОБА_6 був мобілізований до лав ЗСУ. Арешт її особистих коштів є неправомірним, не пов`язаним із предметом доказування у кримінальному провадженні та ставить її сім`ю, де двоє хворих дітей у скрутне матеріальне становище. Одночасно ОСОБА_5 , посилаючись на необізнаність із фактом та мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 20.01.2026, про наявність якої вона дізналась 26.01.2026.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від нього не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин його неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення власника майна, яка підтримала клопотання та апеляційну скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів уважає, що клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а її апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

-3-

Згідно ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

26.01.2026 власник майна ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.01.2026 та одночасно заявила клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, посилаючись на те, що їй не було відомо про факт та мотиви постановленого слідчим суддею рішення, а тому у визначений процесуальним законом п`ятиденний строк не могла навести обґрунтованих доводів щодо незаконності оскаржуваної ухвали.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ухвала слідчого судді від 20.01.2026 постановлена без виклику та участі власника майна ОСОБА_5 , при цьому жодних відомостей про направлення копії даної ухвали заінтересованим особам, в тому числі власнику майна ОСОБА_5 матеріали судового провадження не містять.

Зазначене, на переконання апеляційного суду перешкодило власнику майна ОСОБА_5 належним чином реалізувати право на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді в строк, встановлений кримінальним процесуальним кодексом України, а тому подане власником майна ОСОБА_5 клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.01.2026 підлягає задоволенню, а строк апеляційного оскарження - поновленню.

Висновок слідчого судді про наявність підстав для арешту майна - двох пластикових капсул із вмістом кристалічної речовини, білого кольору, однієї пластикової трубки, на дні якої виявлено кристалічну речовину білого кольору, грошових коштів в сумі 3750 грн та мобільного телефону марки «CAT», зі м/т , ніким з учасників судового провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

За приписами ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 20.01.2026 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 14.03.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000189 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань став рапорт оперуповноваженого СКП про те, що 14.03.2025 під час здійснення оперативно-розшукових заходів було встановлено, що на території обслуговування ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проживає особа ОСОБА_7 , яка має намір збути марихуану за ціною 500 грн за грам.

17.01.2026 в ході проведення санкціонованого обушку за адресою АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_6 , в майстерні гаражного приміщення будинку було виявлено та вилучено із замаскованого місця в дерев`яному майстерному столі: дві пластикові капсули зі вмістом кристалічної речовини, білого кольору, одну пластикову трубку, на дні якої також виявлено кристалічну речовину, білого кольору, та зі стелі над даним столом було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 3750 грн. Після чого, з вітальної кімнати даного будинку було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 75500 грн, 2200 доларів США, 1850 євро та мобільний телефон марки «CAT», з м/т НОМЕР_1 , який належний ОСОБА_6

-4-

Постановою слідчого СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області від 17.01.2026 зазначені речі й грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000189 від 14.03.2025.

19.01.2026 слідчий СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в кримінальному проваджені № 0000189 від 14.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

-5-

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів клопотання вбачається, що постановою слідчого СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області від 17.01.2026, вилучені 17.01.2026 під час проведення санкціонованого обшуку, за місцем проживання ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 дві пластикові капсули зі вмістом кристалічної речовини, білого кольору, одна пластикова трубка, на дні якої виявлено кристалічну речовину білого кольору, грошові кошти в сумі 3750 грн, грошові кошти в сумі 75500 грн, 2200 доларів США, 1850 євро та мобільний телефон марки «CAT», зі м/т НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000189 від 14.03.2025.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно, в тому числі й грошові кошти, має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи власника майна ОСОБА_5 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 цього Кодексу.

Крім того, ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів уважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні № 0000189 від 14.03.2025, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення слідчого з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень власника майна, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

-6-

Всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження й користування .

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчий довів існування достатніх підстав вважати, що вилучені грошові кошти, могли бути використані як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та мають доказове значення для кримінального провадження, а відтак задля запобігання ризику знищення речових доказів, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, обґрунтовано наклав арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів ураховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінальних правопорушень, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді, суду, з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

-7-

Доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане майно не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні дані в матеріалах клопотання.

При прийняття рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, не приймаються до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів, і не суперечить вимогам ч. 3 ст. 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власників майна апеляційним судом також не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучені грошові кошти не мають відношення до обставин кримінального провадження, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Таким чином, під час проведення обшуку слідчим виявлено та вилучено речі, в тому числі грошові кошти, які мають значення для кримінального провадження та наведено обґрунтування чому зазначене у клопотанні тимчасово вилучене майно підлягає арешту.

Разом з тим, доводи власника майна про те, що вона жодного відношення до даного кримінального провадження не має, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки згідно вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав уважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тому відсутність жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні ОСОБА_8 не перешкоджає арешту майна з метою забезпечення збереження речового доказу.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доводи власника майна та долучені нею відомості про те, що вилучені та арештовані грошові кошти є її особистими коштами-офіційними заощадженнями, колегія суддів відхиляє, оскільки такі не підтверджують взаємозв`язок між задекларованими та документально підтвердженими доходами в українській гривні та вилученими грошовими коштами у готівці, в тому числі іноземній валюті.

Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

-8-

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяв відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. 170-173 КПК України та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи власника майна ОСОБА_5 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними і такі апеляційний суд відхиляє.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що власник майна ОСОБА_5 не довела обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання власника майна ОСОБА_5 задовольнити, поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.01.2026.

Апеляційну скарга власника майна ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.01.2026 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000189 від 14.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді