Провадження № 11-кп/824/1973/2026Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

17 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0002653 обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Торез Донецької області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2024 року за ч. 1 ст. 246 КК України до 1 року обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України - звільненнявід відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання - 8 (вісім) років позбавлення волі.

Згідно ст. 70 ч. 4 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_8 даним вироком, повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2024 року, відповідно до пп. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України покарання, призначене ОСОБА_8 у виді обмеження волі на строк 1 рік, переведено в більш суворий вид покарання у виді позбавлення волі - з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, остаточно призначивши ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів - 8 (років) 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення: з 06.09.2024 року по 06.04.2025 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обраховувати з 07.04.2025 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 - тримання під вартою - продовженодо вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та арешту на майноу кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

Так, 06.09.2024 року приблизно о 20 годині 00 хвилин поблизу дитячого майданчика, розташованого по вулиці Академіка Заболотного, 82 в м. Києві, між обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які знаходились у стані алкогольного сп`яніння, виник словесний конфлікт, під час якого у обвинуваченого ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_10 .

Так, обвинувачений ОСОБА_8 06.09.2024 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поблизу дитячого майданчика по вулиці Академіка Заболотного, 82 в м. Києві , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , який приблизно о 20 годині 20 хвилин відійшов на деяку відстань від ОСОБА_8 по власним потребам, а останній, користуючись моментом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання у виді смерті ОСОБА_10 , підбіг до ОСОБА_10 ззаду та умисно наніс один удар кулаком руки в область потиличної частини голови, яке не спричинило тілесних ушкоджень.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, коли ОСОБА_10 почав обертатися до ОСОБА_8 обличчям, ОСОБА_8 діючи умисно, протиправно та з метою заподіяння смерті останньому, наніс один удар ножем розкладного типу, який мав при собі, у місце розташування життєво важливого органу - у грудну клітину ОСОБА_8 , чим спричинив колото-різане поранення грудей у виді колото-різаної рани на передній поверхні грудей зліва, від якої відходить рановий канал, що йде спереду назад, дещо зліва направо та знизу догори, ушкоджуються м?які тканини (підшкірно-жирова клітковина та м?язи грудей на рівні мечоподібного відростка грудини, переднє середостіння (на цьому ж рівні) перикард (у вигляді ушкодження його передньої стінки), серце (у вигляд ненаскрізного ушкодження правого шлуночка), де рановий канал сліпо закінчується в порожнині правого шлуночка, з довжиною ранового каналу біля 8,5 см, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя), від якого ОСОБА_10 втративши рівновагу, впав на прохожу частину дороги та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Не погоджуючись з вказаним вироком, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити: за ч. 1 ст. 115 КК України призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років та поглинути цим покаранням згідно ч. 4 ст. 70 КК України покарання, призначене ОСОБА_8 за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2024 у виді обмеження волі на строк 1 рік, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Зазначає, що ОСОБА_8 повністю визнав свою провину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим призначене судом покарання останньому є явно несправедливим.

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Змінити вирок, вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Вирок Києво-Святошинського районного суду від 06.11.2024 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 246 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, виконувати самостійно. У решті вирок залишити без змін.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів помилкового застосовано, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України та принцип повного приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутого покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2024, який можливо застосувати лише при призначенні покарання за сукупністю вироків відповідно до ст. 71 КК України. Місцевий суд мав би ухвалити рішення про самостійне виконання попереднього вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2024 року.

Вважає, що суд першої інстанції вимоги закону України про кримінальну відповідальність та правові висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду України проігнорував. Тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Внаслідок такої помилки, ОСОБА_8 призначено покарання, яке не відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та частково апеляційну скаргу прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, в апеляційних скаргах прокурора та захисника не заперечується, які і висновок суду про правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника про призначення судом, на його думку, ОСОБА_8 занадто суворого покарання, то колегія суддів доходить такого висновку.

Так, вирішуючи питання призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, судом враховано ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке віднесене кримінальним законом до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який не одружений, не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, має не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, обставиною, яка пом`якшує покарання визнано щире каяття, обставиною, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченогоможливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зауважує, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому враховані, у тому числі, й ті обставини, на неврахування яких посилався й захисник.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону, оскільки суд першої інстанції, застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, з урахуванням всіх встановлених під час судового розгляду обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, позиції сторін під час судового розгляду, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 115 КК Україниу виді позбавлення волі на строк вісім років, що не є суворим.

Таким чином колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів дійшла висновку, що стороною захисту не наведено достатніх підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. Згідно ст. 70 ч. 4 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_8 даним вироком, повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2024 року, відповідно до пп. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України покарання, призначене ОСОБА_8 у виді обмеження волі на строк 1 рік, переведено в більш суворий вид покарання у виді позбавлення волі - з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, остаточно призначивши ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів - 8 (років) 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_8 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 України 06.09.2024, тобто до ухвалення щодо нього вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2024.

Так, відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими ч. ч. 1-3 даної статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів, рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Відповідно до Постанови Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15.02.2021 справа № 760/26543/17, коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовується, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно.

Відтак, як слушно зазначає прокурор, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання, невірно застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки оскаржуваним вироком обвинуваченому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально, а вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2024, який був ухвалений після вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, звільнено останнього від відбування покарання з іспитовим строком, а тому, вказаний вирок відповідно абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», необхідно виконувати самостійно.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду - зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2024 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 246 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, від відбування якого його звільнено на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік із покладенням відповідних обов`язків - виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя Суддя Суддя