Справа№ 953/1033/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0001225 від 29.07.2025 за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Богодухів, Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, солдата 3 навчального взводу 2 навчальної роти 6 зведеного навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб до 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року введений воєнний стан, який триває по теперішній час.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №319 від 28 жовтня 2024, солдата ОСОБА_5 зараховано на усі види забезпечень, а також призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 .

Отже, солдат ОСОБА_5 в розумінні вимог ст.18,19,22,401, диспозиції ст.407 КК України, є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про несення військової служби у час воєнного стану.

Згідно ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучі військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації, на особливий період, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.9,11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України,Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статуту Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, а згідно ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

За ст.16 Статуту внутрішньої служби України Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями тощо.

Стаття 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає відповідальність солдата у мирний і воєнний час за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стан, збереження виданого йому майна. А стаття 128 Статуту, зокрема, покладає на солдата обов`язок сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням, додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни, виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

За приписами ст.129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п.1, 3 ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте, солдат ОСОБА_5 достовірно знаючи свої обов`язки, встановлені зазначеними нормами законодавства, що визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, їх взаємовідносини та регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, свідомо допустив їх порушення та вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 ,будучи військовослужбовцем, що проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем, що проходить військову службу на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .

Відповідно до рапорту від 18.12.2024 вх.15896 командира 2 навчальної роти-старшим викладачем 6 зведеного навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 встановлено, що, курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошення в умовах воєнного стану) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.12.2024, але не пізніше 08:00,точного часу не встановлено, під час перевірки особового складу було виявлено відсутнім, місцезнаходження його невідоме.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 17.12.2024, більш точного часу не встановлено, самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 ,

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_5 з 17.12.2024 не вживав жодних заходів для повернення до військової частини, не звертався до медичних установ, правоохоронних органів, органів державної влади чи органів місцевого самоврядування та не повідомляв про свою належність до військової служби, за наявності реальної можливості для цього.

Вказані дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч5 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Також, 15.07.2025 в денний час доби, точний час не встановлено, ОСОБА_5 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , де його співмешканка орендувала вищевказану квартирую, побачив телевізор ТМ «Skyworth 40E6». У цей час у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадання чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, будучі достеменно обізнаним про введення військового стану починаючи з 05 год. 30 хв.24.02.2022, строк дії якого у подальшому продовжувався у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 частини 1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2025, неодноразово продовженого на всій території України, з метою отримання доходу за рахунок чужого майна,

в умовах воєнного стану, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав телевізор ТМ «Skyworth 40E6», вартістю 5500,00 грн, що належать на праві приватної власності потерпілій ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_5 , покинув місце вчинення злочину з викраденим майном, обернувши його на свою користь та розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 5500,00 грн.

Вказані дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_5 , 21.07.2025 в денний час доби, точний час не встановлено, знаходячись в квартирі АДРЕСА_4 , де з дозволу брата потерпілої ОСОБА_8 мешкав ОСОБА_5 разом зі своєю співмешканкою. В цей час ОСОБА_5 , побачив жилетку хутряну, чорного кольору ТМ «Gina Bacconi»; вертикальну соковижималку Kenwood JMP800SI; духову міні- піч BORK W500. У цей час у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадання чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливим мотивів,будучи достеменно обізнаним про введення військового стану починаючи з 05 год.30 хв. 24.02.2022, строк дії якого в подальшому продовжувався у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.10 Конституції України, Закону України « Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015, неодноразово продовженого на всій території України, з метою отримання доходу за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та викрав наступне майно: 21.07.2025 таємно викрав вертикальну соковижималку Kenwood JMP800SI, вартістю 3900,00 грн; 22.07.2025 таємно викрав жилетку хутряну, чорного кольору ТМ биркою «Gina Bacconi», вартістю 2400,00 грн; 24.07.2025 таємно викрав духову міні- піч BORK W500 вартістю 6465,86 грн, що належать на праві приватної власності потерпілій ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_5 , обернув викрадене майно на свою користь та розпорядився ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 , матеріальну шкоду на загальну суму 12 765,86 грн.

Вказані дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, фактичні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються, зокрема, час, місце вчинення та їх правову кваліфікацію, не оспорює. Пояснив, що дійсно будучи військовослужбовцем, 17.12.2024, точний час не пам`ятає, самовільно залишив військову частину, тривалістю понад три доби, за обставин, викладених вище у даному вироку. Підтвердив, що 15.07.2025, точний час не пам`ятає, за адресою: АДРЕСА_5 , вчинив крадіжку телевізора ТМ «Skyworth 40E6», за обставин, викладених вище у даному вироку. Також, 21.07.2025, 22.07.2025 та 24.07.2025, точний час не пам`ятає, за адресою: АДРЕСА_6 , вчинив крадіжку жилетки хутряної, соковижималки Kenwood JMP800SI та духової міні- пічі BORK W500, за обставин, викладених вище у даному вироку. Вартість викраденого майна не оспорює.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнає добровільно, без примусу. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати. Цивільний позов ОСОБА_8 визнає частково, у розмірі 12 765,86 грн.- вартості викраденого майна згідно висновку експерта.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги послідовність показань обвинуваченого про обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає ці показання достовірними.

Сторона захисту та сторона обвинувачення не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, наслідки, визначені ст.349 КПК України, зрозумілі.

Потерпіла ОСОБА_7 подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності. Щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, не заперечує. Прохає призначити обвинуваченому покарання відповідно до чинного законодавства України. Цивільний позов не заявляє.

Потерпіла ОСОБА_8 подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності. Щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, не заперечує. Прохає призначити обвинуваченому покарання відповідно до чинного законодавства України. Цивільний позов прохає задовольнити.

З`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим суті пред`явленого обвинувачення, не маючи сумніву у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч.3 ст.349 КПК України, за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів фактичних обставин справи, та обмежився допитом обвинуваченого, вивченням матеріалів, що характеризують його особу, документів з процесуальних питань, а також документів в обґрунтування цивільного позову ОСОБА_8 , оскільки показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються. Одночасно учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 та ч.5 ст.407 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена поза розумним сумнівом.

Судом не встановлено будь-яких обставин для перекваліфікації дій обвинуваченого, а так само обставин, які б виключали злочинність діяння, або були б підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується ст.50, 65 КК України, якими визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженим та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до класифікації, визначеної ст.12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185 та ч.5 ст.407 КК України є тяжким злочином.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він відповідно до вимог ст.89 КК України раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, перебуває у шлюбних відносинах без їх реєстрації, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, не є інвалідом, є військовослужбовцем Збройних Сил України, за час проходження військової служби на займаній посаді як солдат зарекомендував себе посередньо, до адміністративного стягнення за вчинення корупційного або військового адміністративного правопорушення не притягувався, стан здоров`я задовільний.

Обставиною, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розуміння наслідків своїх дій, про що зазначено стороною обвинувачення в ході судового розгляду, виходячи з поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ч.1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх вид, суспільну небезпечність та наслідки, вищезазначені дані щодо особи обвинуваченого, який, зокрема, є особою молодого віку, має стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий відповідно до ст.89 КК України, поведінку до вчинених кримінальних правопорушень, наявності обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Указані відомості дають підстави для призначення покарання обвинуваченому в мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років та в межах санкції ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, та, відповідно до ч.1 ст.70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає суспільним інтересам та інтересам держави за умов введеного на території України воєнного стану, а отже відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України стосовно дотримання мети.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно із ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно ч.1 ст.1166 ЦК України майновий збиток, заподіяний неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об`ємі особою, що заподіяла його.

Згідно вимог ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Судом встановлено, що в межах даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди на суму 44000 гривень.

Разом із цим, під час розгляду кримінального провадження, з урахуванням встановленої вартості викраденого обвинуваченим майна, за обставин, викладених у даному вироку, власницею якого є ОСОБА_8 , а також позиції обвинуваченого щодо визнання розміру позовних вимог, суд вважає доведеними частково підстави та розмір цивільного позову ОСОБА_8 у сумі 12?765,86 грн.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч.4 ст.174 КПК України).

У зв`язку із не застосуванням до обвинуваченого покарання у виді конфіскації майна, а також те, що арештоване майно не підлягає спеціальній конфіскації, суд вважає за необхідне скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкові від 01.08.2025 у справі № 953/7859/25 н/п 1-кс/953/5430/25.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд зазначає, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 19.01.2026 стосовно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 05.03.2026.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 не затримувався в порядку ст.208 КПК України.

Оскільки ОСОБА_5 судом призначено покарання у виді позбавлення волі, обвинуваченому необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення у строк покарання за даним вироком, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Керуючись ст.100, 124, 174, 368, 369, 370, 373, 374, 395 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі;

- за ч.5 ст.407 КК України у виді 5 (п`яти ) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 (п`яти ) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 - рахувати з дня набуття вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття остаточного покарання, строк попереднього ув`язнення з 19.01.2026 до дня набуття вироком законної сили, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріальну шкоду у розмірі 12765 (дванадцять тисяч сімсот шістдесят п`ять) гривень 86 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім.Засл.Проф. М.С.Бокаріуса» Міністерства Юстиції України: судової товарознавчої експертизи №12263/12272/12273/12274 від 15.08.2025 в розмірі 4240,84 гривень; судової товарознавчої експертизи №12737 від 26.08.2025 в розмірі 3392,64 гривень; судової товарознавчої експертизи №12254 від 13.08.2025 в розмірі 3392,64 гривень, а всього стягнути судових витрат на загальну суму 11026 (одинадцять тисяч двадцять шість) гривень 12 копійок.

Після набрання вироком законної сили речові докази, а саме:

- жилетку хутряну чорного кольору з биркою «Gina Bacconi», поміщену до сейф пакету з №Н46663455 Національна поліція України, а також два ключі, поміщені до паперового пакету жовтого кольору повернути власнику.

- диск із відеозаписом з моментом продажу соковижималки - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою с+

лідчого судді Київського районного суду м.Харкові від 01.08.2025 у справі № 953/7859/25 н/п 1-кс/953/5430/25.

Продовжити ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя - ОСОБА_1