Справа № 138/3460/25
Провадження №11-кп/801/266/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора в режимі відеоконференції ОСОБА_6

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2026 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Витава Тиврівського району Вінницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , із середньою освітою, одруженого, не працюючого, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною третьою статті 149, частиною другою статті 156, частинами першою-четвертою статті 301? КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 про продовження раніше обраного запобіжного заходу.

Продовжено ОСОБА_7 , обвинуваченому за частиною третьою статті 149, частиною другою статті 156, частинами першою-четвертою статті 301? КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів до 27 березня 2026 року включно.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання суд виходив з того, що прокурором під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість висунутого обвинувачення, а також продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, за наявності яких застосування менш суворих запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2026 року через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків фактичним обставинам провадження. Просить винести своє рішення, яким застосувати до нього менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту, або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Апеляційна скарга мотивована тим, що прокурор в судовому засідання не довела продовження існування ризиків, на які вона посилалась у клопотанні, а суд у свою чергу не обґрунтував недостатність менш суворих запобіжних заходів. Окремо захисник вказує на неврахування особи обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, понад рік проходив службу у лавах Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ), має сім`ю та утриманців, оскільки дружина, мати дружини та його мати мають захворювання та він здійснює за ними постійний догляд.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, місцевим судом зазначені вимоги закону дотримані у не у повній мірі, через що висновки про необхідність продовження строку ув`язнення обвинуваченого без визначення застави належним чином не умотивовані, зокрема в частині невизначення застави.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого та вирішення цього питання відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Установлено, що Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області здійснюється судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000093, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2025 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною третьою статті 149, частиною другою статті 156, частинами першою-четвертою статті 301? КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною четвертою статті 301? КК України.

Хвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.12.2025, залишеною без зміни Вінницьким апеляційним судом ухвалою від 17.12.2025 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 03.02.2026 включно із визначенням застави.

16.01.2026 прокурор у кримінальному провадженні прокурор Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 склала клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, копія якого була вручена ОСОБА_7 22.01.2026, про що свідчить розписка про отримання відповідного клопотання.

27.01.2026 за наслідками розгляду цього клопотання Мурованокуриловецьким районним судом прийнято рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого до 27 березня 2026 року включно без визначення застави.

Висновки щодо застосування виключного запобіжного заходу

Як уже зазначалось вище місцевий суд під час судового розгляду відповідно до положень ст. 331 КПК України за клопотанням сторони обвинувачення вирішує питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу до закінчення строку дії попередньої ухвали.

У свою чергу, за змістом статті 199 КПК України під час розгляду такого клопотання суд має з`ясувати, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явились нові ризики, які виправдовують подальше ув`язнення обвинуваченого.

Ризиками, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Установлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких (ст. 156 ч. 2, 301? ч. 1, 301? ч. 2 КК України) та особливо тяжких (ст. 149 ч. 3, 301? ч. 3, 301? ч. 4 КК України) кримінальних правопорушень, вчинених під час дії воєнного стану та з використанням уразливого стану малолітньої потерпілої.

Цей суд погоджується із твердженням, що можливе призначення в майбутньому кримінального покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, у певній мірі може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що обвинуваченим буть вчинятись спроби ухилятись від суду. У даному ж провадженні у сукупності із тяжкістю інкримінованих злочинів та значного суспільного резонансу суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також тривале знайомство із малолітньою потерпілою та використання її уразливого стану через вік із високою імовірністю свідчить про можливий незаконний вплив з метою зміни показань, що у свою чергу вказує на ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слід також врахувати, що відповідно до висновку амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 625 від 04.08.2025 у обвинуваченого констатовано психічний розлад у вигляді педофілії, що із високою імовірністю дозволяє дійти висновку про продовження вчинення обвинуваченим аналогічних кримінальних правопорушень, а відтак вказує на ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Сукупність саме цих обставин, незважаючи на наведені стороною захисту доводи про наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, позитивної характеристики та наявність утриманців, вказують на неможливість застосування менш суворих запобіжних заходів, у тому числі домашнього арешту.

Висновки щодо визначення застави.

За змістом частини третьої статті 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

У свою чергу частиною четвертою статті 183 КПК України встановлено винятки з цього правила та зазначено випадки, коли питання визначення застави щодо певних категорій кримінальних правопорушень належить до дискреційних повноважень слідчого судді, суд.

При цьому кримінальні правопорушення, за якими обвинувачується ОСОБА_7 , не входять до переліку злочинів, щодо яких неможливе визначення застави.

Таким чином, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевий суд був зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним законом.

Установлено, що попередньою ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.12.2025 (провадження № 1-кп/138/281/25) відносно ОСОБА_7 було продовжено строк тримання під вартою до 03.02.2026 із визначенням застави у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень із покладенням відповідних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення обвинуваченим чи іншим заставодавцем.

Також установлено, що на момент розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, визначена застава внесена не була, що очевидно вказує на її надмірність.

Частиною четвертою ст. 182 КПК установлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Кримінальні правопорушення, за якими обвинувачується ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України віднесені до тяжких та особливо тяжких злочинів.

Розмір застави для різних категорій кримінальних правопорушень (злочинів) визначений п. 1-3 абз. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, та з-поміж інших, щодо осіб, підозрюваних у вчиненні особливо тяжкого злочину, встановлений у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому застава в жодному разі не виконує функції покарання особи або ж відшкодування збитків, адже обрання цього заходу не означає доведення її вини, натомість її розмір повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в такому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Кримінальний процесуальний закон саме на слідчого суддю (суд) покладає обов`язок під час визначення розміру застави перевіряти, чи він не є завідомо непомірним для підозрюваного.

Розмір застави повинен бути встановлений з урахуванням належної особі власності, якою вона може безперешкодно і без шкоди для близьких розпоряджатися для внесення застави, її майнового і сімейного стану.

Застосовані загальні принципи щодо обґрунтування тримання підозрюваного під вартою та визначення розміру застави наведені, зокрема, в рішенні у справі «Корбан проти України» від 04 липня 2019 року, де йдеться про те, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти. Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави.

Натомість у цьому провадженні з урахуванням неможливості внесення обвинуваченим застави у раніше визначеному розмірі, сума застави підлягає зменшенню до такої, можлива перспектива втрати якої у випадку неявки обвинуваченого до суду буде достатнім стримуючим фактором, щоб позбавити його бажання втекти, а саме двохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2026 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною третьою статті 149, частиною другою статті 156, частинами першою-четвертою статті 301? КК України скасувати.

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 про продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною третьою статті 149, частиною другою статті 156, частинами першою-четвертою статті 301? КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів до 27 березня 2026 року.

Визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 200 (двохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 665 600 (шістсот шістдесят п`ять тисяч шістсот) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Вінницького апеляційного суду: Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 42257550; Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача (МФО): 820172; Рахунок отримувача: UA0083601; Призначення платежу: застава за обвинуваченого ОСОБА_7 , справа № 138/3460/25, провадження № 11-сс/801/266/2026.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави на ОСОБА_7 покласти обовязки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати на виклики суду за першою вимогою;

- не відлучатися із місця постійного проживання без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматись від спілкування із особами, які являються потерпілими чи свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 положення ч. 8 ст. 182 КПК України про те, що якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

У разі внесення застави та покладення обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_7 визначити термін їх дії, відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України, на строк дії даної ухвали.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи «Вінницька установа відбування покарань №1».

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи «Вінницька установа відбування покарань №1» негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти, про що повідомити Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» для виконання.

Ухвала є остаточною та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: