Справа № 522/2270/26
Провадження № 1-кс/522/1111/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора в порядку ст. 303 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Одеської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР).

В обґрунтування доводів скарги зазначено, що 17.02.2026 року ОСОБА_3 було надіслано до Одеської обласної прокуратури заяву про внесення до ЄРДР, відомостей за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 364 КК України, вчинених суддями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , однак, всупереч вимог ст.214 КПК України, відомості до ЄРДР за вказаною заявою ОСОБА_3 внесені не були.

У скарзі ОСОБА_3 просить: визнати бездіяльність уповноваженого прокурора Одеської обласної прокуратури, що полягає у невнесенні відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінальних правопорушень від 17.02.2026 року незаконною та протиправною; зобов`язати уповноваженого прокурора Одеської обласної прокуратури невідкладно внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 17.02.2026 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 366 КК України, надати заявниці витяг з ЄРДР протягом 24 годин з моменту внесення відповідних відомостей.

В судове засідання ОСОБА_3 та її представник, неодноразово не з`являлись, були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними довідками про доставлення смс-повідомлення та електронного листа, причини неявки суду не повідомили. Заяв про відкладення розгляду скарги не подавали. За таких обставин, враховуючи неодноразову неявку в судові засіданні скаржника та її представника, наявність належного повідомлення учасників судового провадження, слідчий суддя ухвалив рішення щодо розгляду скарги за відсутності заявника та її представника.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав письмові заперечення на скаргу, просить проводити судовий розгляд справи без його участі.

Так, положеннями ч.3 ст. 306 КПК України регламентовано, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За змістом ч.3 ст.306 КПК України фактично закріплений обов`язок слідчого судді повідомити заявника про розгляд його скарги, але не зазначено обмежень щодо розгляду скарги у разі неявки вказаної особи, як слідчого та прокурора, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, а також не визначено порядок дій слідчого судді, у разі неявки в судове засідання особи, яка звернулася зі скаргою на дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, та в таких випадках, слід застосовувати положення ч.6 ст.9 КПК, у відповідності до яких мають застосовуватися загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Аналіз загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст. 7, 8, 9, 20, 21, 22, 24, 26, 28 КПК України, дає достатні підстави вважати, що положення ч.3 ст. 306 КПК України не вимагають від слідчого судді досягнути мети забезпечити обов`язкову участь заявника в судовому засіданні, оскільки належне повідомлення про дату, час та місце розгляду скарги заявника, свідчить про забезпечення слідчим суддею виконання загальних засад кримінального провадження, зокрема права заявника на захист та доступ до правосуддя. При цьому, небажання заявника безпосередньо прийняти участь в судовому розгляді його скарги, є правом цієї особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, в зв`язку з чим слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності скаржника, його представника та прокурора.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд скарги проведено за відсутності учасників судового провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки всі особи, які беруть участь у судовому провадженні до суду не з`явилися.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчій суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, положеннями частини 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих матеріалів вбачається, що дійсно 17.02.2026 року ОСОБА_3 17.02.2026 року звернулась до Одеської обласної прокуратури з заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 366 КК України суддями Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суддями Одеського апеляційного суду: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суддями Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , як на її думку, у зв`язку із систематичним постановленням завідомо неправосудних рішень у справі №500/2395/18, що призвело до повного знищення предмета спору.

Як вбачається з поданих прокурором заперечень, відомості до ЄРДР за цією заявою, внесені не були.

Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 року норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за повідомленням є саме наявність у цьому повідомленні обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у поданій ОСОБА_3 заяві від 17.02.2026 року, викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, зокрема й тих, які передбачені ст. 364, 366 КК України, оскільки це повідомлення не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, зокрема, зі змісту поданого повідомлення не вбачається, що у випадках, про які повідомляла ОСОБА_3 мало місце саме зловживання владою або службовим становищем або службове підроблення. Не містить ця заява й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій вищевказаних осіб за відповідними статтями Кримінального кодексу України.

Аргументи ОСОБА_3 про можливе вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 366 КК України, фактично ґрунтуються на її власній оцінці та зводяться до незадоволення з судовими рішеннями, постановленими судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а самі посилання на викладені у заяві ОСОБА_3 обставини, недостатні для того, щоб розпочати досудове розслідування, згідно з її повідомленням про злочини, адже досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, і не може слугувати механізмом для притягнення до відповідальності осіб відносно яких подана заява про злочин

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Слідчий суддя не вбачає підстав для внесення відомостей за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР. Ініціювання кримінального переслідування щодо осіб, за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, а також те, що уповноваженою особою Одеської обласної прокуратури не була допущена бездіяльність, яка б виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, про яку йдеться у поданій ОСОБА_3 скарзі, тому у задоволенні цієї скарги, в частині зобов`язання внесення відповідних відомостей до ЄРДР, задоволенню не підлягає.

Відповідно до принципу диспозитивності, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ст.26 КПК України).

Відповідно до положень п.18 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Повноважень слідчого судді на визнання дій чи бездіяльності певної посадової особи незаконною та протиправною, чинний КПК України не містить, тому в цих вимогах поданої ОСОБА_3 скарги також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 214, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора в порядку ст. 303 КПК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: