Справа № 752/4069/26
Провадження № 1-кс/752/1434/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000253 від 13.02.2026,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання у якому слідчий просить накласти арешт на майно, яке було вилучено 13.02.2026 під час проведення обшуку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, а саме комп`ютерну техніку та інше обладнання.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000253 від 13.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.203-2 КК України.

Слідчий у клопотанні зазначає, що до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення від оперативних співробітників, що під час відпрацювання території Голосіївського району міста Києва за адресою: АДРЕСА_1, виявлено заклад з незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор.

В ході досудового розслідування було встановлено, що група невстановлених осіб, в порушення вимог Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор», згідно з яким в Україні заборонено гральний бізнес - діяльність, пов`язану з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп`ютерних симуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах, в електронному (віртуальному) казино незалежно від місця розташування сервера, що дає змогу учаснику, як отримати грошовий виграш, так і не отримати його залежно від випадковості, діючи умисно, з метою отримання прибутку, організували мережу гральних закладів з метою надання доступу до азартних ігор на території м. Києва. Так, організатори усвідомлюючи, що на зайняття гральним бізнесом в Україні існує заборона, розуміючи протиправний характер своїх дій, знаючи, що самостійно реалізувати злочинний умисел, направлений на створення умов необхідних для вчинення злочинів, пов`язаних з організацією та наданням доступу до азартних ігор вони не в змозі, залучив громадян, які мають досвід у зайнятті гральним бізнесом та з якими вони погодили злочинні наміри на подальше створення організованої групи, розробивши спільний план для зайняття гральним бізнесом.

Крім того, вказані невстановлені особи з метою отримання незаконного прибутку, здійснювали забезпечення грошовими коштами учасників групи з метою відкриття гральних закладів та розширення їх мережі, координували дії учасників організованої групи під час незаконної діяльності, усували перешкоди для забезпечення діяльності гральних закладів, погоджували отримання в оренду та суму орендної плати за нежитлові приміщення, підшукані для організації діяльності гральних закладів, організовували конспірацію гральних закладів, забезпечували обладнанням для повного функціонування гральних закладів (меблями, камерами відеоспостереження, службовими мобільними телефонами, тощо), координували та контролювали роботу по наданню гравцям послуг з проведення і надання доступу до азартних ігор, здійснювали контроль за прибутками та витратами закладу як особисто, так і через учасників злочинної організації, розподіляли отримані гральним закладом незаконні прибутки між іншими співучасниками, отримували щоденні звіти у формі повідомлень щодо прибутків, сум входу, виходу, різниці грошових коштів - прибутку, чим забезпечували умови для зайняття гральним бізнесом та надання доступу до азартних ігор.

Отриманий прибуток від зайняття гральним бізнесом учасники злочинної групи розподіляють між собою, в залежності від ступеню участі, а решту витрачають на потреби функціонування та розвитку мережі гральних закладів.

Гральні заклади мережі у більшості випадків є відокремленими приміщеннями малих архітектурних форм та інших нежитлових приміщень, загальна площа яких становить від 50 до 100 м2, в яких розміщені персональні комп`ютери із встановленим програмним забезпеченням симуляції азартних ігор від 15 до 50 одиниць та які розташовані у різних районах м. Києва.

13.02.2026 на лінію 102 надійшло повідомлення що за адресою: АДРЕСА_1 виявлено заклад з незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор.

13.02.2026, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, було проведено обшук нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено: комп`ютерні системні блоки, предмети, які зовні схожі на камери зовнішнього відеоспостереження, дроти мережевого з`єднання, роутери та магнітоли, комп`ютерні миші та клавіатури.

13.02.2026 постановою слідчого вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Метою арешту майна є збереження речових доказів.

На підставі зазначеного слідчий просить про задоволення клопотання.

08.04.2026 від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання без його участі, клопотання про арешт майна підтримав. Також прокурор у заяві зазначив, що за результатом проведених органом досудового розслідування заходів встановити власника вилученого майна не виявилось можливим.

З огляду на зазначене, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про проведення розгляду цього клопотання без виклику володільця майна, оскільки встановити останнього на даній стадії досудового розслідування виявилось неможливим.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000253 від 13.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.203-2 КК України.

13.02.2026, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, проведено обшук нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено:

-Комп`ютерні мишки у кількості - 8 шт.;

-Комп`ютерні клавіатури у кількості - 8 шт.;

-Комп`ютерний системний блок ідентифікаційний номер NPU - 1180725;

-Комп`ютерний системний блок ідентифікаційний номер NPU - 1180726;

-Комп`ютерний системний блок ідентифікаційний номер NPU - 1180727;

-Комп`ютерний системний блок ідентифікаційний номер NPU - 1180728;

-Комп`ютерний системний блок ідентифікаційний номер NPU - 1180729;

-Комп`ютерний системний блок ідентифікаційний номер NPU - 1180730;

-Комп`ютерний системний блок ідентифікаційний номер NPU - 1180731;

-Комп`ютерний монітор ідентифікаційний номер NPU - 1180733;

-Комп`ютерний монітор ідентифікаційний номер NPU - 1180734;

-Комп`ютерний монітор ідентифікаційний номер NPU - 11180735;

-Комп`ютерний монітор ідентифікаційний номер NPU - 1180736;

-Комп`ютерний монітор ідентифікаційний номер NPU - 1180737;

-Комп`ютерний монітор ідентифікаційний номер NPU - 1180738;

-Комп`ютерний монітор ідентифікаційний номер NPU - 1180739;

-2 ролтера та 1 магнітола без розпізнавальних знаків;

-Предмети, які зовні схожі на камери зовнішього відеоспостереження 7 шт.;

-Дроти мережевого з`єднання.

13.02.2026 постановою слідчого вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, що підтверджується копією постанови.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.02.2026 у справі №752/4069/26, провадження №1-кс/752/1435/26, надано дозвіл на обшук нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Матеріалами клопотання обґрунтовано, що вилучені під час обшуку речі відповідають ознакам, зазначеним в ч.1 ст. 98 КПК України, і мають значення речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що заявлена слідчим мета щодо збереження речових доказів може бути досягнута шляхом застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчим у клопотанні доведено, що вилучені під час обшуку речі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна, сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов висновку про достатність підстав вважати, що в разі не застосування запобіжного заходу у виді арешту майна, існують ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке має значення для досудового розслідування.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя не встановив.

Отже, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

З огляду на викладене клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 309, 395, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено 13.02.2026 під час проведення обшуку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, а саме на:

-Комп`ютерні мишки у кількості - 8 шт.;

-Комп`ютерні клавіатури у кількості - 8 шт.;

-Комп`ютерний системний блок ідентифікаційний номер NPU - 1180725;

-Комп`ютерний системний блок ідентифікаційний номер NPU - 1180726;

-Комп`ютерний системний блок ідентифікаційний номер NPU - 1180727;

-Комп`ютерний системний блок ідентифікаційний номер NPU - 1180728;

-Комп`ютерний системний блок ідентифікаційний номер NPU - 1180729;

-Комп`ютерний системний блок ідентифікаційний номер NPU - 1180730;

-Комп`ютерний системний блок ідентифікаційний номер NPU - 1180731;

-Комп`ютерний монітор ідентифікаційний номер NPU - 1180733;

-Комп`ютерний монітор ідентифікаційний номер NPU - 1180734;

-Комп`ютерний монітор ідентифікаційний номер NPU - 11180735;

-Комп`ютерний монітор ідентифікаційний номер NPU - 1180736;

-Комп`ютерний монітор ідентифікаційний номер NPU - 1180737;

-Комп`ютерний монітор ідентифікаційний номер NPU - 1180738;

-Комп`ютерний монітор ідентифікаційний номер NPU - 1180739;

-2 ролтера та 1 магнітола без розпізнавальних знаків;

-Предмети, які зовні схожі на камери зовнішього відеоспостереження 7 шт.;

-Дроти мережевого з`єднання.

Ухвала про арешту майна підлягає негайному виконанню після її оголошення прокурором, слідчим у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1