УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2026 Справа №607/6217/26 Провадження №1-кс/607/2355/2026

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі, клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000392 від 04.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 22.05.2025 звернувся власник майна ОСОБА_3 із клопотанням про скасування арешту на майно, який було накладено на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2025 (справа № 607/7073/25), а саме на мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 13», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ,із сім-картою НОМЕР_3 ; 2 банківські карти банку «Ощадбанк» за № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , флеш носій марки «HIRALI» ємкістю 16 gb; 4 журнали КО «Мельнице-подільський психоневрологічний інтернат» (Охорона праці на 52 арк.

В обґрунтування клопотання вказує, що на даний час відпала потреба в застосуванні такого заходу як арешт майна, оскільки із даним майном проведені всі необхідні слідчі дії та експертизи, з огляду на зазначене, просить клопотання задовольнити.

Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, згідно поданого клопотання просила проводити розгляд за її відсутності.

Прокурор ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, проте скерував заяву про розгляд клопотання без його участі, заперечив щодо задоволення клопотання та скасування арешту, оскільки зазначені речі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, а тому є необхідність у такому заході забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів.

Дослідивши додані до клопотання матеріали та заяву прокурора, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Слідчий суддя встановив, що групою слідчих слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000392 від 04.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2025 у справі № 607/7073/25, було накладено арешт, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, зокрема, на мобільний телефон ОСОБА_3 марки «Xiaomi Redmi Note 13», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ,із сім-картою НОМЕР_3 ; 2 банківські карти банку "Ощадбанк" за № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 ; флеш носій марки «HIRALI» ємкістю 16 gb.; 4 журнали КО «Мельнице-подільський психоневрологічний інтернат» (Охорона праці на 52 арк.), які вилучені за місцем проживання ОСОБА_3 .

Вказаною ухвалою слідчого судді встановлено, що зазначене майно відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до ЄРДР за №0000392 від 04.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Арешт майна, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, чи може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб або для забезпечення цивільного позову. Метою арешту майна є, зокрема, забезпечення кримінального провадження.

При вирішенні питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судової процедури для забезпечення гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Порядок скасування арешту майна у кримінальному провадженні визначено та регламентовано приписами ст. 174 КПК України.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З аналізу положень ст. 174 КПК України вбачається, що тягар доведення необхідності та обґрунтованості скасування арешту покладається на особу, яка звертається з таким клопотанням.

Аналізуючи доводи клопотання про те, що в подальшому арешті майна відпала потреба, слідчий суддя враховує, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 22 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика Європейського суду з прав людини, вказує, що особі, яка звертається із клопотанням до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки.

Так, при дослідженні слідчим суддею матеріалів клопотання про скасування арешту майна встановлено, що доказів в його обґрунтування слідчому судді не надано, заявник при зверненні до суду не довела обставин, на які посилається у своєму клопотанні, оскільки долучені документи не доводять обґрунтованості заявлених вимог про скасування арешту та не спростовують мети його застосування, обставин викладених в ухвалі про накладенні арешту, а також того, що захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного на вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 майно, у кримінальному провадженні №0000392 від 04.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, втратив свою актуальність та підстави, які діяли на момент його застосування, відпали.

З огляду на викладене, ОСОБА_3 у клопотанні не доведені обставини, які б давали підстави вважати, що на даний час відпала потреба у дії такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна та не доведено необґрунтованості накладення такого арешту. До того ж, слідчому судді не надано доказів щодо проведення на день розгляду даного клопотання усіх необхідних слідчих дій та експертиз у кримінальному провадженні №0000392 від 04.09.2024 із вказаними у клопотанні мобільним телефоном, банківськими картками, флеш носієм та журналами, а також доказів, які б могли беззаперечно підтвердити відсутність подальшої потреби у застосуванні арешту на зазначене майно.

Водночас, наведені прокурором в заяві заперечення свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000392 від 04.09.2024 виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань кримінального провадження, а також завдань арешту майна, визначених приписами ст. 170 КПК України.

За вказаних обставин, слідчий суддя доходить висновку, що встановлені обставини судовим рішенням при накладенні арешту не спростовано та не доведено, що захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна втратив свою актуальність та підстави, які діяли на момент його застосування відпали, а відтак про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 7, 9, 131, 170, 174, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2025 у справі №607/7073/25 під час досудового розслідування кримінального провадження №0000392 від 04.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1