Житомирський апеляційний суд
Справа №274/9304/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/246/26
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8

представника потерпілого-

адвоката: ОСОБА_9

прокурора: ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000934 за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 вересня 2025 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Камінь Дзержинського району Житомирської області, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

- за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Застосовано до ОСОБА_6 ст. 75 КК України і звільнено її від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, якщо вона протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

У відповідності до ч.1 ст.76 КК України в період випробувального терміну покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 500 000 (п`ятсот тисяч) грн завданої моральної шкоди.

Кошти в сумі 105 000 грн, які було внесено ОСОБА_6 03.02.2025 згідно квитанції №8368-6271-6393-9158 на р/р №UA0000277, отримувач ТУДСА України в Житомирській області, код отримувача: 26278626, надавач платіжних послуг отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, в рахунок відшкодування шкоди, передати ОСОБА_8 за належністю в рахунок стягнутої моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 12046 (дванадцять тисяч сорок шість) гривень 80 коп.

Арешт на: автомобіль марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , жіночі штани зеленого кольору, жіночу футболку синього кольору, жіночі туфлі білого кольору, який був накладений ухвалами слідчих суддів Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.09.2024, після набрання вироком законної сили, скасовано.

Питання про речові докази судом вирішено відповідно до ст. 100 КПК України та у апеляційних скаргах не оспорюється.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 13.09.2024 близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить її чоловіку ОСОБА_11 , рухалась по вул. Вінницькій у м. Бердичів, в напрямку вул. Одеської.

Рухаючись по вказаній вулиці у зазначеному напрямку, поблизу будинку №48, водій ОСОБА_6 проявила безпечність та неуважність і в порушення вимог пункту 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зупинилась, щоб дати дорогу пішоходу, якому створена перешкода, внаслідок чого передньою лівою частиною керованого нею автомобіля здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка здійснювала перехід вказаної вулиці в межах дії дорожніх знаків 5.38.1, 5.38.2 ПДР України та дорожньої розмітки 1.14.1 ПДР України з права на ліво по ходу руху вказаного автомобіля.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді травми із залученням декількох ділянок тіла, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, переломів шийного та грудного відділу хребта, закритої травми грудної клітини, множинних переломів ІІ-ХІ ребер зліва, відкритих переломів лівого плеча, лівої гомілки в/з, саден, ран та крововиливів голови, тулуба та кінцівок, які відносять до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Надалі, 14.09.2024 близько 01 год. 55 хв. ОСОБА_12 , перебуваючи на лікуванні у КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень померла.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 оскаржує вирок в частині цивільного позову та просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

На переконання апелянта суд не залучив страхову компанію в якості відповідача та не розподілив витрати між страховою та ОСОБА_6 , що є істотним порушенням вимог Закону.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 оскаржує вирок в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову, судових витрат.

Просить призначити ОСОБА_6 покарання без застосування положень ст.75,69 КК України.

Крім того, просить задовольнити цивільний позов повністю та стягнути моральну шкоду у розмірі 1000000 грн. та 20326 грн. судові витрати.

Вказує, що суд в повній мірі не врахував, що грубе порушення ПДР призвело до смерті пішохода ОСОБА_12 .

Стверджує, що потерпіла сторона просила суд призначити покарання у виді реального позбавлення волі.

Наголошує на тому, що суд необґрунтовано задовольнив цивільний позов частково.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченої, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, пояснення потерпілого та його представника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги захисника, міркування прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника та підтримав апеляційну скаргу представника потерпілого в частині цивільного позову, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу представника потерпілого слід задовольнити частково з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтами не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційних скаргах також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині призначеного покарання та в частині оспорюваного цивільного позову.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень частини 1 статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З кримінального провадження вбачається, що суд призначаючи ОСОБА_6 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке є не умисним, проте потягло за собою смерть людини, відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, добровільне відшкодування обвинуваченою завданої шкоди потерпілому в сумі 105 000 грн., дані про особу обвинуваченої, яка повністю визнала свою винуватість у вчиненому, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, працює на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Романівського ліцею №1, являється депутатом Романівської селищної ради, має міцні соціальні зв`язки - заміжня, раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалась, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено, обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченої та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Колегія суддів бере до увагу, що ОСОБА_6 багаторазово нагороджувалась грамотами та подяками за активну громадську позицію, особливі досягнення у навчанні та вихованні дітей, за патріотизм, волонтерську діяльність.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_6 являється керівником Благодійної організації «Світлиця добра», волонтеркою та громадською діячкою з 2014 року, бере активну участь у підтримці Збройних Сил України та постраждалих від війни громадян, що в період воєнного стану заслуговує на особливу увагу.

Крім того, на думку колегії суддів, слід враховувати і те, що порушення ПДР, яке призвело до ДТП ОСОБА_6 мало місце під час поїздки до чоловіка в госпіталь, який був туди доставлений після поранення під час захисту України. Сама ОСОБА_6 , не заперечуючи свою вину, вказала, що перебувала у стані сильного психологічного стресу через госпіталізацію чоловіка, а тому не змогла миттєво відреагувати на зміну дорожньої обстановки.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, належним чином виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини вчиненого.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, що суд не залучив страхову компанію в якості відповідача та не розподілив витрати між страховою та ОСОБА_6 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до статей 1166 і 1167 ЦК України майнова (матеріальна) та моральна шкода завдана неправомірними діями фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала.

За частиною 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому потерпілий не обмежений у своєму праві вибору способу відшкодування завданої шкоди шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди або шляхом звернення вимоги до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, під час судового розгляду ні потерпілий ні сторона захисту не заявляла клопотання про залучення АТ «СГ «ТАС» до участі у справі як відповідача, хоча всім було відомо, що автомобіль марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить її чоловіку ОСОБА_11 був застрахований згідно поліса №АТ/4464073, а тому в суду не було підстав для прийняття такого рішення.

Крім того, з листа №4 від 09.01.2026 року слідує, що ОСОБА_8 28.01.2025 року самостійно звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування за фактом вказаної ДТП.

За результатами розгляду заяви було прийнято рішення про страхову виплату моральної шкоди та відшкодування витрат на поховання в порядку п.27.3, 27.4 ст.27 ЗУ «Про страхування» на умовах Договору про припинення зобов`язання за угодою сторін згідно ст.ст. 599, 604 ЦК України в розмірі 101 070, 00 грн.

03.02.2025 року ОСОБА_6 перерахувала на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Житомирській області кошти в сумі 105 000 грн., в рахунок відшкодування збитків потерпілому, про що вказано у платіжному дорученні.

Однак, суд у вироку вказав про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілого моральної шкоди у розмірі 500 000 грн, з врахуванням суми коштів внесених вже обвинуваченою.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. завданої моральної шкоди та вважає безпідставними доводи захисника про істотне порушенням вимог Закону при вирішенні цивільного позову, оскільки незалучення страхової компанії у даній справі не порушило жодних прав учасників кримінального провадження, а визначний судом розмір відшкодування, навіть з врахуванням отриманої компенсації від страхової, повністю відповідає вимогам розумності та справедливості.

Не може апеляційний суд погодитися і з доводами представника потерпілого про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, оскільки метою відшкодування моральної шкоди є сатисфакція за спричиненні страждання, відновлення психологічного стану, тощо.

Колегія суддів беззаперечно вважає, що потерпілий у зв`язку зі втратою рідної людини, через винні дії ОСОБА_6 , зазнав страждань, які потребують сатисфакції, однак життя людини є безцінним, а смерть непоправною втратою, яку не можна оцінити в грошовому еквіваленті, оскільки цим не можна відновити стан потерпілого.

На думку апеляційного суду суд першої інстанції врахував в повній мірі душевні страждання, які зазнав потерпілий у зв`язку зі смертю матері, а втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, а тому виходячи з характеру винних дій, які вчинила ОСОБА_6 її відношення до скоєного та вимог розумності і справедливості визначив розмір моральної шкоди в 500000 грн., підстав для збільшення грошового еквіваленту якої колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, апеляційний суд вважає слушними вимоги представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з такого.

Згідно ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

За правилами визначеними в ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ст.125 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.

Однак, суд не дотримався вказаних вимог закону та у вироку не прийняв рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з обвинуваченої на користь потерпілого.

В даному випадку, колегія суддів бере до уваги, що при визначенні суми витрат на правову допомогу слід, в першу чергу, виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (провадження) та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Потерпілий ОСОБА_8 до суду першої інстанції звернувся із заявою про стягнення втрат понесених ним під час розгляду справи.(а.с.187-190)

Проаналізувавши наданий потерпілим розрахунок витрат на правничу допомогу з детальним описом наданих послуг, зокрема консультація 2500, ознайомлення з матеріалами справи 3028, участь у підготовчому засіданні 4256, складання позовної заяви 4542, участь в судовому засіданні 4000, участь у судових дебатах 2000 грн.

Крім того, на підтвердження вказаних витрат надано квитанції про їх сплату.(а.с.189)

Апеляційний суд задовольняє вказані вимоги в повному обсязі, оскільки такі витрати підтверджуються детальним розрахунком робіт, складність судового розгляду кримінального провадження, відповідним об`ємом виконаної роботи виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності та витраченим часом адвокатом, а тому вказані витрати не можна вважати завищеними.

На підставі викладеного, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405 407 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 20 326 грн. (двадцять тисяч триста двадцять шість) витрат на правову допомогу.

В решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: