У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001150, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2025 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2025 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України, та йому призначено покарання:

за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі;

за ч. 1 ст. 263 КК України 5 років позбавлення волі;

Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 70, п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити остаточне покарання ОСОБА_5 - 5 років 3 місяці позбавлення волі.

Ухвалено, запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, залишити тримання під вартою.

Ухвалено, зарахувати ОСОБА_5 до строку відбування покарання строк затримання і попереднього ув`язнення, рахуючи з 07.09.2023 р. з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_5 , на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 29 712,12 грн.

Ухвалено, цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишити без розгляду, цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково, - стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів та розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2025 року змінити та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України 3 років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70, п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити остаточне покарання 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

Зарахувати йому до строку відбування покарання строк затримання і попереднього ув`язнення, рахуючи з 07.09.2023 р. з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

У задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 відмовити.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що з рішенням суду першої інстанції щодо кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК України, згоден і не оспорює вирок в цій частині. При цьому, не згоден з висновками суду першої інстанції щодо доведеності придбання ним вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Під час допиту у суді першої інстанції він пояснив, за яких обставин побачив у квартирі автомат та патрони. Не заперечував тих обставин, що бачив автомат і патрони, в той час, коли їх привезли із собою військові, в їх присутності він брав автомат, розглядав його, знав, що автомат і патрони зберігались у схроні, але не повідомив в поліцію (фактично зберігав), і визнає це. Але до 4 снарядів, які були вилучені під час обшуку, відношення не має, його відбитків пальців та ДНК на цих снарядах немає.

Апелянт зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду сторона обвинувачення шляхом допиту свідків намагалась довести, що він проживав у вищевказаній квартирі, а тому автомат, патрони та снаряди саме він заніс в цю квартиру і зберігав їх у схроні. Проте, достовірних, беззаперечних та об`єктивних доказів, передбачених ст. 84 КПК України, на доведення придбання ним автомату, патронів і 4 снарядів, прокурором суду не надано. Жоден з допитаних свідків не надав показів стосовно того, що вони бачили, як він заносив зброю та боєприпаси до квартири. А той факт, що він доглядав за квартирою, бував в цій квартирі не доводить того, що саме він приніс в цю квартиру вилучені під час обшуку автомат, патрони та снаряди. За такого це є лише припущенням прокурора, на якому не можна будувати обвинувачення, а тим більш вважати обвинувачення в цій частині доведеним. Він знав, що у квартирі, яка належить його приятелеві, та за якою він просив обвинуваченого доглядати, зберігається автомат Калашникова та патрони, але не повідомив про це правоохоронні органи.

Відзначає, що суд відкинув його покази в частині зберігання зброї виключно для виконання завдань з відсічі та стримування збройної агресії, мотивуючи це тим, що він не мав відношення до сил оборони або руху спротиву, проте з такими висновками суду ОСОБА_5 не погоджується, оскільки у 2022 році зброю роздавали всім, хто бажав захищати країну. В засобах масової інформації неодноразово висвітлювали процес роздачі зброї особам, які не перебували у силах оборони та супротиву. Автомат і патрони для вчинення протиправних дій він не застосовував.

Вказує, що призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував лише тяжкість вчиненого злочину, при цьому, судом при призначенні покарання не враховані конкретні обставини кримінального правопорушення, його наслідки, а також дані, які характеризують його особу. А саме, що він раніше не судимий, до затримання працював та мав законні джерела доходів, позитивно характеризується за місцем роботи, на утриманні має малолітню дитину, має батька інваліда 3 групи, відсутні обтяжуючі покарання обставини.

Також зазначає, що судом не взято до уваги, що на момент ухвалення вироку він вже 2 роки перебував під вартою, і фактично відбував покарання в ізоляції від суспільства і вважає, що цього строку перебування під вартою більш ніж достатньо для того, щоб він зробив певні висновки, переоцінив свої вчинки. Додає, що щиро жалкує про вчинене, негативно оцінив свої дії щодо зберігання автомату та патронів до нього.

Вважає, що призначене судом покарання у вигляді 5 років позбавлення волі за зберігання автомату та патронів є явно непропорційним і занадто суворим.

Відзначає, що в оскаржуваному вироку, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 та визначив розмір компенсації моральної шкоди, зазначивши, що моральна шкода, спричинена протиправними діями полягала у вигляді болю від поранення, лікування, переживання психічних наслідків протиправних дій по відношенню до ОСОБА_9 , при цьому, жодних медичних документів, які б підтверджували лікування потерпілого, або медичних документів чи висновків експертиз, в яких би підтверджувалась наявність у нього психічних наслідків, суду не надано. Просить апеляційний суд врахувати, що матеріали кримінального провадження не можуть підміняти докази, які повинні допускатись до цивільного позову у кримінальному провадженні на підтвердження його обставин.

ОСОБА_5 відзначає, що 21.05.2024 р. його батьки передали ОСОБА_9 грошові кошти в якості добровільної компенсації за шкоду, спричинену його діями у розмірі 1 500 доларів США, що по курсу НБУ на той період становило 62 250 грн. Потерпілий ОСОБА_9 взяв ці гроші, і 22.05.2024 р. подав до суду першої інстанції заяву про те, що він отримав грошову компенсацію за матеріальну та моральну шкоду через спричинені тілесні ушкодження, ніяких претензій до нього він не має і мати не буде, від цивільного позову він відмовляється. Однак, під час допиту в суді потерпілий ОСОБА_9 заявив, що отриманих грошей в розмірі 1500 доларів США для нього недостатньо, оскільки йому необхідно лікуватись. При цьому, ані до допиту у суді, ані після, ОСОБА_9 ніякого лікування у зв`язку із тілесними ушкодженнями 07.09.2023 р. не проходив, медичних документів, які б підтверджували його лікування не надав. У судові засідання приходив в стані алкогольного сп`яніння, що унеможливлювало його допит, тому він вважає, що та сума компенсації, яку потерпілий отримав від його батьків, при тих наслідках його дій відносно ОСОБА_9 , що мали місце, є більш ніж достатньою для компенсації і розумного задоволення потреб потерпілого ОСОБА_9 , а також відповідає розумності, справедливості та співмірності, у зв`язку із цим вважає, що цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_9 , задоволенню не підлягає.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Формулювання обвинувачення в частині за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, яке пред`явлене ОСОБА_5 і визнане судом недоведеним через помилку у кваліфікації дійсного складу кримінального правопорушення: 07.09.2023 р., приблизно 19.30 год. ОСОБА_5 , знаходячись по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , з мотиву особистих неприязних стосунків, що виникли під час конфлікту з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, спрямованого на позбавлення життя двох осіб, суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті та бажаючи їх настання, реалізуючи умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , умисно наніс два удари рукояткою пістолета в область обличчя ОСОБА_9 , в результаті чого останній впав на землю, наніс 3-4 удари ногою в область тулуба та здійснив з невеликої відстані прицільний постріл з пістолету в область голови, спричинивши ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді рани виличної ділянки голови зліва, наявності чужорідного тіла в м`яких тканинах потиличної ділянки зліва без пошкодження кісток черепа, від яких останній втратив свідомість.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на позбавлення життя двох осіб, ОСОБА_10 здійснив один прицільний постріл з пістолету в область голови ОСОБА_8 , який в той момент, побачивши дії ОСОБА_5 , повернув голову у протилежний бік до останнього, при цьому ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, у вигляді рани потиличної ділянки голови, крововиливу під тверду та м`яку оболонку головного мозку лівої тім`яної ділянки голови, забою м`яких тканин тім`яної ділянки голови. Після чого ОСОБА_5 , вважаючи, що вбив ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з місця скоєння кримінального правопорушення зник.

Таким чином, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства двох осіб, ОСОБА_5 , виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, тобто настання смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , проте не закінчив кримінальне правопорушення з причин, що не залежали від його волі, оскільки останні залишилися живими.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме як закінчений замах на умисне вбивство двох осіб, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двом особам.

Формулювання обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України, визнане судом доведеним:

07.09.2023 р., приблизно 19.30 год. ОСОБА_5 , знаходячись між буд. АДРЕСА_2 та 66/1, кв. АДРЕСА_4 , з мотиву особистих неприязних стосунків, що виникли під час конфлікту з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, діючи з непрямим і неконкретизованим умислом, припускаючи завдання шкоди їх здоров`ю аж до позбавлення життя, реалізуючи цей умисел, наніс два удари рукояткою пістолета (метального знаряддя невстановленого типу) в область обличчя ОСОБА_9 , в результаті чого останній впав на землю, наніс 3-4 удари ногою в область тулуба та здійснив з невеликої відстані прицільний постріл з пістолету в область голови, спричинивши ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді рани виличної ділянки голови зліва, наявності чужорідного тіла в м`яких тканинах потиличної ділянки зліва без пошкодження кісток черепа, від яких останній втратив свідомість.

Продовжуючи реалізацію свого умислу, ОСОБА_10 здійснив один прицільний постріл з пістолету в область голови ОСОБА_8 , який в той момент, побачивши дії ОСОБА_5 , повернув голову у протилежний бік до останнього, при цьому, ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, у вигляді рани потиличної ділянки голови, крововиливу під тверду та м`яку оболонку головного мозку лівої тім`яної ділянки голови, забою м`яких тканин тім`яної ділянки голови. Після чого ОСОБА_5 , вважаючи, що здійснив усі дії, які охоплювались його умислом, з місця скоєння кримінального правопорушення зник.

Дії ОСОБА_5 по відношенню до кожного потерпілого кваліфікуються судом за ч. 2 ст. 125 КК України, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, у невстановлені день та час, за невстановлених обставин ОСОБА_11 , діючи умисно, незаконно придбав: бойовий 5,45-мм автомат Калашникова зі складаним прикладом (АКС-74), № НОМЕР_1 , 1984 р.в., який є стрілецькою вогнепальною зброєю; 108 патронів, які є боєприпасами 5,45 мм військовими патронами із кулею зі сталевим осердям (5,45х39 мм); 12 патронів, які є боєприпасами 5,45 мм військовими патронами із кулею зі підвищеної пробивної здатності (5,45х39 мм); 507 патронів, які є боєприпасами 5,45 мм військовими патронами; 74 патрони, які є боєприпасами 5,45 мм військовими патронами із трасуючою кулею: 4 вибухові пристрої промислового виготовлення військового призначення 30 мм постріли унітарного заряджання з осколково-фугасно-запалювальним (ОФЗ) снарядом, які відносяться до бойових припасів основного призначення - для ураження людей і об`єктів; та в порушення вимог Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, став їх незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_5 . до моменту вилучення працівниками поліції під час обшуку о 22.59 год., 08.09.2023 р.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 263 КК України, а саме як придбання та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України, належать до категорії кримінальних проступків та тяжкого злочину, а також дані про особу обвинуваченого і його репутацію. ОСОБА_5 з 12.06.2023 р. до 04.10.2023 р. працював в міжнародній гуманітарній організації, де характеризувався позитивно, батько є інвалідом 3 групи безстроково, має постійне місце проживання, має одну неповнолітню дитину, зі слів має ще одну малолітню дитину, під час інкримінованих події зі слів здобував другу вищу освіту, а також те, що обвинувачений звертався до наркологів з діагнозом: РПП внаслідок вживання опіоїдів, стан відміни без ускладнень, згідно характеристики дільничного офіцера поліції характеризується негативно, врахував відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За частиною 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом, які викладені у вироку, апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

З приводу доводів обвинуваченого про недоведеність придбання та зберігання зброї та боєприпасів, а також його непричетність до 4 снарядів, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 263 КК України, кримінально караним є, зокрема, носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу автомат, значну кількість патронів та 4 вибухові пристрої промислового виготовлення військового призначення за місцем проживання до моменту їх вилучення під час обшуку о 22.59 год., 08.09.2023 р., проте посилання апелянта на те, що квартира йому не належить на праві власності не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки вирішальним для кваліфікації за ч. 1 ст. 263 КК України є фактичне володіння та зберігання предметів без дозволу, а не наявність права власності на житло. Апеляційний суд також враховує, що у своїй апеляційній скарзі обвинувачений не заперечує, що бачив автомат і патрони, знав про їх зберігання у схроні, у присутності військових брав автомат та розглядав його, а також прямо зазначає, що не повідомив у поліцію (фактично зберігав), і визнає це. За наведеного доводи про недоведеність зберігання зброї та боєприпасів не узгоджуються із власними поясненнями апелянта та не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин.

З приводу тверджень про непричетність до 4 снарядів і відсутність на них відбитків пальців та ДНК, апеляційний суд відзначає, що відсутність таких слідів не виключає факту незаконного зберігання, оскільки оцінка доведеності вини здійснюється за сукупністю доказів, а не за наявністю чи відсутністю лише одного їх виду. Суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України на підставі досліджених у судовому засіданні доказів та їх сукупності, тому підстав вважати ці висновки необґрунтованими або такими, що ґрунтуються на припущеннях, апеляційний суд не вбачає. Посилання обвинуваченого на те, що у 2022 році зброю роздавали всім, хто бажав захищати країну і він зберігав автомат і патрони для відповідних завдань, не спростовують встановленого судом факту зберігання зброї, боєприпасів і вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, апеляційний суд виходить з наступного.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який з 12.06.2023 р. до 04.10.2023 р. працював в міжнародній гуманітарній організації, де характеризувався позитивно, батько є інвалідом 3 групи безстроково, має постійне місце проживання, має одну неповнолітню дитину, а також те, що обвинувачений звертався до наркологів з діагнозом: РПП внаслідок вживання опіоїдів, стан відміни без ускладнень, згідно характеристики дільничного офіцера поліції характеризується негативно, врахував відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому та реалізуючи принцип законності і справедливості покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України.

Посилання апелянта на те, що він тривалий час перебував під вартою, не є підставою для зміни призначеного покарання, оскільки суд першої інстанції зарахував строк затримання і попереднього ув`язнення з 07.09.2023 р., з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

На думку апеляційного суду, покарання судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, воно відповідає тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Надаючи оцінку доводам обвинуваченого про безпідставність часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 апеляційний суд зазначає наступне.

У частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений посилається на відсутність медичних документів щодо лікування та психічних наслідків, а також на добровільну передачу коштів у сумі 1 500 доларів США та подану потерпілим ОСОБА_9 заяву про отримання компенсації й відмову від позову. Однак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, оцінив доводи сторін, врахував вимоги ст. 23 ЦК України, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав потерпілий, негативні зміни в його житті внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для компенсації. Доводи апелянта про попередню передачу коштів і зміну позиції потерпілого ОСОБА_9 під час допиту не свідчать про незаконність рішення суду, оскільки питання оцінки заявлених вимог і визначення розміру компенсації належить до повноважень суду першої інстанції, а апеляційна скарга не містить посилань на такі порушення закону, які б давали підстави для скасування вироку в цій частині.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2025 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3