Справа №523/5233/26
Провадження №1-кс/523/3114/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження №0000175, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 258 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, в провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області перебуває кримінальне провадження внесене 12.03.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 258 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Одеською обласною прокуратурою.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження досліджуються обставини щодо незакінченого замаху на вчинення 12.03.2026 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за попередньою змовою групою осіб терористичного акту, з застосуванням зброї, направленого на командира загону ССО ЗСУ ОСОБА_6 з метою порушення громадської безпеки, залякування населення та привернення уваги громадськості до певних поглядів винного.

Згідно отриманих відомостей речові докази протиправної діяльності (мобільні телефони, банківські картки, тощо) можуть перебувати за адресою його фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Так, в рамках вказаного кримінального провадження 12.03.2026 на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області проведено обшук за місцем фактичного мешкання громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: банківську картку НОМЕР_1 ; банківську картку Ощад Банк НОМЕР_2 ; банківську картку НОМЕР_3 ; пластикова картка стартового пакету від оператора «Lifecell» НОМЕР_4 ; планшет марки «Bluckview» IMEI НОМЕР_5 .

Посилаючись на обставини, викладені в клопотанні слідчий за погодженням прокурора звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з матеріалів, доданих з клопотанням вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З поданого клопотання вбачається, що в матеріалах, долучених до клопотання, відсутня постанова про визнання майна речовими доказом у кримінальному провадженні. Крім того, слідчим до клопотання не долучено документів щодо здійснення огляду вилучених предметів, а саме: банківської картки НОМЕР_1 ;банківської картки Ощад Банк НОМЕР_2 ; банківської картки НОМЕР_3 ; пластикової картки стартового пакету від оператора «Lifecell» НОМЕР_4 ; планшета марки «Bluckview» IMEI НОМЕР_5 .

Так, будь-яке обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності майна категоріям речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), дане клопотання не містить.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження №0000175, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 258 КК України, повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1