Номер провадження: 11-кп/813/2342/25
Справа № 521/8136/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 04.08.2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку на подання заяви про перегляд за виключними обставинами вироку Одеського обласного суду від 26.04.1999 року та ухвали Судової колегії по кримінальним справам Одеського обласного суду від 30.05.2000 року,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 04.08.2025 року, було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку на подання заяви про перегляд за виключними обставинами вироку Одеського обласного суду від 26.04.1999 року та ухвали Судової колегії по кримінальним справам Одеського обласного суду від 30.05.2000 року.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_9 та засуджений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких вважають ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що оскільки засуджений ОСОБА_7 відбуває реальне покарання у виді довічного позбавлення волі, він не міг знати про внесення змін до КПК України від 03.10.2017 року, якими передбачено можливість оскарження вироків за виключними та нововиявленими обставинами.

Крім того зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції взагалі необґрунтована та невмотивована, а відтак є такою, що підлягає безумовному скасуванню.

В судовому засіданні апеляційного суду:

засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати;

прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали судової справи, колегія судді дійшла наступних висновків.

Відповідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а згідно ч. 3 цієї статті зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.1, 2 ст.1 КПК України), а завданнями кримінального провадження, крім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч.1 ст.2 КПК України).

Належна правова процедура це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя, а застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п.1 частини 3 ст.459 КПК України виключними обставинами визнаються: встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.

Відповідно до статті 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано :1) з підстави, визначеної пунктом 1 частини третьої статті 459 цього кодексу протягом тридцяти днів із днів із дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Відповідно до статті 462 КК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається в письмовій формі з зазначенням, в тому числі: обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду; клопотання про поновлення строку подання заяви.

Під час вирішення питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами суд встановлює відповідність заяви вимогам, передбаченим ст. 462 КПК України із застосуванням правил ч.3 ст. 429 КПК України.

З документів наданих заявником ОСОБА_7 встановлено, що Вироком Одеського обласного суду від 26 квітня 1999 року ОСОБА_7 засуджений за ст. 86-1 КК України ( в редакції 1960 року) до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного на праві особистої власності; за ст. 93 п. п. «б», «е», «г» КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари - розстрілу. На підставі ст.43 КК України ( в редакції 1960 року) до призначеного покарання приєднано не відбуте покарання по вироку від 9.11.1995 року (вирок Піщанськсго районного суду, Вінницької області за ч.1 ст. 229-6 КК України ( в редакції 1960 року ) до штрафу в сумі 15 млн. крб.). Остаточно ОСОБА_7 призначено міру покарання - смертну кару з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві особистої власності.

Ухвалою Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 09 вересня 1999 року, вирок залишено без змін.

Ухвалою Судової колегії по кримінальним справам Одеського обласного суду від 30 травня 2000 року, ОСОБА_7 смертна кара замінена на довічне позбавлення волі.

Рішенням Конституційного суду України від 29.12.1999 року по справі за конституційним поданням 51 народного депутата України відносно відповідності Конституції України положенням статей 24,58,59,60,93,190-1 КК України в частині яка передбачає смертну кару як вид покарання, положення ст.24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини КК України в частині що передбачає смертну кару як вид покарання визнано такими, що не відповідають Конституції України, тобто не конституційними.

Положення КК України, що визнанні неконституційними втрачають свою силу з дня прийняття Конституційним Судом України цього рішення. На виконання рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року Верховна Рада України прийняла Закону України від 22.02.2000 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально процесуального та Виправно трудового Кодексу України», яким покарання у вигляді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі. Закон набрав чинності з моменту його опублікування, тобто з 04.04.2000 року.

Статтею 113 КПК України визначено, що процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення та вчиняти процесуальні дії. За змістом ст. 116, 117 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки, питання про поновлення пропущеного з поважних причин строку вирішується ухвалою слідчого судді, суду за клопотанням заінтересованої особи.

Відповідно до п.1 ч.5 статті 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано :1) з підстави, визначеної пунктом 1 частини третьої статті 459 цього кодексу протягом тридцяти днів із днів із дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Натомість неконституційність положень статті 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачають смертну кару як вид покарання, була встановлена ще рішенням Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року № 11-рп/99.

При цьому положеннями ч.1 та 2 ст.67 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено наступне: «Рішення і висновки Конституційного Суду України підписуються не пізніше семи днів після прийняття рішення, дачі висновку. Ухвали, рішення і висновки Конституційного Суду України разом з окремою думкою суддів Конституційного Суду України протягом наступного робочого дня після їх підписання оприлюднюються на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України і направляються Президенту України, Верховній Раді України та Кабінету Міністрів України».

Отже, згідно вказаних вимог Рішення Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року № 11-рп/99 було офіційно оприлюднено не пізніше січня 2000 року.

Водночас, заява ОСОБА_7 про перегляд за виключними обставинами вироку Одеського обласного суду від 26.04.1999 року та ухвали Судової колегії по кримінальним справам Одеського обласного суду від 30.05.2000 року засудженим підписана 01.04.2024 року.

Таким чином, заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами ОСОБА_7 подана поза межами строку передбаченого ч.5 ст.461 КПК України, а саме - понад 25 років з моменту оприлюднення рішення Конституційного Суду України, на яке посилається заявник як на підставу перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.

Відповідно до приписів ч.2 ст.113 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у ст.116 вказаного Кодексу.

Частиною 1 ст.117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо причини його пропуску є поважними.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

З огляду на системний аналіз норм процесуального закону під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Під час вирішення питання про поновлення пропущеного строку, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінка особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) й інші доречні обставини.

В судовому засіданні засуджений та його захисник аргументів на підтвердження поважності причин, через які засуджений не мав об`єктивної можливості подати заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами протягом тридцяти днів з дня як він дізнався або міг дізнатися про ці обставини, у клопотанні та апеляційній скарзі не наведено.

Також, апеляційний суд враховує той факт, що засуджений на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі, водночас, як вбачається з відкритих джерел, а саме з Єдиного державного реєстру судових рішень, засуджений неодноразово звертався до суду із заявами та клопотаннями, при цьому був забезпечений захисником, а тому посилання апелянтів на необізнаність щодо існування Рішення Конституційного суду України від 29.12.1999 року, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Окрім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року визначено, що поновлення строку без об`єктивної наявності виключних підстав та наведення відповідних причин є порушенням принципу правової визначеності та порушує права учасників справи на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного, апеляційний суд, не перевіряючи по суті обставин, на які засуджений посилається як на виключні, вважає, що ним пропущено строк звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами, при цьому не наведено переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску ним даного строку, а тому заявлене ним клопотання не підлягає задоволенню, а заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами підлягає поверненню заявнику.

Керуючись статтями 117, 350, 395, 401, 418, 419 КПК України апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 04.08.2025 року, про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку на подання заяви про перегляд за виключними обставинами вироку Одеського обласного суду від 26.04.1999 року та ухвали Судової колегії по кримінальним справам Одеського обласного суду від 30.05.2000 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути скаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4