Справа №591/1952/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/866/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 6 березня 2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

установив:

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 6 березня 2026 року обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 4 травня 2026 року без визначення застави.

Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що судовий розгляд даного кримінального провадження триває, наведені прокурором в клопотанні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та не зменшилися, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти цим ризикам.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 та змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, оскільки його підзахисний тривалий час перебуває під вартою, а заявлені прокурором ризики значно зменшилися. Зазначає, що обвинувачений має незадовільний стан здоров`я, в наявності особисте житло, а тому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту зміг би забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, оскільки пред`явлена ОСОБА_6 підозра є необґрунтованою, а наведені судом ризики не давали підстав для продовження її підзахисному найсуворішого запобіжного заходу. Не погоджується і з висновками суду щодо відсутності у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків. Зокрема, вказує на те, що обвинувачений є інвалідом 3 групи, має незадовільний стан здоров`я, потребує стаціонарного лікування, що неможливо забезпечити в умовах перебування в СІЗО, має постійне місце реєстрації, проживання, дружину. Також вважає безпідставними висновки суду про наявність у ОСОБА_6 тісних зв`язків з співробітниками спецслужб рф, оскільки він особисто не контактував з співробітником фсб рф ОСОБА_11 , що підтверджується протоколами НСРД.

До початку апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_8 надійшла письмова заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутність, а безпосередньо від обвинуваченого ОСОБА_9 будь-яких клопотань, у тому числі й про забезпечення його участі в судовому засіданні, до суду апеляційної інстанції не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, що не суперечить вимогам ст. 422-1 КПК України.

Прокурор ОСОБА_12 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, що не суперечить вимогам ст. 422-1 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скаргах доводи, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість обвинувачених, апеляційний суд дійшов висновку, що подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд зобов`язаний періодично перевіряти доцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою з урахуванням наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 і ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості підозри (обвинувачення), апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, обґрунтована підозра передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити правопорушення. Такий стандарт є нижчим, ніж стандарт доведення вини поза розумним сумнівом, необхідний для постановлення обвинувального вироку (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», від 13 листопада 2007 року, п. 48).

На стадії судового розгляду перевірка обґрунтованості підозри (обвинувачення) при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу не означає вирішення питання доведеності вини чи правильної юридичної кваліфікації дій особи. Оцінка доказів у їх сукупності з точки зору достатності для постановлення вироку належить до повноважень суду першої інстанції під час розгляду справи по суті.

Разом із тим апеляційний суд зобов`язаний перевірити, чи не є обвинувачення очевидно необґрунтованим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України. ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

Також з матеріалів кримінального провадження убачається, що під час досудового розслідування були проведені негласні слідчі (розшукові) дії, які зафіксували, що обвинувачені за завданнями спецслужб рф передавали ворогу інформацію про розташування військової техніки, військовослужбовців Збройних Сил України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що обвинувачення є очевидно необґрунтованим або таким, що не підтверджується жодними фактичними даними.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час звернення прокурора з відповідним клопотанням не зменшилися та є актуальними.

ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , кожен окремо, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України в період воєнного стану, за який законом передбачене покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі. З огляду на характер інкримінованих діянь, ступінь їх суспільної небезпечності, конкретні обставини провадження та суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, існує об`єктивна ймовірність того, що, перебуваючи на волі, кожен з обвинувачених окремо, може ухилятися від судового розгляду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд також погоджується і з висновком суду першої інстанції про наявність реальних ризиків впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, оскільки обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , кожен окремо, обізнані про їх місце проживання, а тому можуть чинити спроби тиску на них з метою зміни показань або відмови від дачі свідчень, особливо з огляду на початкову стадію розгляду справи після заміни складу суду в порядку ст. 319 КПК України.

З огляду на кількість епізодів протиправних дій, що інкримінуються обвинуваченим, ризик вчинення повторних злочинів є реальним та не зменшився.

Також, враховуючи характер інкримінованих обвинуваченим діянь, спосіб їх вчинення та наявність встановлених контактів із представниками спецслужб держави-агресора, існує обґрунтована ймовірність того, що у разі перебування на волі, кожен із обвинувачених окремо, може відновити відповідні контакти та продовжити передачу інформації, що становить інтерес для ворога та може завдати шкоди обороноздатності держави.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про те, що ризики заявлені формально та значно зменшилися з плином часу, є необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які вказують на наявність цих ризиків.

Доказів того, що обвинувачені за станом здоров`я не можуть утримуватися під вартою колегії суддів не надано.

Твердження захисника ОСОБА_8 про надмірну тривалість знаходження ОСОБА_9 під вартою апеляційний суд не приймає з огляду на таке.

Дійсно, тривалість тримання обвинуваченого під вартою у цьому провадженні є значною, однак вона обумовлена не бездіяльністю суду або сторони обвинувачення, а насамперед складністю кримінального провадження, зміною складу суду та заявленими обвинуваченими клопотаннями після заміни судді розпочати судовий розгляд спочатку, поведінкою учасників провадження, кількістю епізодів кримінальних правопорушень згідно пред`явленого обвинувачення.

Аргументи сторони захисту щодо можливості застосування до обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів не можуть бути прийняті судом, оскільки наявність у них постійного місця проживання, у обвинуваченого ОСОБА_6 дружини, не впливають на існуючи ризики у бік їх зменшення на теперішній час.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення безпосередньо пов`язані з посяганням на основи національної безпеки та обороноздатності держави в умовах дії правового режиму воєнного стану. Передача інформації про розташування військових підрозділів об`єктивно створює реальну загрозу життю та здоров`ю військовослужбовців, а також може сприяти завданню шкоди оборонним можливостям держави.

За таких обставин забезпечення належного балансу між правом особи на свободу та інтересами національної безпеки потребує застосування найбільш ефективного запобіжного заходу.

Тому з урахуванням характеру обвинувачень, обставин їх вчинення та триваючої збройної агресії проти України, апеляційний суд дійшов висновку, що подальше тримання обвинувачених під вартою є необхідним та пропорційним заходом для забезпечення інтересів правосуддя і безпеки держави, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі домашнього арешту чи застави, не здатне належним чином нівелювати наявні ризики.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422-1 КПК України, суд, -

постановив:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 6 березня 2026 року щодо обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Час проголошення повного тексту ухвали 8 год. 25 хв. 13 березня 2026 року.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4