КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №381/5498/25 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3055/2026 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

07 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000197 від 12.09.2025 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, українця, громадянина України, із середньою технічною освітою, одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 12.09.2025 близько 13 год. 00 хв., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи неподалік будинку № 3, що по вул. Героїв Танкістів у м. Фастів Київської області, помітив серед дикоростучих насаджень бур`янів рослину зеленого кольору, стебла якої ззовні схожі на рослину роду коноплі, підійшовши та оглянувши яку, за відомими йому зовнішніми та запаховими ознаками зрозумів, що дана рослина є нарковмісною, оскільки раніше її вживав. В цей час у ОСОБА_7 виник умисел на незаконне придбання наркотичного засобу - канабісу для особистого вживання, без мети збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання наркотичного засобу, ОСОБА_7 , зірвав фрагменти рослини з листям та суцвіттям, чим незаконно придбав та помістив їх до поліетиленового пакету, який в свою чергу поклав до власного рюкзака, чим розпочав незаконно зберігати наркотичний засіб - канабіс, для особистого вживання, без мети збуту.

12.09.2025 о 13 год. 49 хв., ОСОБА_7 перебуваючи по вулиці Героїв Танкістів, неподалік будинку № 1 в м. Фастів Київської області був зупинений працівниками Фастівського районного управління поліції та в подальшому затриманий в порядку ст. 2982 КПК України. Під час особистого обшуку в рюкзаку, який був одягнутий на ОСОБА_7 , виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з фрагментами рослин зеленого кольору.

Згідно з висновком експерта надана на дослідження речовина рослинного походження темно - зеленого кольору є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом. Маса канабісу, в перерахунку на висушену речовину, становить 15,53 г.

Канабіс згідно із «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Списку №1 наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено» в «Таблиці II», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 є наркотичним засобом, обіг якого обмежено. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» маса канабісу від 5 г. до 500 г. становить розмір наркотичного засобу, за придбання та зберігання якого настає кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 309 КК України.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

Не погоджуючись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2025 щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та повне визнання вини ОСОБА_7 , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення злочину вперше, позитивну характеристику за місцем проживання та роботи.

На переконання сторони захисту, застосування покарання у виді штрафу є достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, оскільки таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Крім того, апелянт зазначає, що з 13 жовтня 2025 року по теперішній час ОСОБА_7 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , виконуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту України, у зв`язку з чим фактичне виконання покладених вироком суду обов`язків (періодична реєстрація в органі пробації, повідомлення про зміну місця проживання тощо) є неможливим з об`єктивних причин, незалежних від волі обвинуваченого.

Отже, з урахуванням наведених обставин, апелянт вважає, що покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян буде справедливим, помірним і достатнім для досягнення мети покарання, а тому вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибули, захисник ОСОБА_9 повідомила, що її підзахисний ОСОБА_7 проходить військову службу та з 07.04.2026, згідно із розпорядженням начальника ГШ ЗСУ, відряджений в Чернівецьку область на фахову підготовку, а з адвокатом ОСОБА_6 обвинуваченим припинено договір. Враховуючи наведене та відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченого, явка якого до суду не є обов`язкова та захисника ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку прокурора, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбані та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються встановленими органом досудового розслідування обставинами, які досліджувались у спрощеному провадженні, а тому згідно із ч. 1 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають та не оспорюються учасниками судового провадження, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

З приводу доводів апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Якщо санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з обмеженням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з обмеженням волі. У разі обрання покарання у виді обмеження волі це рішення також має бути вмотивовано у вироку.

Додержання цих вимог закону вимагає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати у вироку, чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити обвинуваченому і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч. 2 ст. 50 КК України.

Водночас, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вимог вищезазначених норм кримінального закону не дотримався. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані щодо особи обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, не є інвалідом, одружений, на утриманні має малолітню дитину 2014 року народження, відсутність обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав та врахував щире каяття. Разом з тим, призначив найбільш суворий вид покарання, передбачений санкцією статті, у виді обмеження волі та звільнив від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. При цьому, суд першої інстанції не навів у вироку мотивів про те, чому мети покарання неможливо досягти при застосуванні одного із заходів примусу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, які не пов`язані з обмеженням волі.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена нормами ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Так, беручи до уваги обставини вчинення діяння, його наслідки, зокрема, те, що наркотичний засіб - канабіс ( масою, в перерахунку на висушену речовину -15,53 г ), ОСОБА_7 придбав, зірвавши фрагменти з листям та суцвіттям коноплі, які помітив серед дикоростучих насаджень бур`янів та які, цього ж дня у нього були вилучені працівниками правоохоронних органів, відношення обвинуваченого до вчиненого і дані про його особу, а саме те, що ОСОБА_7 свою винуватість у скоєному повністю і беззаперечно визнав, вперше вчинив кримінальний проступок, має місце реєстрації та постійне місце проживання в м. Києві, одружений, має на утриманні малолітню дитину, згідно із довідкою командира військової частини НОМЕР_1 , наразі, проходить військову службу за призовом під час мобілізації, виконуючи свій обов`язок щодо захисту України, а також зважаючи на всі встановлені та доведені відомості у справі, що впливають на захід примусу, з урахуванням наявності обставини, яка пом`якшує покарання (щире каяття у вчиненому) та відсутності обставин, які б його обтяжували, колегія суддів вважає за можливе застосувати до обвинуваченого покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в мінімальному розмірі, встановленому для даного виду покарань.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, визначеним у ст. 65 КК України, є співмірним зі ступенем тяжкості вчиненого ним кримінального проступку і даним про його особу, справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За правовою позицією, висловленою у постанові Великої палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року (справа № 617/775/20, провадження № 13-110кс21), зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.

Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК не є: «застосуванням більш суворого покарання» в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК; «неправильним звільненням від відбування покарання» в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК; «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч. 2 ст 404 і ч. 1 ст. 421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог сторони захисту з огляду на приписи ст. 420 КПК не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги захисника та зміни вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2025 року на підставі ч.2 ст. 409 КПК України пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання з двох років обмеження волі із застосуванням статей 75, 76 КК України до штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні №0000197 від 12.09.2025 щодо ОСОБА_7 - змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання з двох років обмеження волі із застосуванням статей 75, 76 КК України до штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3