Справа № 307/3277/25
Провадження №1-кп/307/245/25
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

10 березня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

та його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 серпня 2025 року за № 0000508 про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке 11 серпня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000508 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 16 жовтня 2025 року подав клопотання про призначення стаціонарної судово психіатричної експертизи.

В обгрунтування клопотання посилався на те, що згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 11 серпня 2025 року о 19 год. 19 хв., під час дії на всій території України воєнного стану, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 22.02.2022, із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, строк якого продовжувався відповідними Указами Президента України та який діє по теперішній час, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність, караність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись в приміщенні магазину «Щодня», що розташований в м. Тячів по вул. Незалежності, 73, Закарпатської області, шляхом вільного доступу зайшов у підсобне приміщення, де знаходилась жіноча сумка, яка належить ОСОБА_7 , з якої викрав грошові кошти в сумі 25 000 грн., після чого з місця події втік, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_9 перебуває на обліку в психіатра з 2012 року, в повній мірі не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст. 18 КК України суб?єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне провадження у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру (4.2 ст. 20 КК України).

В рамках даного кримінального провадження за постановою слідчого було проведено судово-психіатричну експертизу і відповідно до висновку судово - психіатричного експерта № 346, ОСОБА_4 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді шизотипового розладу особистості обтяженого синдромом алкогольної залежності. Через психічний стан ОСОБА_9 не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння та не може у повній мірі у теперішній час.

З урахуванням наведеного існує потреба у проведенні відносно ОСОБА_8 стаціонарної судово-психіатричної експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання:

1) Чи страждає обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час яким-небудь психічним захворюванням? Якщо так, то яким саме?

2) Чи може за своїм психічним станом обвинувачений ОСОБА_9 постати перед судом, чи потребує застосування заходів медичного характеру?

3) Чи страждав обвинувачений ОСОБА_9 в момент скоєння ним кримінального правопорушення, яким-небудь психічним захворюванням? Якщо так, то яким саме і чи міг давати звіт своїм діям і керувати ними?

4) Чи знаходився обвинувачений ОСОБА_9 в момент скоєння кримінального правопорушення у хворобливому стані, у зв?язку з цим чи міг він давати звіт своїм діям?

5) Чи являється обвинувачений ОСОБА_9 хронічним алкоголіком та наркоманом і чи потребує він у зв`язку із цим примусового лікування?

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у підтримання клопотання посилався на викладені у ньому обставини.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечила проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що ОСОБА_4 була проведена судова психіатрична експертиза і відповіді експертів є вичерпними і не підлягають сумніву. У випадку, необхідності застосування до ОСОБА_4 заходів медичного характеру, про таке застосування було б зазначено у висновку кспертів. Крім цього, необхідно взяти до уваги вимогу про судимість ОСОБА_4 , який неодноразово судимий, і більшість злочинів вчинив у стані алкогольного сп`яніння, однак жодного разу до нього заходи примусового лікування не застосовувались, не зважаючи на те, що він, за словами адвоката, перебуває на обліку у психіатра з 2012 року. Отже, слід дійти висновку, що ОСОБА_4 вчиняє злочини не через психічні розлади, а через вживання алкоголю, у зв`язку із чим просила відмовити у задоволенні клопотання захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, з`ясувавши обставини заявленого клопотання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про призначення стаціонарної судово психіатричної експертизи керуючись таким.

На підставі ч. ч. 1 та 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Главою 20 КПК України, проведення експертизи та залучення експерта віднесено до слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до частини другої ст. 223 КПК України, підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. Слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 332 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам. Суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо:

1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності;

2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу;

3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Згідно із ч. 1 ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Відповідно до ст.101 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатом висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Згідно з ч. 1 ст.102 КПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза; місце і час проведення експертизи; хто був присутній при проведенні експертизи; перелік питань, що були поставлені експертові; опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

Відповідно дост.3 Закону України "Про судову експертизу", судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 509 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Такими обставинами, зокрема, є: наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 509 КПК України у разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду.

Організаційні засади проведення психіатричної експертизи регулюються Порядком проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України №865 від 08.05.2018.

Відповідно до п. 6 вказаного Порядку за формою проведення судово-психіатрична експертиза може бути амбулаторною, стаціонарною, посмертною.

Згідно із п. 10 цього Порядку предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлена презумпція психічного здоров`я, згідно з якою кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до положень ст. 242, 244 КПК України, судово-психіатрична експертиза може проводитися як амбулаторно, так і стаціонарно - залежно від характеру психічного стану особи, наявності даних про її поведінку та необхідності тривалого спостереження.

При цьому стаціонарна експертиза є більш обмежувальним заходом, оскільки передбачає фактичне позбавлення особи свободи пересування, тому вона має застосовуватися лише за наявності об`єктивної потреби, коли амбулаторне обстеження не дасть змоги отримати достовірні висновки.

Питання про проведення амбулаторної чи стаціонарної експертизи, відповідно до порядку проведення судово-психіатричної експертизи залежить від експертної комісії, тобто якщо б члени амбулаторної експертної комісії дійшли висновку, що амбулаторно вирішити експертні питання неможливо й потрібне стаціонарне обстеження випробуваного, то по суті немає й самого експертного висновку. Експерти амбулаторної комісії фактично складають письмовий документ про неможливість дати висновок, хоча й оформляють його традиційним для судово-психіатричної практики актом судово-психіатричної експертизи.

Суд звертає увагу, що статтею 332 КПК України передбачено право, а не обов`язок суду призначати під час судового розгляду проведення експертизи, тобто належить до дискреційних повноважень суду.

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 94 КПК України, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Судом встановлено, що у матеріалах справи наявний висновок судово психіатричного експерта № 346 від 21.08.2025, про проведення первинної, амбулаторної судово- психіатричної експертизи ОСОБА_4 , на підставі постанови старшого слідчого СВ Тячівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_10 судово психіатричними експертами Закарпатської філії судових експертиз та перед ними були поставлені наступні питання: 1) Чи страждає обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час яким-небудь психічним захворюванням? Якщо так, то яким саме?

2) Чи може за своїм психічним станом обвинувачений ОСОБА_9 постати перед судом, чи потребує застосування заходів медичного характеру?

3) Чи страждав обвинувачений ОСОБА_9 в момент скоєння ним кримінального правопорушення, яким-небудь психічним захворюванням? Якщо так, то яким саме і чи міг давати звіт своїм діям і керувати ними?

4) Чи знаходився обвинувачений ОСОБА_9 в момент скоєння кримінального правопорушення у хворобливому стані, у зв?язку з цим чи міг він давати звіт своїм діям?

5) Чи являється обвинувачений ОСОБА_9 хронічним алкоголіком та наркоманом і чи потребує він у зв`язку із цим примусового лікування?

Тобто питання, які захисник просить поставити перед експертами під час проведення стаціонарної експертизи вже були поставлені перед експертами під час проведення амбулаторної експертизи і членами амбулаторної експертної комісії проведено експертизу та надано висновок, що свідчить про достатність вихідних даних для її проведення саме в амбулаторних умовах та для вирішення всіх поставлених перед ними питань.

В той же час, захисником в клопотанні не зазначено жодної вагомої підстави, для проведення саме стаціонарної судово-психіатричної експертизи.

Суд також зазначає, що згідно положень п. 23 Порядку №865 експерти, які проводять амбулаторну експертизу, у разі неможливості відповісти на всі поставлені перед ними запитання обґрунтовують висновок про необхідність проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Із викладеного вбачається, що амбулаторна психіатрична експертиза є первинною щодо стаціонарної.

Жодних доводів про необхідність проведення саме стаціонарної судово-психіатричної експертизи із зазначенням конкретних обставин, у зв`язку з якими виникла потреба у проведенні вказаної експертизи в умовах стаціонару, ні самим обвинуваченим, ній його захисником не наведено.

Жодних даних про необхідність здійснення тривалого спостереження, в тому числі і надання відповідного висновку з цього питання за наслідками амбулаторної експертизи, суду не надано.

Суд враховує, що висновок експертів містить відповіді на всі поставлені питання під час досудового розслідування та посилання на нормативно-правові акти, якими керувалися експерти під час проведення експертизи.

Даних, які б свідчили про необґрунтованість висновків або таких, які б викликали сумніви в їх правильності, чи вони суперечили іншим матеріалам справи, чи наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, суду не надано, тобто відсутні обґрунтовані підстави для призначення стаціонарної експертизи.

Згідно ч. 3 ст. 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом з поданням доказів обставин, на які вони посилаються.

Ураховуючи наведене, відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання.

Також суд наголошує, що в силу вимог ч. 1 ст. 318 КПК України, судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку, а призначення експертизи без достатніх на те підстав призведе до затягування строків розгляду справи та порушення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про призначення стаціонарної судово - психіатричної експертизи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 16 березня 2026 року о 14 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1