Справа № 444/4773/24
Провадження № 1-кп/444/87/2026
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

номер кримінальних проваджень: № 0001581, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2024 року, та № 0001160, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 квітня 2023 року

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Брянськ російської федерації, українець, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовкві Львівської області зазначене кримінальне провадження,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 03 листопада 2024 року, приблизно о 18 годині, перебуваючи у приміщенні під`їзду будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав дитячий візок, чорного кольору, марки «Emotion ХТ» та залишив приміщення під`їзду, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 8 000 (вісім тисяч) гривень.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України. Крім того, Наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади військової частини НОМЕР_1 № 5-рс від 06 січня 2023 року солдата ОСОБА_3 від 06 січня 2023 року зараховано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до списків особового складу частини НОМЕР_1 та призначено на посаду командира бойової машини - командира відділення 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону.

Так, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 20:00 години 22 лютого 2023 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у населеному пункті АДРЕСА_3 , тривалістю понад три доби та перебував поза її межами до моменту повернення на службу до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_4 , а саме до 15 листопада 2024 року.

Відтак, у період з 22 лютого 2023 року по 15 листопада 2024 року солдат ОСОБА_3 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував.

Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Крім цього, наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) № 13-РС від 25 січня 2025 року, старшого солдата ОСОБА_3 , від 26 січня 2025 року зараховано на військову службу до списків особового складу військової частини та призначено на посаду навідника 71 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_4 .

13 квітня 2025 року військовослужбовця старшого солдата ОСОБА_3 було евакуйовано на лікування до КНП «Міська лікарня №4» Запорізької міської ради Запорізької області, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Разом з тим, 28 квітня 2025 року військовослужбовець ОСОБА_3 на момент обходу відділення був відсутній та був виписаний із лікувального закладу за порушення режиму із зобов`язанням повернутись на службу до 29 квітня 2025 року.

Надалі згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 124 від 30 квітня 2025 року старшому солдату ОСОБА_3 , навіднику 1 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_4 , з 30 квітня 2025 року за самовільне залишення військової частини НОМЕР_4 припинено виплату грошового забезпечення.

Так, військовослужбовець військової частини НОМЕР_4 старший солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, бажаючи назавжди ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши відповідного дозволу командира, з метою ухилення від військової служби назавжди не з`явився на службу з КНП «Міська лікарня №4» Запорізької міської ради Запорізької області без поважних причин до розташування свого підрозділу військової частини НОМЕР_4 та перебував поза межами розташування підрозділу, а саме: АДРЕСА_6 до моменту його виявлення працівниками відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області 29 серпня 2025 року, за місцем проживання, а саме АДРЕСА_7 , тобто був без поважних причин відсутній на службі у період часу з 29 квітня 2025 року по 29 серпня 2025 року.

Відтак, у період з 29 квітня 2025 року по 29 серпня 2025 року старший солдат ОСОБА_3 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував.

Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_4 старший солдат ОСОБА_3 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив дезертирство, тобто нез`явлення з метою ухилитися від військової служби на службу з лікувального закладу, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушеннях, визнав повністю та пояснив, що рокази давати не буде оскільки і так все відомо з обвинувального акту. Щиро розкаюється у вчиненому, жаліє про вчинене та просить його суворо не карати, не позбавляти волі.

Крім повного визнання обвинуваченим вини, його вина доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до вимог ст. 84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких серед інших суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню. Доказ визнається допустимим , якщо він отриманий у порядку встановленому КПК України.

Аналізуючи та оцінюючи усі докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту в їх сукупності та кожен зокрема з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що докази представлені в суді є належними, допустимими та достовірними і у своїй сукупності усі ці докази перебувають у логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими та доповнюють і підтверджують ті об`єктивні обставини, які мали місце під час вчинення пред`явленого обвинувачення .

Суд також приходить до висновку, що здобутих судом доказів є достатньо для того, щоб прийти до висновку про визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винним у вчиненні пред`явленого йому обвинувачення.

Суд приходить до висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , мали місце, ці діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407, ч. 5 ст. 408 КК України і обвинувачений виннен у вчиненні цих кримінального правопорушення та підлягає покаранню за вчинні ним кримінальні правопорушення, оскільки відсутні будь-які підстави для закриття кримінального провадження чи звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_3 полягає в тому, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене в умовах воєнного стану, і тому суд такі його дії кваліфікує за

ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_3 полягає в тому, що він вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, і тому суд такі його дії кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України .

Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_3 полягає в тому, що він вчинив дезертирство, тобто нез`явлення з метою ухилитися від військової служби на службу з лікувального закладу, вчинене в умовах воєнного стану , і тому суд такі його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 408 КК України .

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, обставини справи та дані, що характеризують його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також з врахуванням наведеного та перспективи його виправлення і перевиховання, та попередження з його боку нових злочинів. Окремо суд враховує бажання обвинуваченого ОСОБА_3 призватися після вступу вироку в законну силу на слубу в Збройні сили України.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 відсутні.

Щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди є обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Щодо активного сприяння розкриттю злочину, то необхідно відмітити, що ОСОБА_3 як на стадії досудового розслідування так і в судовому розгляді дав зізнавальні покази, чим сприяв слідству у збиранні доказів.

Вивченням особи винного ОСОБА_3 встановлено, що він посередньо характеризується, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, також не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, раніше судимий.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Частиною 2 ст. 66 КК України передбачено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Так, позитивні дані про особу, відсутність непогашених судимостей, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від пяти до восьми років.

Санкцією ч. 5 ст. 407 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від пяти до десяти років.

Санкцією ч. 4 ст. 408 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від пяти до дванадцятим років.

Як наслідок суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкцій встановлених санкціями відповідних статей, а саме у виді позбавлення волі .

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у зв`язку із ухваленням обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд бере до уваги, що з довідки про витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи вбачається, що вартість такої становить 2 387,70 грн.

Так як суд прийшов до висновку про ухвалення обвинувального вироку, а тому дана сума витрат на залучення експертів підлягає стягненню з обвинуваченого в користь держави.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Керуючись статтями 100, 124, 174, 370, 373, 376, 377 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- за ч. 5 ст. 407 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 408 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання - 29.08.2025 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Речові докази:

- дитячий візок чорного кольору, що знаходиться в потерпілої ОСОБА_6 залишити в її розпорядженні.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати на проведення експертизи

№ СЕ-19/114-24/26479-ТВ від 08.11.2024 року, яка проведена експертами Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, в сумі 2387,70 грн.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду упродовж 30 днів з дня його проголошення через Жовківський районний суд Львівської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити учасникам право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суд також роз`яснює право обвинуваченого подати клопотання про помилування.

Суддя: ОСОБА_1