Дата документу 02.03.2026Справа № 554/2088/22
Провадження № 1-кс/554/787/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

представників заявника адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції клопотання представника Відкритого акціонерного товариства «ПУХОВИЧІНАФТОПРОДУКТ» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000098 від 15.03.2022, -

В С Т А Н О В И В :

17 грудня 2025 року до Шевченківського районного суду міста Полтави надійшло клопотання представника ВАТ «ПУХОВИЧІНАФТОПРОДУКТ» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Октябрського (нині - Шевченківського) районного суду м. Полтави від 30.03.2022 у справі № 554/2088/22 на корпоративні права ТОВ «СЕРВІС ОЙЛ» () в розмірі 100 % статутного капіталу, що належать ВАТ «ПУХОВИЧІНАФТОПРОДУКТ».

Клопотання мотивоване тим, що арешт корпоративних прав завдає непропорційної шкоди власнику та безпідставно створює перешкоди у реалізації ним права володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

Адвокат вказує, що ВАТ «ПУХОВИЧІНАФТОПРОДУКТ» не є особою, винною або підозрюваною у злочинних діях у вказаному кримінальному провадженні, а жодній особі станом на день подання клопотання не повідомлено про підозру.

На думку захисту, корпоративні права не відповідають ознакам речових доказів згідно зі ст. 98 КПК України та не можуть бути конфісковані для відшкодування шкоди, оскільки не належать підозрюваній чи обвинуваченій особі.

Крім того, заявник посилається на ч. 3 ст. 96 ЦК України, зазначаючи, що засновник не несе відповідальності за дії юридичної особи ТОВ «СЕРВІС ОЙЛ».

Окремо наголошено, що щодо ТОВ «СЕРВІС ОЙЛ» наразі відкрито справу про банкрутство і наявний арешт корпоративних прав позбавляє єдиного учасника можливості брати участь у процедурі відновлення платоспроможності боржника та пропонувати плани санації.

У судовому засіданні представники заявника клопотання підтримали, прохали задовільнити.

Слідчий та прокурор не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином.

Заслухавши доводи представників заявника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання з огляду на таке.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Тобто законом передбачено вичерпний перелік підстав для скасування арешту лише дві: відпадіння потреби у подальшому застосуванні заходу або необґрунтованість первісного накладення арешту.

Відповідно до ст. 26 КПК України засади диспозитивності кримінального судочинства, обов`язок довести наявність таких підстав закон покладає виключно на особу, яка звернулася із клопотанням.

Оцінюючи доводи адвокатів про «необґрунтованість» арешту, слідчий суддя враховує, що обґрунтованість накладеного арешту може оцінюватися виключно з урахуванням нових обставин, що не були предметом дослідження під час первісного розгляду.

Ухвалою слідчого судді від 30.03.2022 у справі № 554/2088/22 арешт накладено у зв`язку з тим, що в межах кримінального провадження №0000098 розслідуються факти привласнення бюджетних коштів, а також перевіряються обставини того, що службові особи ТОВ «СЕРВІС ОЙЛ», 100 % власником якого є резидент Республіки Білорусь, у зв`язку з прийняттям Закону України № 2116-IX «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів», могли вживати заходи щодо виведення фінансових активів з метою уникнення їх вилучення на користь держави.

Зазначені обставини виступали правовою та фактичною підставою для застосування арешту.

Доводи представників заявника фактично зводяться до незгоди з первісною ухвалою слідчого судді від 30.03.2022 та повторного відтворення аргументів, які стосуються законності накладення арешту в момент його постановлення.

Жодних нових обставин, що з`явилися після 30.03.2022 та не були предметом розгляду на первісному засіданні, адвокатом не наведено та не доведено.

За таких умов заявлені доводи не можуть слугувати підставою для скасування арешту за критерієм його «необґрунтованості».

Доводи представників заявника про те, що корпоративні права не є речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України і не можуть бути заарештовані, слідчий суддя відхиляє як такі, що суперечать чинному законодавству та усталеній судовій практиці.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що підстава як «необґрунтованість накладеного арешту» не передбачає оцінку та перегляд по суті постановленого раніше судового рішення про накладення арешту, оскільки це становило би порушення принципу остаточності судового рішення «res judicata». Обґрунтованість накладеного арешту може бути оцінена виключно з урахуванням обставин та доводів, які з тих чи інших причин не були предметом оцінки під час його накладення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може накладатися безпосередньо на майнові та корпоративні права.

Зазначена норма є спеціальною та прямо передбачає можливість застосування арешту до корпоративних прав незалежно від їх відповідності ознакам речового доказу.

Таким чином, посилання адвокатів на ст. 98 КПК України є безпідставним, оскільки арешт корпоративних прав може здійснюватися з інших підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України.

Зокрема, арешт може накладатися з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України), а також як превентивний захід для недопущення перереєстрації юридичної особи, зміни складу засновників чи продажу майна, яке надалі може бути примусово вилучене на користь держави в порядку, передбаченому Законом України № 2116-IX «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів».

Арешт на корпоративні права може накладатися не виключно для збереження речових доказів.

Посилання заявника на те, що у кримінальному провадженні № 0000098 жодній особі не повідомлено про підозру, не є безумовною підставою для скасування арешту і не свідчить про відпадіння потреби в його застосуванні.

Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, а не кримінально-правовим наслідком для конкретної особи. Його метою на стадії досудового розслідування є збереження майна в незмінному стані до постановлення підсумкового рішення у справі, а не притягнення власника до відповідальності.

Зазначена мета не залежить від наявності чи відсутності конкретного підозрюваного. Більше того, відсутність повідомлення про підозру може свідчити лише про незавершеність слідства, а не про необґрунтованість арешту.

Передчасне скасування арешту в таких умовах могло б унеможливити реалізацію завдань кримінального провадження в майбутньому.

Завданням застосованого заходу на даному етапі досудового розслідування є збереження майна підприємства до ухвалення кінцевого процесуального рішення у справі. Відповідна мета залишається актуальною незалежно від процесуального статусу учасників провадження.

Оцінюючи доводи заявника про порушення його прав власника та непропорційність завданої шкоди, слідчий суддя керується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.01.2021 у справі № 9901/405/19.

Відповідно до зазначеної правової позиції, тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися активами (блокування активів) дійсно є втручанням держави у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте таке втручання є правомірним та пропорційним, якщо воно: (1) ґрунтується на законі; (2) переслідує легітимну мету; (3) є необхідним у демократичному суспільстві.

Тимчасове обмеження права користуватися та розпоряджатися належним йому майном є втручанням держави у його право на мирне володіння майном, але таке втручання держави у вказане право є пропорційним легітимній меті, ґрунтується на вимогах, зокрема, Закону України «Про санкції», не позбавляє його права власності, а лише тимчасово - на чітко визначений строк - обмежує можливість реалізації цього права в Україні.

У цій справі всі три умови виконані. Арешт накладено на підставі ст. ст. 170, 172, 173 КПК України - тобто відповідно до вимог закону. Легітимна мета - захист національних та економічних інтересів України під час воєнного стану, недопущення виведення фінансових активів - є конституційно значущою та відповідає публічному інтересу.

Нарешті, арешт є необхідним і не надмірним заходом, оскільки він не позбавляє заявника права власності на корпоративні права, а лише тимчасово обмежує можливість їх відчуження та розпорядження ними до завершення розслідування.

Тимчасовий характер обмеження прав власника є ключовим чинником при оцінці пропорційності втручання. Арешт не перетворює власника на особу, яка позбавлена майна, а лише встановлює обмеження щодо управління ним протягом розумного строку, необхідного для завершення досудового розслідування.

Відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «СЕРВІС ОЙЛ» не є визначеною ст.174 КПК України підставою для автоматичного скасування арешту, накладеного в межах кримінального провадження.

Процедури банкрутства та заходи забезпечення у кримінальному провадженні є самостійними правовими інститутами, що регулюються різними нормативно-правовими актами і мають різну мету.

Факт відкриття справи про банкрутство не нівелює ризиків приховування чи відчуження активів. Більше того, в умовах провадження про банкрутство ризик виведення активів може зростати, а не зменшуватися, оскільки майно підприємства стає предметом конкурентних претензій різних кредиторів.

Посилання заявника на обмеження його можливостей брати участь у процедурі відновлення платоспроможності боржника та пропонувати плани санації не є передбаченою ст. 174 КПК України підставою для скасування арешту.

Слідчий суддя відхиляє посилання адвоката на ч. 3 ст. 96 ЦК України про відсутність відповідальності засновника за зобов`язаннями юридичної особи. Дана цивільно-правова норма регулює питання майнової відповідальності учасника за боргами товариства і не стосується заходів забезпечення у кримінальному провадженні.

Арешт корпоративних прав накладено не як захід майнової відповідальності ВАТ «ПУХОВИЧІНАФТОПРОДУКТ» за зобов`язаннями ТОВ «СЕРВІС ОЙЛ», а як інструмент кримінального процесу для недопущення відчуження та зміни структури власності юридичної особи, службові особи якої є фігурантами розслідування щодо виведення фінансових активів.

Правова природа кримінально-процесуального арешту принципово відрізняється від цивільно-правової відповідальності засновника, у зв`язку з чим норма ч. 3 ст. 96 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Оцінивши в сукупності всі доводи, наведені у клопотанні, та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку, що заявником не доведено жодної з передбачених ст. 174 КПК України підстав для скасування арешту: ні відпадіння потреби у подальшому застосуванні заходу, ні необґрунтованості первісного накладення арешту.

Обставини, що слугували підставою для накладення арешту ухвалою від 30.03.2022, не відпали та продовжують існувати: досудове розслідування триває, конкретних процесуальних рішень про закриття провадження або повернення майна не прийнято, ризики виведення активів залишаються актуальними. Застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження залишається співмірним та необхідним завданням кримінального провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 132 КПК України.

Керуючись ст. ст. 132, 170, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання представника Відкритого акціонерного товариства «ПУХОВИЧІНАФТОПРОДУКТ» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту на корпоративні права ТОВ «СЕРВІС ОЙЛ» () в розмірі 100 % статутного капіталу, накладеного ухвалою слідчого судді Октябрського (нині-Шевченківського) районного суду міста Полтави від 30.03.2022 у справі № 554/2088/22 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1