Справа № 161/9186/22 Провадження №11-кп/802/335/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження № 0000179 від 11 червня 2021 року, за апеляційною скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 27 лютого 2026 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 27 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави, з утриманням в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор»,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Маневицького районного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000179 від 11.06.2021 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255-1 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255-1, ч.1 ст.255-2 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

В судовому засіданні прокурор у кримінальному провадженні подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки ризики, визначені ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу, не відпали, а продовжують існувати.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 27.02.2026 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_12 про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луцьк Волинської області, який утримується в державній установі «Рівненський слідчий ізолятор», на 60 днів до 27.04.2026 року включно, без визначення розміру застави, з утриманням в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вважає, що оскаржувана ухвалу суду постановлена з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, а застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід надмірно суворим, непропорційним та таким, що не відповідає цілям кримінального провадження.

Вказує, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, які передбачені ст.177 КПК України. Більше того продовжуючи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 місцевий суд не надав належної оцінки характеризуючим даним про особу ОСОБА_7 , а саме, те, що в останнього є постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, дружина та шестеро дітей, а також тяжкий та прогресуючий стан здоров`я ОСОБА_7 , який підтверджений медичними документами, а надання йому медичної допомоги в умовах СІЗО неможливо, так як необхідне оперативне лікування та реабілітація.

Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, у випадку відмови в задоволенні апеляційної скарги, в частині зміни запобіжного заходу, вирішити питання про визначення розміру застави відносно обвинуваченого.

Обвинувачений будь-яких клопотань про розгляд кримінального провадження за його участі до суду не подавав. Не подано ним також і клопотань про відкладення розгляду провадження.

В судове засідання прокурор не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавав суду.

Зважаючи на викладене, а також думку захисника обвинуваченого про можливість продовження судового засідання за таких обставин, апеляційний суд вважає за можливе апеляційний розгляд провадження провести у відсутності обвинуваченого та прокурора, відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, думку захисника обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали провадження за доводами апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Як встановлено судом ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255-1 КК України. При цьому обґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також встановлено, що судовими рішеннями ОСОБА_7 неодноразово продовжувався строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Оскаржуваною ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 27.02.2026 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27.04.2026 року включно.

Продовжуючи обвинуваченому в ході розгляду кримінального провадження такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою, місцевий суд врахував обґрунтованість пред`явленого обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також взяв до уваги те, що раніше заявлені ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися.

Як встановлено судом підставами для застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри та/або пред`явленого обвинувачення, яка (які) стверджується матеріалами провадження, а метою запобігання спробам переховування від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання сторони обвинувачення в даному провадженні, не змінилися обставини, які стали підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку в даний час вже обвинуваченого, зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України.

Так, наведені стороною обвинувачення у клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є доведені, ризики, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, на даний час обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255-1 КК України, які відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, серед яких злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, санкцією статті якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, а за вчинення злочину, зазначеного ч.2 ст.255-1 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченого та тяжкості інкримінованих йому діянь, віку та стану його здоров`я, відсутності медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, та підставно продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , а тому законних підстав для скасування ухвали і ухвалення нової ухвали, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, як про це просить сторона захисту.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки характеризуючим даним про особу ОСОБА_7 , а саме, те, що в останнього є постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, дружина та шестеро дітей, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки ці обставини існували і на час інкримінованих ОСОБА_7 злочинів та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Колегія суддів вважає, що надані стороною захисту медичні документи про стан здоров`я ОСОБА_7 , не є переконливими доказами щодо можливості проведення медичного лікування в умовах СІЗО.

Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі, а також наведені захисником в ході перегляду справи апеляційним судом, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, як про це просить захисник.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає, оскільки ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 27 лютого 2026 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 27 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави, з утриманням в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий

Судді