Справа № 442/7936/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/65/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

встановила:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 25.04.2024, та остаточно визначено до відбуття покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з часу затримання обвинуваченого на виконання вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 25.04.2024, тобто з 03.11.2025.

Зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 10.11.2024 до 18.11.2024.

Заставу, внесену ОСОБА_10 в сумі 60 560гривень, звернуто в дохід держави.

Вирішено питання про речові докази та арешт майна.

Згідно вироку суду під час дії воєнного стану, будучи раніше судимим, 10.11.2024 приблизно о 16 год. 40 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у торговій залі магазину «Рукавичка-715», який належить ТзОВ ТВК «Львівхолод», розташованого на вул.Січових Стрільців, 13/81 в м.Стебнику Львівської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на незаконне збагачення за чужий рахунок, вирішив відкрито викрасти товари з торгівельних вітрин магазину.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_7 , в цей же час, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи їх наслідки у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за чужий рахунок, перебуваючи у торговій залі вказаного магазину, взяв із верхньої полиці торгівельної вітрин належне ТзОВ ТВК «Львівхолод» майно, а саме: одну пляшку віскі «RED LABEL» 40%, 0,7 Johnnie Walker, вартістю 567 грн., та

зі стелажу з безалкогольними напоями напій «Coca-Cola», 1,25 л.,

вартістю 40,50 грн. в подальшому утримуючи їх в лівій ріці, пройшов повз

касу №1, біля якої перебували касир торгівельного залу ОСОБА_11 та заступник керуючого магазину ОСОБА_12 , та заявив про те, що не має наміру здійснювати оплату за вказаний товар, на вимогу останніх припинити протиправні дії зупинитись та повернути викрадене майно, ніяк не відреагував, а діючи в умовах воєнного стану умисно, повторно, шляхом вільного доступу, відкрито викрав вказаний товар, вийшовши з ним з приміщення магазину, тобто привласнив вказане майно та розпорядився на свій розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілому ТзОВ ТВК «Львівхолод»

на загальну суму 607, 50 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 відкрито викрав чуже майно (вчинив грабіж) повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.

На вказаний вирок суду заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок змінити у частині призначення покарання.

На підставі ст. 69-1 КК України зменшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України до 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців. Вважати ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 25.04.2024, засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.

Виключити з мотивувальної частини вироку покликання на обчислення початку строку відбування покарання з часу затримання ОСОБА_7 на виконання вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 25.04.2024, тобто з 03.11.2025.

Початком строку відбування покарання ОСОБА_7 вважати 18.12.2025.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор покликається на неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд безпідставно не застосував положення ст. 69-1 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

Звертає увагу, що згідно з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, обставинами, що пом`якшують покарання останнього, згідно з вироком суду, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повне відшкодування завданого збитку, обставини, що обтяжують покарання, відсутні, а тому при визначенні покарання ОСОБА_7 необхідно було застосувати вимоги ст. 69-1 КК України та призначити йому покарання, строк якого не перевищує двох третин строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме не перевищує 6 років 8 місяці позбавлення волі.

Також прокурор стверджує, що суд необґрунтовано визначив, що відрахування строку відбування покарання слід рахувати з часу затримання обвинуваченого на виконання вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 25.04.2024, тобто з 03.11.2025, чим безпідставно скоротив обвинуваченому строк покарання за сукупністю вироків, тобто допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Наголошує, що суд не звернув увагу на те, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 було затримано 10.11.2024 та відповідно до ухвали слідчого судді від 12.11.2024 йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, яку у подальшому було внесено та звільнено ОСОБА_7 з-під варти. При цьому період затримання та перебування обвинуваченого під вартою з 10.11.2024 по 18.11.2024 суд обґрунтовано зарахував в строк відбування покарання.

Однак, прокурор вказує, що 03.11.2025 ОСОБА_7 було затримано на виконання вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 25.04.2024, а тому період з 03.11.2025 до 18.12.2025, в тому числі і тимчасове залишення ОСОБА_7 в установі попереднього ув`язнення, підлягав урахуванню як відбута частина покарання за попереднім вироком за правилами ст. 71 КК України. Наголошує, що остаточне покарання за сукупністю вироків призначається шляхом приєднання невідбутої частини покарання, яка є на час ухвалення нового вироку, відтак початок строку відбування покарання слід обчислювати з часу ухвалення нового вироку, тобто з 18.12.2025.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, навівши у судовому засіданні аналогічні доводи, та просив таку задоволити.

Захисник не заперечив апеляційні вимоги.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів визнає такі обґрунтованими.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як передбачено положенням ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

При цьому, колегія суддів враховує правову позиції Верховного Суду, викладену у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к), згідно якої формулювання п. 1 ч.1 ст.66 КК України передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК України застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, та будь-яку з обставин, вказаних у п. 2 ч.1 ст. 66 КК України.

Згідно матеріалів справи під час судового провадження обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю.

Крім цього, згідно оскаржуваного вироку місцевий суд, при призначенні обвинуваченому покарання, визнав наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку у повному обсязі.

Також за наслідками судового розгляду судом не було встановлено обставин, які обтяжують покарання.

Тобто, у даному кримінальному провадженні існують підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, покарання з урахуванням положень ст. 69-1 КК України.

Санкцією ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Отже, за встановлених обставин, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України не могло перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто призначене обвинуваченому покарання не могло бути більшим ніж 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Водночас місцевий суд при призначені обвинуваченому покарання не врахував наведені положення закону та встановлені обставини, та призначив обвинуваченому за ч. 4 ст. 186 КК України покарання у виді 7 років позбавлення волі, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Також колегія суддів визнає обґрунтованими апеляційні доводи прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно визначив обвинуваченому початок строку відбування покарання, призначеного за оскаржуваним вироком.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, положеннями ст. 71 КК України не передбачена можливість зарахування у строк відбування покарання за новим вироком відбутого строку покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, місцевий суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 25.04.2024, у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

При цьому, місцевий суд визначив, що строк відбування призначеного за оскаржуваним вироком покарання обвинуваченому слід рахувати з часу затримання ОСОБА_7 на виконання вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 25.04.2024, тобто з 03.11.2025.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з апеляційними доводами прокурора та вважає, що місцевий суд, приймаючи таке рішення, не звернув уваги на те, що 03.11.2025 ОСОБА_7 було затримано на виконання вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 25.04.2024, а тому період з 03.11.2025 до 18.12.2025, в тому числі і тимчасове залишення ОСОБА_7 в установі попереднього ув`язнення, підлягав урахуванню як відбута частина покарання за попереднім вироком за правилами ст. 71 КК України.

Водночас у межах даного кримінального провадження ОСОБА_7 було затримано 10.11.2024 та відповідно до ухвали слідчого судді від 12.11.2024 йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, яку у подальшому було внесено та звільнено ОСОБА_7 з-під варти.

Отже, у строк відбування покарання, призначеного ОСОБА_7 оскаржуваним вироком, підлягав лише період його затримання та перебування його під вартою з 10.11.2024 по 18.11.2024, а тому рішення місцевого суду у цій частині є правильним.

Таким чином, рішення місцевого суду про те, що строк відбування призначеного за оскаржуваним вироком покарання обвинуваченому слід рахувати з часу затримання ОСОБА_7 на виконання вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 25.04.2024, тобто з 03.11.2025, є необґрунтованим, і таким, що свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Як передбачено п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок, зокрема, в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи встановлене під час апеляційного розгляду, з огляду на обґрунтованість апеляційних доводів прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 слід змінити у частині призначеного покарання та визначення початку строку відбування такого, а саме слід вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 186 КК України з урахуванням положень ст. 69-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців, а також до остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 25.04.2024, у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць. Також слід виключити з мотивувальної частини вироку покликання на обчислення початку строку відбування покарання з часу затримання ОСОБА_7 на виконання вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 25.04.2024, тобто з 03.11.2025, та вважати початком строку відбування ОСОБА_7 покарання - 18.12.2025.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволитит.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити у частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

Вважати ОСОБА_7 засудженим на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 25.04.2024, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 (один) місяць.

Виключити з мотивувальної частини вироку покликання на обчислення початку строку відбування покарання з часу затримання ОСОБА_7 на виконання вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 25.04.2024, тобто з 03.11.2025.

Початком строку відбування покарання ОСОБА_7 вважати 18.12.2025.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: