Справа № 626/3282/25
Провадження № 1-кп/626/101/2026
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Берестин

Берестинський районний суд Харківської області

в складі: головуючого -судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000874 за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чапаєво Красноградського району Харківської області, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , засуджений 17.02.2025 Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.1 ст.382 КК України до 2 років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи належним чином ознайомлений з постановою Зачепилівського районноного суду Харківської області № 952/354/23 від 27.10.2023 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 40800 грн. з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, діючи умисно, всупереч вказаної постанови суду, яка набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма юридичними і фізичними особами на всій території України, продовжував після цього керувати транспортними засобами.

Обвинувачений 07.09.2025 року о 00:10 год. на вулиці Харківській,22 в м.Берестин Харківської області керував автомобілем Mazda д.н.з. НОМЕР_1 , де був зупинений поліцейськими офіцерами громади та дільничним офіцером поліції Берестинського РВП ГУНП Харківської області, які виявили порушення правил дорожнього руху України ОСОБА_4 .

Своїми умисними діями ОСОБА_4 не виконав постанову суду, яка набрала законної сили, що проявилось у невиконанні покладених на нього обов`язків, а саме будучи позбавлений права керування транспортним засобом, керував ним.

У пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_4 у судовому засіданні винним себе визнав повністю, щиро розкаявся Обвинувачений підтвердив факти викладені в обвинувальному акті. Просив суворо його не карати, врахувати, що він зробив для себе належні висновки та використовув автомобіль з поважних причин.

Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції у суду відсутні. Окрім того , учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеним, що обвинувачений вчинив умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, будучи особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею. Тому його дії необхідно кваліфікувати за ч.3 ст.382 КК України. Таку правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Обставинами, які пом"якшують покарання, згідно зі ст.66 КК України , суд вважає те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, яке було висловлене у критичному ставленні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні суду в установленні дійсних обставин вчиненого кримінального правопопрушення. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Зазначена в обвинувальному акті як обтяжуюча обставина - рецидив злочину - не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року №7 "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки", якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі № 203/921/16-к(провадження № 51-3129км18).

Отже, призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить з того, що обвинуваченим вчинено умисний тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого свідчать про те, що згідно вимоги про судимість він раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди керуються принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин. Суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керування транспортними засобами. При цьому, визначаючи вид додаткового покарання, суд виходить з того, що інкриміноване ОСОБА_4 діяння за ч.3 ст.382 КК України пов`язані із невиконанням рішення суду із заборони керування транспортними засобами на певний строк.

Правові підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом на підставі ст. 69 КК України відсутні. Враховуючи тяжкість злочину, особу винного та обставини цієї справи суд вважає, що правові підстави для застосування ст. 75 КК України також відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 3ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст.71,72 КК України, тобто за сукупністю вироків.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003, виходячи зі змісту ч. 3ст.78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Верховним Судом сформована стала практика про те, що у випадку вчинення особою кримінального правопорушення під час іспитового строку, покарання, від якого вона була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Тобто звільнення від покарання з випробуванням не вважається невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового кримінального правопорушення під час іспитового строку (аналогічний висновок міститься у постанові Верхового Суду від 15.07.2025 у справі № 462/7107/24 (провадження № 51-426км25)).

З огляду на вказане, судом враховується, що новий злочин ОСОБА_4 вчинив не відбувши покарання, призначене вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 17.02.2025 року, яким обвинуваченого було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.382 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільненого з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1рік. Отже, оскількиОСОБА_4 вчинив злочин в період іспитового строку, призначеного вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 17.02.2025, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків визначити остаточне покарання та до покарання за цим вироком частково приєднує невідбуте покарання за вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 17.02.2025.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Під час досудового розслідування до обвинуваченого не було застосовано запобіжний захід. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопрушенняпередбаченого ч.3 ст.382КК України.

Призначити ОСОБА_4 за ч.3 ст.382 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 17.02.2025року - 1 місяць позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Берестинський районний суд Харківської області впродовж 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку надати учасникам провадження: присутнім - вручити в суді, відсутнім- надіслати поштою.

Суддя ОСОБА_1