справа № 619/2612/24
провадження № 1-кп/619/90/26
УХВАЛА

іменем України

4 березня 2026 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження № 0000078 від 18.01.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козача Лопань, Дергачівського району, Харківської області, українця, громадянина України, освіта середня, пенсіонера, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

У провадженні судді Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000078 від 18.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, зазначивши, що клопотання прокурора не доведено належними та допустимими доказами. Обвинувачений є раніше не судимою особою, пенсіонер, має міцні соціальні зв`язки. ОСОБА_5 просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши клопотання прокурора та думку обвинуваченого та його захисника, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п. п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, суд дійшов такого висновку.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 12.01.2026 щодо ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 11.03.2026 включно.

Відповідно до статті 177 КПК України метою і підставами застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 статті 177 КПК України констатує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд зазначає, що після направлення обвинувального акта до суду процесуальний статус особи змінюється з підозрюваного на обвинуваченого, однак це не усуває необхідності перевірки наявності достатніх даних, які обґрунтовують висунуте обвинувачення, зокрема при вирішенні питань щодо запобіжного заходу.

При цьому суд враховує, що на стадії судового розгляду стандарт доказування є нижчим, ніж стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом, і зводиться до перевірки того, чи наявні фактичні дані, які могли б переконати об`єктивного спостерігача у можливій причетності особи до інкримінованого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії не передбачає дослідження всіх доказів у їх сукупності та не включає оцінку їх достовірності, оскільки такі питання належать до вирішення при ухваленні вироку за результатами безпосереднього дослідження доказів.

Матеріали кримінального провадження, на які посилається сторона обвинувачення, на цьому етапі містять достатній обсяг відомостей, які у своїй сукупності вказують на можливу причетність обвинуваченого до інкримінованого діяння, що дає суду підстави вважати обвинувачення не очевидно необґрунтованим.

Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду, суд зазначає наступне.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині. Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи. Санкцією ч. 1 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Оцінюючи наявність ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством, суд бере до уваги характер та ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, суворість покарання, яке може бути призначене у разі визнання його винуватим, а також інші обставини кримінального провадження. Суд зазначає, що усвідомлення обвинуваченим характеру пред`явленого йому обвинувачення та реальної можливості призначення покарання у виді тривалого позбавлення волі об`єктивно може спонукати його до вчинення дій, спрямованих на уникнення кримінальної відповідальності. Саме суворість можливого покарання у поєднанні з характером інкримінованого діяння є обставинами, які підлягають врахуванню судом при вирішенні питання щодо наявності ризику переховування від суду. При цьому ризик переховування оцінюється судом у сукупності з усіма обставинами кримінального провадження, зокрема з урахуванням тяжкості пред`явленого обвинувачення, можливих наслідків для обвинуваченого у разі постановлення обвинувального вироку, стадії судового розгляду, а також загальної оцінки ймовірної процесуальної поведінки особи. З огляду на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на значний строк, суд дійшов висновку, що усвідомлення обвинуваченим можливості призначення йому суворого покарання може створювати обґрунтований ризик того, що, перебуваючи на свободі, він може вживати заходів з метою ухилення від суду. Таким чином, враховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкість передбаченого законом покарання, а також об`єктивну ймовірність того, що обвинувачений, усвідомлюючи можливі наслідки кримінального провадження, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Щодо ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків, суд враховує доводи сторони обвинувачення про наявність відповідного ризику. Як зазначив прокурор, перебуваючи на свободі, обвинувачений матиме реальну можливість контактувати зі свідками у даному кримінальному провадженні та здійснювати на них незаконний вплив. Суд бере до уваги, що частина свідків у даному кримінальному провадженні є особами, з якими обвинувачений раніше був знайомий та підтримував певні стосунки. За таких обставин не виключається можливість того, що обвинувачений, використовуючи наявні особисті зв`язки, може намагатися впливати на цих осіб з метою схилення їх до зміни раніше наданих показань, відмови від них або надання показань, які б могли сприяти уникненню ним кримінальної відповідальності. При цьому суд враховує, що ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні зберігається до моменту безпосереднього допиту таких свідків у судовому засіданні та дослідження їхніх показань судом у встановленому законом порядку. З огляду на те, що на даній стадії судового розгляду ще не всі свідки допитані судом, існують обґрунтовані підстави вважати, що, перебуваючи без належних обмежень, обвинувачений може намагатися здійснювати незаконний вплив на свідків з метою схилення їх до зміни або відмови від раніше наданих показань, що у свою чергу може перешкодити всебічному, повному та об`єктивному розгляду кримінального провадження.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи, що обвинувачений раніше не судимий, доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення не обґрунтовані належним чином, отже на переконання суду, прокурором існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведено відповідними доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Суд критично оцінює доводи сторони захисту та обвинуваченого щодо наявності підстав для зміни обраного запобіжного заходу та не вбачає підстав для їх задоволення.

Так, обґрунтовуючи необхідність зміни запобіжного заходу, сторона захисту посилається на обставини, які, на її думку, свідчать про відсутність ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством. Однак суд вважає такі доводи недостатніми та такими, що не спростовують встановлених під час судового розгляду обставин, які були покладені в основу застосування до обвинуваченого відповідного запобіжного заходу.

При вирішенні питання щодо доцільності зміни запобіжного заходу суд насамперед враховує характер та ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, а також суворість покарання, яке може бути призначене у разі доведення його вини. Як вже зазначалося судом, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на значний строк. Саме усвідомлення обвинуваченим можливості призначення йому тривалого покарання у виді позбавлення волі може спонукати його до вчинення дій, спрямованих на уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, суд враховує, що ризики, які були підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, зокрема ризик переховування від суду та ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, на теперішній час не втратили своєї актуальності та продовжують існувати. Жодних нових обставин, які б свідчили про їх істотне зменшення або повне усунення, стороною захисту суду не наведено та належними доказами не підтверджено. Суд також бере до уваги стадію судового розгляду кримінального провадження, зокрема те, що на даний час судове слідство ще триває, не всі свідки допитані, а тому зберігається об`єктивна можливість впливу на них з боку обвинуваченого у разі перебування його без належного процесуального контролю.

За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені стороною захисту доводи не спростовують існування ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством, та не свідчать про наявність підстав для зміни обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який. Відтак підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу суд не вбачає.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність продовження тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на строк до 1 травня 2026 року включно.

Керуючись ст. 176, 177, 183, 194, 197, 199, 315, 392 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 1 травня 2026 року включно.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її оголошення, безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Для обвинуваченого строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та проголошено 05.03.2026 о 12 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1