ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/200/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/59/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі, в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 10 червня 2025 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2026 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу відділення поліції №4 (м. Заліщики) Чортківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_9 , яке погоджено з начальником Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_6 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта професійно-технічна, непрацюючого, неодруженого, раніше несудимого,

продовжено строк тримання під вартою до 19 березня 2026 року, без права внесення застави.

Як слідує з матеріалів провадження, групою слідчих СВ ВП №4 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000104 від 10.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України.

Так, згідно згідно ч.1, ч.3 ст.7, ч.2 ст.8 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року (в редакції від 19.08.2022), діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади.

Діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III Переліку, та прекурсорів, включених до таблиці IV Переліку, здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності

Ліцензуванню підлягають такі види діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів: культивування рослин, розроблення, виробництво, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізація (відпуск), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до вищевказаного переліку.

Статтею 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» визначено, що зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у спеціально обладнаних приміщеннях здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на цей вид діяльності. Зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у будь-яких кількостях в цілях, не передбачених цим Законом, забороняється.

Згідно ст. 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці I Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 15, 19 та 20 цього Закону.

Обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III Переліку, допускається для використання у медичній практиці за призначенням лікаря, а також у цілях, передбачених статтями 19, 20 та 23 цього Закону.

Про те, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, керуючись корисливим мотивом у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів особам схильним до її вживання, що є порушенням вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, незаконно придбав речовину рослинного походження зеленого кольору, що є канабісом, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, з метою її збуту та приніс до будинку АДРЕСА_3 , до якого мав вільний доступ та упродовж невстановленого слідством часу та обставинах зберігав до 17.12.2025 року.

У подальшому 17.12.2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 у підвальному приміщенні виявлено та вилучено речовину рослинного походження зеленого кольору, що є канабісом, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, загальною масою 16 971,0639 грама, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» являється особливо великим розміром. Зберігання такої кількості наркотичних засобів свідчить про наявність у ОСОБА_7 умислу на їх придбання та зберігання з метою подальшого збуту.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту наркотичних засобів у особливо великих розмірах, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, за змістом якої вважає, ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Захисник вказує про необґрунтованість підозри та про відсутність доказів, що саме підозрювий вчинив, чи мав можливість вчинити дане кримінальне правопорушення, викладена інформація ґрунтуються лише на припущеннях.

На думку захисника, в матеріалах справи відсутні належні відомості, які могли б підтвердити, що пред`явлена підозра за ч.3 ст.307 КК України ОСОБА_7 має належне обґрунтування та що існує зв`язок між діями підозрюваного та інкримінованого йому злочину.

Апелянт не погоджується з висновками суду про наявність ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та /або суду, захисник звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 ніколи від слідства та суду не переховувався та немає намірів цього робити і наразі. Жодних доказів, що свідчили б про його переховування, перебування в розшуку раніше та на даний час також немає.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, іншого підозрюваного, апелянт вказує на відсутність доказів про те, що ОСОБА_7 має можливість та намір впливати на свідків з метою надання неправдивих показань, більше того вказанні показання не доводять жодну із обставин підозри.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, зазначає, що у цьому випадку слідчий визнаючи, що даний ризик має місце не в повному обсязі дослідив дані про особу, ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має соціальні зв`язки із рідними. Жодних доказів, про готування ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення немає.

Апелянт переконаний, що вказані обставини свідчать про те, що самого обґрунтування підозри та наявності ризиків не достатньо для утримання особи під вартою, крім цього прокурором повинно бути доведено, що на даному етапі не можливо запобігти наявним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На думку захисника стороною обвинувачення не доведено існування обставин, які б підтверджували, що більш м`який запобіжний захід на даному етапі не здатен забезпечити виконання підозрюваним своїх обов`язків, тому клопотання не підлягало до задоволення.

Вважає, що забезпечити належну поведінку ОСОБА_7 та запобігти заявленим ризикам можливо шляхом застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою без права внесення застави. Клопотання слідчого СВ ВП №4 Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 за погодженням із керівником Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_11 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення. Застосувати до ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із застосуванням обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід не пов`язаний з утриманням під вартою або визначити йому заставу, як альтернативний вид запобіжного заходу; міркування прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Аналіз матеріалів кримінального провадження дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вірно, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, у відповідності до вимог ст.177 КПК України, обставин, передбачених ст.178 КПК України, а також з дотриманням вимог ст.196 КПК України правильно ухвалив рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання вартою відносно ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в матеріалах клопотання відносно підозрюваного ОСОБА_7 наявні докази того, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження, при вирішенні питання про продовження підозрюваній запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, яким підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Окрім того апеляційний суд надав оцінку зібраним під час досудового розслідування доказам, а саме: протоколу обшуку, показанням свідків, висновкам експертам та іншим матеріалам кримінального провадження у їх сукупності, які підтверджують можливу причетність ОСОБА_7 до злочину та виправдовують подальшу необхідність проведення досудового розслідування.

В апеляційній скарзі захисник оспорює допустимість доказів, зібраних органом досудового розслідування, які були предметом дослідження слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

При оцінці доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 , колегія суддів бере до уваги те, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Також, колегія судді звертає увагу, що слідчим суддею зроблено детальний аналіз ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні у судовому засіданні, виходячи з якого обґрунтовано мотивував своє рішення, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, підозрюваного; може продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення.

Мотиви, наведенні слідчим суддею на обґрунтування своїх висновків щодо оцінки ризиків зазначених слідчим у клопотанні про продовження запобіжного заходу є належним чином аргументовані і сумніві у колегії суддів не викликають.

Доводи апелянта про те, що слідчим суддею не було обґрунтовано в чому саме полягають ризики, передбачені ст.177 КПК України, а лише формально їх описано з посиланням на припущення, є безпідставними і спростовуються змістом судового рішення, в якому наведено детальний аналіз кожного ризику, врахованого слідчим суддею, а також мотиви, з яких він прийнятий до уваги при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Твердження сторони захисту щодо допущеного істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними.

Оскільки заявлені ризики, які були встановлені на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати, а завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення підозрюваним слідства та суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування вказаного запобіжного заходу підозрюваному або його заміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 19 березня 2026 року.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного уданому кримінальному провадженні; продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення.

На думку колегії суддів, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваного та обставини справи.

Зокрема, слідчим суддею правильно враховано вагомість доказів зібраних органом досудового слідства на цій стадії провадження; особу підозрюваного, те що він підозрюється у вчиненні умисного, корисливого особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів в особливо великих розмірах, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна; обставини вчиненого ним кримінального правопорушення; соціальні зв`язки підозрюваного.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання суд вважає безпідставними, оскільки, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що застосування до ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу на даній стадії досудового розслідування, не зможе попередити ризики, визначенні у ст. 177 КПК України.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, прийшов до правильно переконання, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_7 на свободу.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Також, відповідно до положень п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, прийшов до правильно переконання щодо відсутності підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні як альтернативного запобіжного заходу, з урахуванням як постановлених обставин справи, так і враховуючи, що останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 без визначення розміру застави.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді