Справа № 740/1616/25
Провадження № 1-кп/740/101/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

- прокурор ОСОБА_3 ,

- обвинувачений ОСОБА_4 ,

- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження, внесене 25 березня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000244, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Носівці Чернігівської області, є громадянином України, неодружений, зі слів, має середню спеціальну освіту, працює неофіційно (має середньомісячний дохід у розмірі 20 000,00 грн - 25 000,00 грн), зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2025 року за ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ст. 75 КК України - звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

установив:

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства.

Як установлено ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 21.12.2023 (справа № 741/2197/23) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 (сорок тисяч вісімсот) грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, що набрала законної сили 02.01.2024, копію якої ОСОБА_4 вручено 11.04.2024.

Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 29.02.2024 (справа № 741/2330/23) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, з накладенням на підставі ст. 36, 30 КУпАП стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 (сорок тисяч вісімсот) грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці 21 (двадцять один) день, що набрала законної сили 12.03.2024, копію якої ОСОБА_4 вручено 11.04.2024.

Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 25.04.2024 (справа № 741/845/24) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, з накладенням на підставі ст. 30 КУпАП стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 (сорок тисяч вісімсот) грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 (десять) років 2 (два) місяці 25 (двадцять п`ять) днів, що набрала законної сили 07.05.2024, копію якої ОСОБА_4 вручено 07.05.2024.

Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 27.06.2024 (справа № 741/746/24) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП, з накладенням на підставі ст. 36, 30 КУпАП стягнення у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000,00 (п`ятдесят одна тисяча) грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 15 (п`ятнадцять) років 1 (один) місяць 6 (шість) днів, що набрала законної сили 09.07.2024, копію якої ОСОБА_4 вручено 09.07.2024.

Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 12.09.2024 (справа № 741/1615/24) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП, з накладенням на підставі ст. 36, 30 КУпАП стягнення у виді адміністративного арешту на строк 15 (п`ятнадцять) діб з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 25 (двадцять п`ять) років 10 (десять) днів, що набрала законної сили 24.09.2024, копію якої ОСОБА_4 вручено 24.09.2024.

Діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду та будучи ознайомлений з ними, з метою невиконання постанов суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, на порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 25.03.2025 о 11:56 год. по вул. Шевченка в м. Ніжині ОСОБА_4 особисто керував транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 217030», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та через порушення правил дорожнього руху був зупинений уповноваженими працівниками групи реагування патрульної поліції Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській обл, і відносно нього складено протокол серії ЕПР № 281259 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4350122, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Указаними діями ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, не оспорював обставини, викладені в обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що правильно розуміє зміст пред`явленого обвинувачення та не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які не оспорюються. Надав показання, що дійсно 25.03.2025 приблизно об 11 год. по вул. Шевченка в м. Ніжині він керував автомобілем марки «ВАЗ 217030», який належить його кумі. Саме на прохання куми він сів за кермо її автомобіля, який вона купила нещодавно, щоб допомогти їй виїхати за межі міста, бо автомобіль вона тільки купила і не мала досвіду керування. Він обізнаний про всі зазначені в обвинувальному акті постанови суду, якими його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, і він вже відбув адміністративний арешт у кінці минулого року, сукупно приблизно два місяці. За час, проведений у місцях ізоляції, він зробив для себе висновки, що більше він не хоче бути позбавлений свободи, хоче і буде виправлятися. На час вчинення адміністративних правопорушень він не розумів, що робить, і не розумів наслідків таких вчинків, був молодим, не мав життєвого досвіду, його ніхто не навчив, як потрібно жити. Просив урахувати, що він проживає вдвох з бабою, яка має проблеми зі здоров`ям, недавно отримала травму, саме він її доглядає, допомогає по господарству. Зараз він збирає документи, щоб оформити їй інвалідність і свою опіку над нею. Розкаювався та шкодував у вчиненому, засуджував свої дії, обіцяв не повторювати подібного в майбутньому. Просив призначити покарання у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн, який він має змогу сплатити, бо підробляє (неофіційно), має середньомісячний дохід у розмірі 20 000,00 грн - 25 000,00 грн.

Ураховуючи те, що учасниками судового провадження не оспорювалися фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів у справі стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Оцінивши встановлені у справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а саме умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.

Також при призначенні покарання суд ураховує відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він молодого віку, неодружений, зі слів, має середню спеціальну освіту, працює неофіційно (має середньомісячний дохід у розмірі 20 000,00 грн - 25 000,00 грн), має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується задовільно, проживає разом з бабою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в лікарів нарколога та психіатра - не перебуває, що свідчить про його осудність, раніше судимий.

Разом з цим суд ураховує ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, засудженні своїх дій, обіцянні виправитися і не вчиняти подібного, і що на цей час він відбув призначене судом адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту.

Згідно з досудовою доповіддю органу пробації визначено середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства та надано висновок про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства.

Призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій передбачений законом спосіб.

За сукупністю вищенаведених обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 382 КК України в межах, установлених у санкції вказаної частини статті КК України, а саме у виді штрафу.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Крім цього, встановлено, що вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2025 року, який набрав законної сили, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України, призначивши покарання: за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки; за ч. 1 ст. 263-1 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком три роки. На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покладено обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На підставі ст. 72 КК України суд вважає за необхідне виконувати самостійно вищевказаний вирок суду.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався. Процесуальні витрати - відсутні. Питання щодо документа слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 100, ч. 3 ст. 349, ст. 369 - 371, 373, 374, 376 КПК України, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2025 року стосовно ОСОБА_4 - виконувати самостійно.

Документ - оптичний носій з відеозаписами з нагрудного відеореєстратора - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1