Справа № 333/3598/25
Пр. № 1-кп/333/375/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі спеціального судового провадження в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002020 від 20.03.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вовчанське, Якимівського району, Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який перебував на посаді лісничого Богатирського лісництва Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство»

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

В С Т А Н О В И ЛА:

Згідно з наказом директора Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство» (далі ДП «Мелітопольський лісгосп») №81-К від 16.01.2017 ОСОБА_7 призначено на посаду лісничого Богатирського лісництва ДП.

Наказом т.в.о. директора ДП «Мелітопольський лісгосп» №02-К від 23.05.2022 ОСОБА_7 було звільнено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до Положення «Про державну лісову охорону», затвердженого Постановою КМУ №976 від 16.09.2009, керівник, головний лісничий, інженери відділу (сектору) всіх категорій, лісничий, помічник лісничого, старший майстер лісу, майстер лісу підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагенствами, входять до складу державної лісової охорони.

Відповідно до ч. 1 цієї постанови, Державна лісова охорона (далі - держлісоохорона) діє у складі Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства. Держлісоохорона має статус правоохоронного органу.

Крім цього, відповідно до ст. 241 КУпАП, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства розглядає справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 49, 63-70, 73, 75, 77, 188-5 цього Кодексу.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, його заступники, головні лісничі, старші інженери та інженери, командири авіаланок, старші льотчики-спостерігачі та льотчики-спостерігачі баз авіаційної охорони лісів, лісничі, помічники лісничих, майстри лісу.

Відповідно до ст. 242 КУпАП, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням правил ведення мисливського господарства і полювання, передбачені статтею 50, частиною першою статті 85, статтями 91-2 і 188-5 цього Кодексу.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право посадові особи, уповноважені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері мисливського господарства, керівники, заступник керівника з питань мисливського господарства, головні лісничі, головні мисливствознавці, державні районні мисливствознавці, керівники, головні лісничі, лісничі, головні мисливствознавці, мисливствознавці держлісгоспів, інших державних лісогосподарських підприємств, а також державних лісомисливських та державних мисливських господарств.

Керівниками, заступником керівника з питань мисливського господарства, головними лісничими, головними мисливствознавцями, державними районними мисливствознавцями, керівниками, головними лісничими, лісничими, головними мисливствознавцями, мисливствознавцями держлісгоспів, інших державних лісогосподарських підприємств, а також державних лісомисливських та державних мисливських господарств штраф до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за правопорушення, передбачені частиною першою статті 85 цього Кодексу, може стягуватися на місці.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_7 , який перебував на посаді лісничого Богатирського лісництва ДП «Мелітопольський лісгосп», до 23.05.2022 був працівником правоохоронного органу та міг здійснювати правозастосовні функції.

Згідно із Статутом Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство», затвердженого Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №67 від 22.03.2020, ДП «Мелітопольський лісгосп» засноване на державній власності, створене на підставі наказу Державного комітету лісового господарства України від 16.04.1999 №41 «Про реорганізацію Запорізького, Мелітопольського, Пологівського держлісгоспів», є правонаступником Мелітопольського державного лісомисливського господарства, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Запорізьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства (ст. 1 Статуту).

Основними напрямками діяльності Підприємства є:

- відтворення та підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживання інших заходів відповідно до законодавства;

- забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу;

- запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів мисливських тварин;

- використання лісових ресурсів;

- ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення;

- ведення первинного обліку лісів;

- дотримання встановленого законодавством режиму використання земель;

- забезпечення охорони типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяння формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства;

- створення та збереження об`єктів постійної лісонасінної бази і лісових розсадників, вирощування декоративного садивного матеріалу;

- забезпечення проведення лісовпорядкування і упорядкування лісомисливських угідь, збереження в Підприємстві відповідних матеріалів;

- виробництво продукції та товарів народного споживання, проведення лісозаготівельних та лісопильно-деревообробних робіт;

- організація та проведення лісозаготівельних робіт, виробництво промислової продукції переробки деревини і лісохімії та підсочки лісу;

- ведення підсобного сільського господарства, відгодівля та реалізація великої рогатої худоби, свинини, птиці;

- ведення рибного господарства;

- ведення сільського господарства, в тому числі вирощування, заготівля, зберігання і переробка сільськогосподарської продукції та її реалізація;

- ведення мисливського господарства та контроль за дотриманням правил полювання;

- організація та проведення полювання, в тому числі й полювання іноземними громадянами, реалізація мисливських тварин та продукції полювання, в тому числі і за кордон з урахуванням вимог чинного законодавства;

- ведення обліку мисливської фауни і реєстрація всіх змін в її складі;

- популяризація серед населення значення збереження і правильного використання лісів і захисних лісових насаджень, залучення громадськості до справи відтворення та охорони лісів;

- та інші напрями діяльності, визначені Статутом.

Відповідно до посадової інструкції лісничого ДП «Мелітопольський лісгосп», посада лісничого належить до керівників виробничої діяльності лісництва.

Лісничий є безпосереднім організатором лісогосподарського виробництва й керівником структурного виробничо-територіального підрозділу підприємства, надалі лісництва; забезпечує виконання встановлених завдань, ефективне використання матеріальних, трудових та фінансових ресурсів; входить до складу державної лісової охорони та очолює службу у лісництві; призначається на посаду та звільняється директором підприємства; безпосередньо підпорядковується директору підприємства, а з питань, віднесених до компетенції головного лісничого - головному лісничому.

Розпорядження лісничого є обов`язковими для виконання підлеглими працівниками (за функціональною належністю) і можуть бути скасованими його вищим керівництвом (директором, головним лісничим).

Лісничий у своїй службовій діяльності керується цією посадовою інструкцією, Лісовим кодексом України та підзаконними актами, Положенням про державну лісову охорону України, затвердженим планом робіт, трудовим законодавством, керівними матеріалами, що регламентують діяльність підприємства, наказами, розпорядженнями та дорученнями його вищого керівництва.

Крім цього, лісничий:

-здійснює керівництво виробничою діяльністю лісництва. Забезпечує виконання планових завдань, ефективне використання матеріальних, трудових і фінансових ресурсів, дотримання режиму економії;

-лісничий повинен знати межі земель лісництва та місця розташування всіх протипожежних споруд, водойм;

-забезпечує виконання планів випуску та реалізації продукції лісового господарства та сільськогосподарського виробництва;

-контролює своєчасне і точне виконання планових завдань та обов`язків майстрами лісу і робітниками;

-складає у встановленими чинними правилами строки проекти лісових культур на всі ділянки, що підлягають залісненню. Визначає на підставі особистого огляду площ, способи створення лісових культур та строки переведення лісових культур в покриту лісом площу;

-перевіряє дотримання працюючими на території лісництва правил відпуску деревини на пні, рубок лісу, пожежної безпеки та санітарних правил у лісах, порядок заготівлі другорядних лісових матеріалів.

-вживає заходи, направлені на забезпечення лісництва необхідною кількістю посадкового та посівного матеріалу для виконання встановлених обсягів робіт з посіву та садіння лісових культур;

-організовує у встановлені строки роботи по обробітку ґрунту під лісові культури, посадку лісу та догляду за лісовими культурами. Забезпечує переведення у встановленому порядку ділянок лісових культур у покриту лісом площу;

-організовує роботи з відводу та таксації лісосік згідно з інструкцією та «Санітарних правил в лісах України»;

-забезпечує використання сільськогосподарських земель за призначенням та утримання їх в належному стані, згідно агротехнічних заходів вирощування сільськогосподарських культур;

-організовує виконання планів з виготовлення другорядних лісових матеріалів та побічного лісового користування;

-здійснює державний контроль за станом використання та відтворення, охорони та захисту лісонасаджень, що перебувають у користуванні лісництва;

-при закріплені мисливських угідь здійснює заходи з організації мисливського господарства, охорони й відтворення диких звірів і птахів (біотехнічних заходів), веде боротьбу з браконьєрством, а також здійснює контроль за веденням мисливського господарства іншими користувачами у зоні діяльності лісництва;

-складає протоколи (акти) про всі лісопорушення, порушення правил полювання та пожежної безпеки в лісах. Перевіряє правильність складання підлеглими йому працівниками державної лісової охорони протоколів, та своєчасно подає їх керівництву підприємства;

-забезпечує проведення профілактичних та винищувальних заходів боротьби зі шкідниками та хворобами лісу, вчасно повідомляє про появу шкідників керівництво підприємства;

-керує гасінням лісових пожеж на території лісництва;

-виступає за дорученням керівника підприємства в судових органах у справах про лісопорушення та лісові пожежі;

-надає допомогу лісовпорядним партіям, іншим проектно - дослідним організаціям у виконанні польових лісовпорядних та інших робіт, здійснює контроль за якістю виконання таксаторами польових лісовпорядних робіт;

-забезпечує безпечні умови праці робітникам, контролює за дотриманням ними правил і нормативних актів з охорони праці, пожежної безпеки, правил виробничої санітарії згідно чинного законодавства;

-виконує приписи служби з охорони праці підприємства та уповноваженими органами державного нагляду. Проводить у встановленому порядку навчання з охорони праці працівників лісництва;

-забезпечує збереження товарно-матеріальних цінностей лісництва, ведення встановленої технічної документації, належного обліку, достовірність звітності;

-проводить роботу з професійної орієнтації молоді, шляхом організації шкільних лісництв та профбесід зі шкільною молоддю.

Лісничий має право:

-розпоряджатись у встановленому порядку коштами й матеріальними цінностями, за необхідністю використовувати автотранспортні засоби лісництва для виконання службових обов`язків;

-самостійно складати протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати їх;

-перевіряти додержання правил пожежної безпеки в лісах, правил відпуску лісу на пню, правил рубання лісу, сінокосіння, випасу худоби та інших видів користування лісом;

-вживати заходів щодо усунення виявлених порушень та порушень правил полювання;

-затримувати на території лісового фонду порушників з незаконно добутою продукцією;

-представляти по дорученню адміністрації підприємства інтереси лісництва в органах суду, поліції, прокуратури й арбітражу, в інших державних установах і організаціях по справах про лісопорушення та лісові пожежі також з інших питань.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Водночас ОСОБА_7 в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. 1, 2, 17 Конституції України, зрадив українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Запорізька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації (далі - рф) володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Згідно з указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово було продовжено та діє по теперішній час.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Після початку повномасштабної військової агресії рф проти України, війська рф тимчасово окупували територію Мелітопольського району Запорізької області, зокрема 25.02.2022 окупували Мирненську селищну територіальну громаду, де розташоване ДП «Мелітопольський лісгосп» (Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Мирне, вул. Дружби, 4), та розташовані там державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, інші об`єкти, після чого на території Мелітопольського району представники рф почали незаконно формувати органи окупаційної адміністрації рф.

З метою встановлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Запорізької області, зокрема Мелітопольського району, представники рф з числа своїх громадян та лояльних до них верств місцевого населення почали формувати незаконні органі лісового господарства, зокрема мовою оригіналу «Мелитопольское лесное хозяйство», для вчинення діянь на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

У свою чергу, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді лісничого ДП «Мелітопольський лісгосп», використовуючи теоретичні знання і практичні навички, отримані в Україні, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території Мелітопольського району та інших населених пунктів Запорізької області, та усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області, зокрема на території Мелітопольського району, системи органів державної влади рф, у тому числі «правоохоронної», з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, приблизно наприкінці березня 2022 року (більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось за можливе), надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та почав надавати допомогу окупаційній адміністрації рф, здійснюючи нагляд за користуванням ресурсами від імені та в інтересах ворога.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи на тимчасово окупованій збройними силами країни-агресора російської федерації, будучи громадянином України та працівником правоохоронного органу, перебуваючи на посаді лісничого Богатирського лісництва ДП «Мелітопольський лісгосп», діючи умисно та добровільно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно надав згоду представникам країни-агресора російської федерації на свій безперешкодний вступ до незаконно створеного органу «Мелитопольское лесное хозяйство» (мова оригіналу) окупаційної адміністрації рф.

В подальшому, ОСОБА_7 , працюючи в органі: «Мелитопольское лесное хозяйство» (мова оригіналу) окупаційної адміністрації рф на посаді лісничого, добровільно виконував вказівки і розпорядження керівників від імені та в інтересах окупаційної адміністрації рф, отримуючи за це грошову винагороду від країни-агресора, здійснював схиляння до співпраці у зазначеному створеному окупантами органі, сприяв вирубці лісових культур для побудови фортифікаційних споруд армії рф, завдаючи своїми діями шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

Відповідно ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 10 КПК України, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи обізнаним, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газет «Урядовий кур`єр» та «Голос України», на сайті суду та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, ухвалою суду від 09.09.2025 року прийнято рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно вказаного вище обвинуваченого та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого.

У зв`язку з цим обвинуваченийОСОБА_7 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.

Дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , який був забезпечений державою з Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до позиції сторони захисту, захисник не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і узгодити з ним правову позицію щодо висунутого обвинувачення. Загалом, під час спеціального судового провадження порушуються принципи змагальності, безпосереднього дослідження судом доказів, диспозитивності, право на перехресний допит. На думку захисника, стороною обвинувачення не доведена вина його підзахисного, не доведено час вчинення даного кримінального правопорушення та чи є він працівником зазначеної установи, та чи його дії були вимушені і тому кримінальне провадження потрібно закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи і вичерпані можливості їх отримати.

Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за викладених у вироку обставинах у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні такими доказами.

Так, судом визнано, що тимчасова окупація з боку російської федерації частини території України (у т.ч. Мелітопольського району Запорізької області), яка розпочалася із збройної агресії 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку російської федерації частини території України, є загальновідомими фактами, що не потребують окремого доказування в межах даного кримінального провадження.

Із показів допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 колегія суддів встановила, що останній на момент тимчасової окупації м. Мелітополя працював лісничим в Старобердянському лісництві. З обвинуваченим знайомий по службі. Йому відомо, що станом на 2023 рік ОСОБА_7 залишився на окупованій території та продовжив працювати на посаді лісничого Богатирського лісництва в створеному рф підприємстві. Дану інформацію він знає від знайомих, а також особисто на початку 2023 року бачив в новинах телеграм каналу «РІА-Мелітополь», де були розміщені відомості про заготовку дров та на фото був зображений ОСОБА_7 .. Щодо примусових дій на ОСОБА_7 , у зв`язку з переходом на посаду, під час окупації йому нічого не відомо.

Із показів допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 колегія суддів встановила, що останній на момент тимчасової окупації м. Мелітополя знаходився за місцем мешкання за адресою с.Мирне Мелітопольського району, працював головним інспектором ДП «Мелітопольське лісомисливське господарство». Виїхав на підконтрольну Україні територію в квітні 2022 року. З обвинуваченим знайомий по службі. В березні 2022 року всіх працівників ДП «Мелітопольське лісомисливське господарство» було зібрано в адміністративній будівлі господарства та представлено голову «Мелітопольського лісового господарства». На даних зборах був також присутній ОСОБА_7 - лісничий Богатирського лісництва. Після виїзду він продовжував в телефонному режимі спілкуватись з співробітниками лісного господарства, які залишились на окупованій території, в тому числі і з ОСОБА_7 . Йому відомо, що ОСОБА_7 залишився на окупованій рф території та залишився на посаді лісничий Богатирського лісництва рф. Також додав, що нікого насильно не заставляли залишатись на посадах на окупованих рф територіях, всі хто мав намір виїхати, виїздили безперешкодно.

Крім показів свідків, колегією судів досліджені такі докази, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України:

-Статутом Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство», затвердженого Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №67 від 22.03.2020, ДП «Мелітопольський лісгосп» засноване на державній власності, створене на підставі наказу Державного комітету лісового господарства України від 16.04.1999 №41 «Про реорганізацію Запорізького, Мелітопольського, Пологівського держлісгоспів», є правонаступником Мелітопольського державного лісомисливського господарства, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Запорізьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства (ст. 1 Статуту), посадовою інструкцією лісничого та списком працівників, відповідно до якого ОСОБА_7 , 1975 р.н. станом на 2020 рік займав посаду лісничого Богатирського лісництва Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство»;

-Наказом Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство» від 23.05.2022 року № 02-К «Про звільнення ОСОБА_10 »

-Із протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 17.08.2023 року, а саме зняття інформації з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою користується директор мовою оригіналу «Мелитопольское лесное хозяйство» ОСОБА_11 , судом зафіксовано скріншоти- електронні листи - файли з назвою «Лесное хазяйство май, июнь 2022.pdf.» які містять мовою оригіналу «Расчетно-платежные ведомости» МСП «Мелитопольское лесное хозяйство», ведомости на получение материальной помощи, расходные кассовые ордера, ведомости на виплату денежных средств, касова книга, прибуткові касові ордери, заявки на фінансові розходи за травень - квітень 2023 року, відповідно до яких ОСОБА_7 (номер телефону НОМЕР_1 ) як мовою оригіналу «лесничему Богатырского лесничества «Мелитопольское лесное хозяйство» нараховувалась заробітна плата в російських рублях, за отримання якої ОСОБА_7 ставив особистий підпис на документі назва якого (мовою оригіналу) - Приказ ГП «Мелитопольский лесхоз» № 60-к от 14 октября 2022 г. о переводе ОСОБА_12 на основании рапорта лесничего Богатырского лесничества ОСОБА_7 ..

У судовому засіданні також досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_7 .

Відомості, що ОСОБА_7 звертався з клопотанням про припинення/втрату громадянства не звертався, відомості про припинення ним громадянства України суду не надано.

Крім того, під час судового слідства було досліджено докази щодо руху кримінального провадження, зокрема, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні № 0002020, постанову про виділення матеріалів досудового розслідування, постанову про оголошення розшуку підозрюваного, ухвалу слідчого судді про дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування, відомості щодо діяльності МСП «Мелитопольское лесное хозяйство». Також були досліджені докази направлення обвинуваченому ОСОБА_7 відповідних повідомлень і викликів через засоби масової інформації, сайт офісу Генерального прокурора України.

Зміст даних документів не містить доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, однак, інформація, яка визначена у документах, свідчить про дотримання норм кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими доказами для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст.87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки всі докази встановлені, зібрані та перевірені органом досудового розслідування, та судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Істотних порушень прав та свобод людини, визначених ст. 87 КПК України, судом не встановлено. Досліджені в судовому засіданні письмові докази відповідають вимогам щодо їх отримання, проведення та оформлення, складені уповноваженими процесуальними особами відповідно, узгоджуються між собою, та не викликають сумнівів у суду. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи, судом встановлено не було.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України,враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Під час судового розгляду стороною захисту не заявлялось інших клопотань щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення очевидно недопустимими. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

Згідно зі ст.368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Так, зі змісту письмових доказів, показів свідків судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді лісничого Богатирського лісництва Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь та бажаючи настання негативних наслідків, приблизно наприкінці березня 2022 року, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, з власної ініціативи добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

У ряді складів кримінальних правопорушень, у тому числі, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України, важливе значення має добровільність.

Наведеними вище доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, показаннями свідків, підтверджується відсутність будь-якого примусу щодо ОСОБА_7 , а відтак, і цілковитої добровільності його дій. З показів свідків встановлено, що тиску з боку представників рф до співпраці на працівників Державного підприємства «Мелітопольське лісове господарство» не було, кожен з них мав можливість виїхати з тимчасово окупованої території.

Окрім того, окупація території Мелітопольського району та встановлення на цій території окупаційних органів влади, мала відкритий характер, а тому ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Сукупність показань свідків у співставленні з наявними у справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними та дозволяють скласти об`єктивну картину реконструйованої ними події. Підстав для піддання сумніву достовірності показань допитаних у судовому засіданні свідків, судом не встановлено.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності доводять державну зраду ОСОБА_7 .

Щодо тверджень захисника про порушення під час провадження основних засад кримінального провадження, то суд вбачає за необхідне зазначити, що процедура in absentia допускається кримінальним процесуальним законодавством. Під час спеціального судового провадження обвинуваченому було забезпечено право на захист та доступ до правосуддя. Так, суд у передбачений законом спосіб, неодноразово повідомляв обвинуваченого про час і місце проведення судових засідань, забезпечував захиснику можливість приймати участь у дослідженні доказів, висловлюватися з цього приводу і заявляти клопотання.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, який є громадянином України, і кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 111 КК України, як державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому колегія суддів, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, об`єктом якого стали суспільні відносини, пов`язані зі збройною агресією росії та національною безпекою України, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря - нарколога та психіатра не перебуває.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також враховуючи, що останній вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягали у державній зраді, переході на бік ворога в умовах воєнного стану, а саме у добровільному зайняті громадянином України посади в незаконному органі, створеному на тимчасово окупованій території, колегія суддів вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Призначаючи покарання, колегія суддів враховує, що згідно з ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

При цьому, при призначенні покарання суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 , як громадянин України, вчинив злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, а тому колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання. Також з огляду на вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, колегія суддів, при призначенні покарання ОСОБА_7 не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Згідно зі ст.55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи, суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Таким чином, з урахуванням матеріалів справи та особи обвинуваченого, колегія суддів, враховуючи обставини справи, які не лише характеризують особу винного і вчинений ним злочин, а й дають змогу суду переконатися, що ОСОБА_7 , як особа, відповідно до своїх моральних якостей і втраченого почуття обов`язку перед державою та суспільством не заслуговує на довіру та не може виправитися без застосування до нього саме покарання у виді позбавлення волі на певний строк, так як серед суспільства є тим індивідом, який несе особливу небезпеку для оточуючих, а також для інтересів держави, а тому колегія суддів вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування. Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде сприяти виправленню ОСОБА_7 .

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався, сторони клопотань про обрання запобіжного заходу не заявляли.

По справі цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 368, 369, 370, 373, 374, 376, 615 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади (у т.ч. правоохоронних) та місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні не обирався.

Строк додаткового покарання слід обчислювати відповідно до ч. 3 ст. 55 КК України.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3