ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 671/2220/24

Провадження № 11-кп/820/201/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілих

адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002897 від 14 вересня 2024 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пахутинці Волочиського району Хмельницької області, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з середньою освітою, пенсіонера, працює слюсарем КП МК «Житлосервіс» Волочиської міської ради, не має судимостей,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 9 (дев`ять) років.

Початок строку відбуття основного покарання ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Початок строку відбування додаткового покарання ухвалено обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього певних обов`язків.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Судом вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду, 14 вересня 2024 року близько 15 год 40 хв ОСОБА_6 у порушення вимог п.2.9.(а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), здійснював керування технічно справним автомобілем Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

У порушення вимог пп.2.3.(б), 12.1., 12.6.(ґ) Правил дорожнього руху він рухався по автомобільній дорозі Т-2311 сполученням Хмельницький Волочиськ з боку с. Бубнівка в напрямку до с. Купіль із перевищенням дозволеної на даній ділянці проїзної частини швидкістю руху автомобіля.

Діючи протиправно, недбало, тобто не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки, яка склалась, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, унаслідок чого, рухаючись на заокругленні проїзної частини автодороги ліворуч по ходу руху на 32км+700м, створив небезпеку та допустив виїзд керованого ним автомобіля Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_1 , за межі проїзної частини із подальшим перекиданням транспортного засобу в кювет.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) та порушення ОСОБА_6 вимог ПДР пасажир автомобіля Opel Astra, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді:

- закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою речовини головного мозку в корі випуклої поверхні правої тім`яної частки середнього ступеня, субарахноїдальних крововиливів на випуклій поверхні правих тім`яної, лобної й скроневої часток та на випуклій поверхні лівої тім`яної частки головного мозку, яка в клінічному перебігу супроводжувалася вторинними крововиливами в речовині кори головного мозку та в стовбуровій частині мозку, та призвела до вираженого набряку кори і стовбура головного мозку, з місцями прикладання травмуючої сили у вигляді синця (крововиливу) в правих щічній, виличній та лобно-скронево-тім`яній ділянках, садна в правій виличній ділянці, забійних ран в лівій тім`яно-потиличній ділянці голови, правій щічній ділянці, що через ураження стовбурової ділянки призвела до порушення центральної регуляції серцевої діяльності та спричинила прогресуюче погіршення перебігу захворювання серця, що проявилось гострим ушкодженням міокарду та в клінічному перебігу призвело до розвитку гострої серцевої недостатності, в сукупності мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння та яке в своєму клінічному перебігу спричинило виражений набряк кори і стовбура головного мозку та гостру серцеву недостатність, які й виявились безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 ;

- закритої травми грудної клітки у вигляді переломів ребер 1-2 справа та 3-8 зліва по середнім пахвовим лініям із крововиливами навколо переломів в міжреберних м`язах, з місцем прикладання травмуючої сили у вигляді синця (крововиливу) на лівій боковій поверхні грудної клітки в середній третині на рівні 6 ребра між лівими передньою і середньою пахвовими лініями, із крововиливами в товщі підшкірно-жирової клітковини і м`язів лівої бокової поверхні грудної клітки в середній третині та в товщі підшкірно-жирової клітковини і м`язів передньої поверхні грудної клітки у верхній третині; закритої травми лівої нижньої кінцівки у вигляді розривів зовнішньої бічної та задньої хрестоподібної зв`язок лівого колінного суглобу з крововиливом в порожнину суглобу (гемартроз) 15 мл, із місцем прикладання травмуючої сили у вигляді синця (крововиливу) на передньо-внутрішній поверхні лівого колінного суглоба та з крововиливом у підшкірно-жировій клітковині та м`язах передньо-внутрішньої поверхні лівого колінного суглобу в проекції даного синця, що в сукупності має ознаки середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, яке не були небезпечним для життя в момент заподіяння, але за звичайним своїм перебігом у живої людини спричиняє тривалий розлад здоров`я понад 21 день;

- саден на верхній поверхні лівого плечового суглоба, синці (крововиливи): на тильній поверхні лівої кисті, на передній поверхні правого передпліччя, на зовнішній поверхні правого гомілково-стопного суглоба та тильній поверхні правої стопи, синця (крововиливу) із садном на внутрішньо-задній поверхні лівого гомілково-стопного суглобу, що в сукупності і кожне окремо мають ознаки легкого тілесного ушкодження, яке в живої людини має незначні скороминущі наслідки.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п.п.2.3.(б), 2.9.(а), 12.1., 12.6.(ґ) ПДР, зміст яких полягає у наступному:

- п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі.

- п.2.9.Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

- п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п.12.6. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю: ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км/год, на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км/год, на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год.

Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме смертю потерпілого ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просив вирок Волочиського районного суду від 22 грудня 2025 року змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.3 ст.286-1 на ч.2 ст.286 КК України і призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України: звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки; в частині вирішення цивільного позову потерпілих постановити свою ухвалу, якою зменшити суму відшкодування моральної шкоди присудженої до стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , з урахуванням отриманих потерпілими сум, як часткового відшкодування такої шкоди.

Не оспорюючи фактичних обставин справи, встановлених судом, та наявності вини обвинуваченого у вчиненні ДТП, сторона захисту не погоджується з вироком у частині кваліфікації кримінального правопорушення.

Зазначав, що судом допущено порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосовано норми закону про кримінальну відповідальність.

Уважав, що судом першої інстанції було неправильно оцінено докази, на підставі яких зроблено висновок про перебування ОСОБА_6 у момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння.

Посилався на те, що судом не враховано, що відбирання зразків для експертизи в обвинуваченого відбулося без додержання порядку, встановленого КПК України, а тому зроблений Хмельницьким обласним бюро судово-медичної експертизи висновок експерта також вважається недопустимим доказом з зазначених мотивів за принципом доктрини плодів отруєного дерева.

Наголошував, що судом узято до уваги показання свідка ОСОБА_13 , до яких слід ставитись критично, бо він пояснив, що був присутній після ДТП і при відборі крові слідчим у день ДТП, чув запах алкоголю, а насправді кров вилучалася слідчим наступного дня і в будь-яких процесуальних документах прізвище ОСОБА_13 було відсутнє. Також сам запах алкоголю не може свідчити про стан сп`яніння, бо за показаннями ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_11 , який перебував на передньому сидінні, під час руху вживав алкогольні напої. Вказані розбіжності в ході судового розгляду не усунуто.

Зауважував, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в судовому засіданні підтвердили, що при наданні медичної допомоги обвинуваченому ніхто не помітив ознак сп`яніння, тоді як згідно висновку експерта в крові ОСОБА_6 виявлено концентрація алкоголю, що може відповідати смертельному сп`янінню. Крім цього, свідок ОСОБА_18 (поліцейський) вказав у судовому засіданні, що коли прибув на місце ДТП, то ознак сп`яніння у ОСОБА_6 він не бачив. Вказані показання свідка з незрозумілих причин судом у винесеному вироку не зазначені.

На думку сторони захисту, докази щодо стану алкогольного сп`яніння, протокол і висновок експерта, які судом взято до уваги, як обов`язкову ознаку ч.3 ст.286-1 КК України, отримані з грубим порушенням норм КПК, а тому їх необхідно визнати недопустимими.

Зазначав, що судом не враховано відомостей, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме те, що він з початку підготовчого засідання висловлював жаль потерпілим з приводу загибелі ОСОБА_11 , бо останній був його товаришем; відповідно до досудової доповіді органу пробації ризики вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства є низькими і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Зауважував, що при задоволенні позовних вимог морального характеру судом не враховано майновий стан обвинуваченого ОСОБА_6 та те, що останній зразу ж після ДТП, отримавши теж тілесні ушкодження допомагав ОСОБА_11 матеріально на лікування.

Щодо вирішення питання судом речового доказу по справі: автомобіль "Ореl Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , що переданий на зберігання ВП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, звернення на відшкодування завданої шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, тобто в рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_6 за цивільними позовами ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , просив залишити обвинуваченому ОСОБА_6 , бо на даний час його оціночна вартість після ДТП дуже низька, та надати можливість його відремонтувати з подальшим його продажем та відшкодуванням коштів потерпілим.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_8 просили вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Уважали, що вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом.

Зауважували, що місцевий суд з дотриманням норм чинного законодавства правильно встановив стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілих.

Наголошували, що в обвинуваченого ОСОБА_6 відсутній щирий жаль і розкаяння щодо вчиненого кримінального правопорушення. Вибачень за увесь цей час ні в неї, ні в її мами він не просив, а сплачена частина суми виглядає як намагання створити видимість каяття та зменшити собі покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 , який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення; думку потерпілої ОСОБА_8 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Згідно зі ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених чинним законодавством.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з оскаржуваного вироку, зазначені норми закону стосовно доведеності вини, кваліфікації дій особи та призначення покарання дотримані, а висновки належним чином обґрунтовані.

Кримінальна відповідальність за ст.286-1 КК України настає у разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження (ч.1 ст.286 ККУ), тяжке тілесне ушкодження (ч.2 ст.286-1 ККУ), смерть потерпілого (ч.3 ст.286-1 ККУ), або спричинили загибель кількох осіб (ч.4 ст.286-1 ККУ).

З урахуванням п.п.1, 2 ч.1 ст.91 КПК України у частині необхідності доказування події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні, у цьому провадженні підлягає доказуванню: факт керування особою (обвинуваченим) транспортним засобом; факт перебування цієї особи у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; факт порушення такою особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу; настання наслідків у виді спричинення потерпілому відповідної тяжкості тілесних ушкоджень; причинний зв`язок між порушенням особою ПДР України та наслідками у виді спричинення тілесних ушкоджень.

Стосовно доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що за приписами ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У поданій апеляційній скарзі не оспорювались фактичні обставини ДТП та винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, а тому вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Предметом апеляційного розгляду у цій справі є правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України. Зокрема, стороною захисту оскаржується встановлений судом першої інстанції факт перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення ДТП, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 як у суді першої, так і апеляційної інстанції свою вину визнав частково, факт керування автомобілем 14 вересня 2024 року та обставини ДТП не заперечував, однак зазначав, що в стані алкогольного сп`яніння не перебував, а вжив алкоголь лише після ДТП, щоб зняти стрес.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги захисника, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини та докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення згідно з пред`явленим обвинуваченням і обґрунтовано дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення саме за ч.3 ст.286-1 КК України місцевий суд, окрім іншого, обґрунтовано послався на:

- відеозаписи із портативних нагрудних відеореєстраторів поліцейських, які 14.09.2024 року здійснювали виїзд на місце ДТП на автодорозі Т-2311, на яких зафіксовано: розташування автомобіля, яким керував обвинувачений в кюветі; обстановку після ДТП; перебування тіла потерпілого в лежачому положенні на проїжджій частині дороги; поведінку та стан обвинуваченого, який підтвердив, що виїхав на зустрічну і підхопив узбіччя та відмовлявся виходити із салону автомобіля, аргументуючи, що: чого я буду виходити, я не вийду, бо не хочу, я сиджу собі нормально. На місці ДТП присутнім було повідомлено те, що від обвинуваченого чути запах перегару;

- показання потерпілої ОСОБА_10 , яка ствердила, що в ДТП загинув її чоловік ОСОБА_11 . Про обставини ДТП їй повідомила дочка ОСОБА_8 . Зазначила, що їй відомо, що для поїздки на цвинтар у село Новоленськ її чоловік домовився з обвинуваченим як із водієм таксі. Після події ДТП обвинувачений у розмові з нею підтвердив, що на цвинтарі вони разом із її чоловіком вживали алкогольні напої;

- показання потерпілої ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні показала, що внаслідок ДТП загинув її батько ОСОБА_11 14 вересня 2024 року відразу після події ДТП вона приходила в лікарняну палату до обвинуваченого, де під час їхнього спілкування чула від нього різкий запах алкоголю. Також ствердила, що пізніше обвинувачений говорив їй, що він вживав алкоголь у с. Новоленськ перед ДТП. Пояснила, що після ДТП обвинувачений частково відшкодував заподіяну шкоду на загальну суму 105 000 грн., однак не попросив вибачення за свої дії ні в неї, ні в її матері;

- показання свідка ОСОБА_19 , працівника поліції, який показав, що на місці ДТП він допомагав обвинуваченому вийти з кювету на дорогу, а саме давав йому свою руку для опори і тоді чув від обвинуваченого різкий запах алкоголю, а також в обвинуваченого була нечітка хода і почервоніння обличчя;

- показання свідка ОСОБА_17 , працівника поліції, який повідомив, що на місце події ДТП він та інший поліцейський ОСОБА_18 приїхали одні з перших. На дорозі вже були два автомобіля швидкої медичної допомоги, автомобіль Опель був у кюветі, обвинувачений ще перебував в автомобілі. До обвинуваченого він близько не підходив, однак бачив, що в обвинуваченого було почервоніння обличчя;

- відомості карти №277 форми 110/о КНП Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Хмельницької обласної ради з приводу виїзду екстреної медичної допомоги, в якій зафіксовано час приїзду на місце ДТП щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , доставлення його в заклад охорони здоров`я та передано його до приймального відділення 14.09.2024 року з 17 год 02 хв по 17 год 14 хв;

- показання свідка ОСОБА_20 , чергової меличної сестри ЦРЛ, яка показала, що за призначенням лікаря вона здійснювала відбір крові на алкоголь в ОСОБА_6 у приміщенні травматологічного відділення. Пояснила, що забір крові відбувався не пізніше однієї години з часу доставлення його в лікарню;

- показання свідка ОСОБА_21 , яка показала, що обвинуваченого в лікарні обстежував лікар-травматолог, обстеження тривало недовго, не більше 30 хвилин, а вона як черговий лікар ЦРЛ підписувала направлення на відбір крові, а медсестра відбирала кров на аналіз на вміст алкоголю;

- інформацію, надану КНП Волочиська БПЛ та записи в журналі реєстрації забору крові на міст алкоголю, відповідно до якої забір крові в ОСОБА_6 здійснено 14.09.2024 року о 17 год 02 хв;

- відомості постанови слідчого про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 15.09.2024 року, а саме щодо зразків крові водія ОСОБА_6 , які були відібрані в КНП Волочиська БПЛ 14.09.2024 року під час його огляду та які зберігаються в приймальному відділенні лікарні;

- відомості протоколу отримання зразків для експертизи від 15.09.2024 року, з якого вбачається, що слідчий отримав зразки крові водія ОСОБА_6 , які були відібрані в КНП Волочиська БПЛ 14.09.2024 року;

- висновок судово-токсилогічної експертизи № 1761 від 24.09.2024 року, згідно з яким під час судово-медичної експертизи зразка крові ОСОБА_6 , виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості в крові 3,52 проміле. Метилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено.

У судовому засіданні судово-медичний експерт-токсиколог ОСОБА_22 підтвердила цей висновок щодо виявлення в крові ОСОБА_6 наявності етилового (винного) алкоголю в кількості в крові 3,52 проміле. Пояснила, що під час дослідження крові в двох моноветах з кров`ю ОСОБА_6 був виявлений запах, що нагадував етанол (винний алкоголь) та нею було встановлено наявність однакової кількості етилового алкоголю в кожному моноветі, тому будь-яка похибка в кількості проміле виключається.

Також експерт зазначила, що дослідженням крові не визначається кількість випитого особою алкоголю та час його вживання. Згідно з науковими дослідженнями, максимальний рівень алкоголю в крові досягає через 1-2 години після вживання алкоголю, після чого рівень алкоголю в крові йде на спад. При цьому, в кожному випадку концентрація алкоголю в крові особи має індивідуальний характер та залежить від особливостей організму, зокрема, від того, як часто особа вживає алкоголь, чи вживала разом із алкоголем рідину, їжу тощо.

Питання допустимості, належності та достовірності цих доказів розглянуто судом першої інстанції з урахуванням вимог ст.ст.85-87, 94 КПК України.

Дослідивши відповідно до ст.94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними, допустимими та достовірними, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.286-1 КК України.

Судом першої інстанції дотримано вимог ст.17 КПК України, а доводи сторони захисту щодо заперечення вчинення обвинуваченим ДТП у стані алкогольного сп`яніння та твердження про вживання алкоголю після ДТП (перед забором біологічного матеріалу (крові) не підтверджені фактично.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Як передбачено положеннями ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів уважає, що ці вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримані в повному обсязі. Місцевим судом при розгляді цього кримінального провадження дотримано положень закону щодо забезпечення сторонам рівних умов для реалізації їхніх процесуальних прав. Порушень принципів юридичної рівності, змагальності, диспозитивності та справедливого судового розгляду при апеляційному перегляді не встановлено, оскільки кожній стороні була надана розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно іншої сторони. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні й доведеності їх переконливості перед судом.

Водночас доводи сторони захисту про недоведеність вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння були предметом розгляду місцевого суду та спростовані детально викладеними в оскарженому вироку доказами.

Серед іншого, суд першої інстанції критично оцінив показання обвинуваченого про те, що він був тверезий та розцінив їх як захисну позицію з метою уникнення більш суворого покарання за вчинене. З такої оцінкою показань обвинуваченого в частині заперечення ним факту перебування в стані алкогольного сп`яніння в момент вчинення ДТП погоджується й апеляційний суд.

Факт керування ОСОБА_6 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння на момент ДТП підтверджено вищезгаданими показаннями потерпілих і свідків та результатом судово-токсилогічної експертизи №1761 від 24.09.2024 року, зокрема, токсикологічного дослідження крові, відповідно до якого в крові ОСОБА_6 виявлено етиловий алкоголь в концентрації 3,52 проміле.

Доводи обвинуваченого про те, що алкоголь він ужив уже після ДТП, теж є голослівними й не підтверджені жодними доказами.

Колегія суддів зауважує, що незгода сторони захисту з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

За наведених обставин кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.286-1 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, є правильною.

Посилання апеляційної скарги на неповноту судового розгляду також слід визнати безпідставним. Суд першої інстанції в повному обсязі дослідив усі докази, допитав свідків, потерпілих, експертів, дослідив усі експертизи, оглянув технічні засоби фіксації та дав детальну оцінку кожному доказу відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Тому, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги захисника щодо неповноти судового розгляду є необґрунтованими та такими, що не спростовують установлених судом першої інстанції фактичних обставин і не ставлять під сумнів правильність висновків у вироку.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди сторони захисту з оцінкою доказів судом першої інстанції, проте сама по собі незгода не свідчить про незаконність чи необґрунтованість вироку. Усі встановлені обставини у своїй сукупності доводять поза розумним сумнівом, що ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом та своїми діями спричинив ДТП зі смертельними наслідками для ОСОБА_11 .

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, є належно вмотивованими, обґрунтованими та відповідають практиці Верховного Суду щодо меж переоцінки доказів судом апеляційної інстанції.

Стосовно призначеного покарання апеляційний суд наголошує, що відповідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Заразом, відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Отже, кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з одного боку між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншого боку такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, суд призначив ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.286-1 КК України в межах санкції частини статті та призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому суд урахував, що вчинене кримінальне правопорушення класифікується як тяжкий злочин, часткове визнання вини обвинуваченим, відсутність щирого каяття, позицію потерпілих, які просили про призначення суворої міри покарання; також те, що ОСОБА_6 на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, раніше несудимий, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2, є пенсіонером за віком з 03.11.2015 року, під час розгляду кримінального провадження працював у ТОВ Агробізнес на посаді охоронника, на даний час працює слюсарем КП МК Житлосервіс Волочиської міської ради.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, на переконання колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції при визначенні суми моральної шкоди було належним чином досліджено докази, обставини, наслідки кримінального правопорушення, надано їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також достатності, правильно застосовано норми чинного законодавства для прийняття рішення, яке належним чином умотивоване в частині розв`язання цивільного позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі сторони захисту щодо зменшення сум відшкодування моральної шкоди, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, на що наголошено в апеляційній скарзі, при перевірці судового рішення в апеляційному порядку не виявлено.

Підстав для скасування чи зміни вироку суду при перевірці справи в апеляційному порядку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3