Справа № 947/7485/26
Провадження № 1-кс/947/2799/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2026 року cлідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене начальником Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001164 від 24.09.2025 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, Одеського району, Одеської області, громадянина України, українця, з середньо спеціальною освітою, не одруженого, на утримані двоє неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 1 ст. 114-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Суть клопотання.

До Київського районного суду м. Одеси, в рамках кримінального провадження № 0001164 від 24.09.2025 року, надійшло клопотання про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивовано тим, що:

- ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 1 ст. 114-1 КК України .

- наявні ризики вчинення підозрюваним ОСОБА_4 дій, передбачених пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою, забезпечити виконання покладених на нього судом обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків.

Позиція учасників судового засідання

Прокурор ОСОБА_3 оголосив клопотання та просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, посилаючись на обставини викладені в клопотанні та наявність ризиків, які встановлені слідчим у клопотанні. Зокрема звернув увагу на характер інкримінованих дій підозрюваному.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 просила долучити до матеріалів клопотання документи, які характеризують особу підозрюваного. Повідомила, що підзахисний має міцні соціальні зв`язки, з урахуванням чого просила застосувати цілодобовий домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника, повідомив, що з підозрою не погоджується.

Короткий виклад фактичних обставин даного кримінального провадження та змісту поданого стороною обвинувачення клопотання.

Слідчим відділом ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001164 від 24.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 369-2, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 114-2 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється Одеською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням установлено, що громадська організація «Україна це матір», , створена 02.02.2024 року, в якій ОСОБА_4 є учасником.

Згідно статуту основна мета діяльності вказаної громадської організації участь у виробленні і реалізації комплексних програм та проведенні інших заходів, спрямованих на популяризацію проукраїнського курсу захисту та попередження загроз територіальної цілісності України; сприяння обороноздатності та мобілізаційній готовності країни, захисту населення у надзвичайних ситуаціях морного і воєнного часу; сприяння розвитку антикорупційної діяльності; представлення і захист своїх законних інтересів, відстоювання прав, інтересів своїх членів і громадян у державних органах влади і громадських організаціях, здійснення інших повноважень, передбачених законодавством України та інше.

У структурі ГО «УЦМ» свою діяльність здійснює добровольче формування Добровольчий батальйон «Україна це матір» (далі ДБ «УЦМ») учасники якого мають посвідчення добровольців ДБ «УЦМ».

Так, у вересні 2025 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи учасниками ДБ «УЦМ», перебуваючи на території м. Одеси, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, в умовах дії правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, вирішив одержувати неправомірну вигоду для себе за здійснення впливу на невстановлених під час досудового розслідування посадових осіб територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з метою вирішення питання щодо нездійснення мобілізаційних заходів відносно окремих осіб призовного віку.

Усвідомлюючи неможливість вчинення злочину одноособово, ОСОБА_7 , розуміючи необхідність залучити інших осіб співучасників у якості виконавців та те, що злочинний план може бути реалізовано лише шляхом підшукання осіб чоловічої статі та призовного віку, ОСОБА_7 , у невстановлені досудовим розслідуванням, час та місці та за невстановлених обставин, познайомився з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 якого залучив до протиправної діяльності, який за попередньою домовленістю виконував роль посередника у спілкуванні з такими особами, доводив до них умови передачі неправомірної вигоди, організовував зустрічі та приймав грошові кошти.

З цією метою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою, розробили злочинну схему, яка полягала у підшукуванні платоспроможніх осіб чоловічої статі призовного віку, у тому числі таких, що перебувають у розшуку за ухилення від мобілізації в умовах воєнного стану, та створенні у них переконання про наявність у нього реального впливу на посадових осіб РТЦК та СП, з подальшим висуванням вимоги щодо передачі їм грошових коштів за сприяння у фактичному уникненні мобілізаційних заходів та безперешкодному пересуванні територією м. Одеси та Одеської області.

06.11.2025 року, приблизно о 10 год. 39 хв., ОСОБА_4 перебуваючи у невстановленому місці, реалізуючи спільний з ОСОБА_7 злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, поєднуючи свої дії з вимаганням, в ході телефонної розмови, виказав військовозобов`язаному громадянину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який перебуває у розшуку за ТЦК та СП за ухилення від мобілізації, вимогу надати неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 40000 тис. гривень, яку попередньо погодив з ОСОБА_7 , за вступ до Громадської організації «Україна це матір» (далі ГО «УЦМ») та вплив на військовослужбовців ТЦК та СП, які приймають рішення щодо призову осіб на військову службу, щодо не здійснення мобілізаційних заходів відносно ОСОБА_8 та не призову останнього на військову службу до лав ЗСУ, а у разі відмови в наданні такої вигоди особисто для ОСОБА_4 та ОСОБА_7 погрожуючи негативними наслідками для ОСОБА_8 у вигляді неможливості отримати членство в ГО «УЦМ» та в подальшому призову на військову службу до лав ЗСУ.

Далі, 18.11.2025, приблизно о 15:05, в ході телефонної розмови, ОСОБА_7 , вдруге виказав військовозобов`язаному громадянину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який перебуває у розшуку за ТЦК та СП за ухилення від мобілізації, вимогу надати неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 40000 тис. гривень, яку попередньо погодив з ОСОБА_4 , за вступ до Громадської організації «Україна це матір» (далі ГО «УЦМ») та вплив на військовослужбовців ТЦК та СП, які приймають рішення щодо призову осіб на військову службу, щодо не здійснення мобілізаційних заходів відносно ОСОБА_8 та не призову останнього на військову службу до лав ЗСУ, а у разі відмови в наданні такої вигоди особисто для ОСОБА_4 та ОСОБА_7 погрожуючи негативними наслідками для ОСОБА_8 у вигляді неможливості отримати членство в ГО «УЦМ» та в подальшому призову на військову службу до лав ЗСУ. По закінченню телефонної розмови, ОСОБА_7 , з метою отримання грошових коштів за виготовленням посвідчення ДБ «УЦМ» на ім`я ОСОБА_8 , дав вказівку останньому, зв`язатись з ОСОБА_4 та запланувати зустріч з метою передачі останньому грошових коштів.

18.11.2025, ОСОБА_8 , за вказівкою ОСОБА_7 , зателефонував ОСОБА_4 , який в ході телефонної розмови, призначив зустріч ОСОБА_8 на 19.11.2025 року о 17:00 год. та висунув вимогу останньому про необхідність підготувати раніше обумовлені грошові кошти у розмірі 40000 тис. грн., а у разі відмови, ОСОБА_8 , не зможе стати членом ГО «УЦМ», отримати посвідчення добровольця ДБ «УЦМ» та буде призваний на військову службу до лав ЗСУ.

19.11.2025 року, ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу супермаркету «Таврія-В», що за адресою: м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д, діючи в межах спільного злочинного єдиного із ОСОБА_7 корисливого плану, отримав від ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 40000 тис. грн., отримавши які, ОСОБА_4 , у присутності ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_7 , та доповів, що кошти в нього, на що ОСОБА_7 відповів, що посвідчення учасника ГО «УМЦ» на ім`я ОСОБА_8 , буде виготовлене до кінця поточного тижня, тобто, до 23.11.2025 року.

У подальшому, 25.11.2025 року, діючи в межах спільного злочинного єдиного плану поєднаного з вимаганням, з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 , призначив ОСОБА_8 зустріч на території АЗС «Socar», яка розташовується по вул. Лиманна у м. Одеса о 13:00 год.

В ході особистої зустрічі з ОСОБА_8 в салоні транспортного засобу марки «Ford», яким користувався на момент вчинення злочину ОСОБА_7 , останній додатково проінструктував ОСОБА_8 , що у випадку зустрічі з військовослужбовцями ТЦК та СП, телефонувати йому, а він в свою чергу зможе вплинути на останніх з метою недопущення здійснення призову ОСОБА_8 на військову службу та передав останньому посвідчення добровольця ДБ «УЦМ» на ім`я ОСОБА_8 з ідентифікаційним номером № 143670 з датою видачі 20.11.2025 та строком дії 20.11.2026 року, чим підтвердив створення видимості законних підстав для безперешкодного пересування та реалізацію злочинного умислу на одержання неправомірної вигоди.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , одержав неправомірну вигоду від ОСОБА_8 за здійснення впливу на невстановлених посадових осіб РТЦК та СП в інтересах останнього, з метою недопущення його призову на військову службу, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Також досудовим розслідуванням, встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи мотиви явної неповаги до суспільства, Збройних Сил України та їх представників, а також держави в цілому, достовірно знаючи про дію воєнного стану на території України, шляхом вчинення активних дій, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, розробив для себе злочинну схему для вчинення протиправних дій щодо перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Для здійснення злочинного задуму і досягнення злочинного результату, ОСОБА_4 , опрацював план та запровадив схему перешкоджання законній діяльності ЗСУ в особі військовослужбовців РТЦК та СП, під час здійснення останніми мобілізаційних заходів по оповіщенню військовозобов`язаних осіб під час дії воєнного стану, шляхом інструктування, консультацій та вказівок військовозобов`язаним учасником ДБ «УЦМ», учасником якого він, а саме:

- рекомендував придбати форму військово-тактичного зразка для обов`язкового постійного носіння, для демонстрації іншим особам і створення у них уяви про начебто належність до військового формування;

- інструктував як поводитись із група оповіщення ТЦК та СП (відмовлятися пред`являти будь-які документи, окрім виданого військовозобов`язаним особам посвідчення, а у випадку здійснення військовослужбовцями РТЦК та СП мобілізаційних заході та заходів з оповіщення відносно особи військовозобов`язаного, одразу телефонувати йому, а він, в свою чергу зможе перешкодити законній діяльності військовослужбовців РТЦК та СП в силу своїх тісних зв`язків з керівництвом ГО «УЦМ» які мають тісні зв`язки з посадовими особами в структурі РТЦ та СП;

- представлятись одночасно учасником ГО «УЦМ» та добровольцем ДБ «УЦМ», тобто начебто діючими військовими або добровольцями, які виконують завдання з оборони держави у складі неофіційних підрозділів Сил безпеки та оборони і саме це є причиною відсутності офіційних військово-облікових документів;

- про виниклі конфліктні ситуації із представниками ТЦК та СП, негайно повідомляти ОСОБА_4 , для надання консультативної та практичної допомоги, в т.ч. шляхом особистого морально-психологічного тиску на військовослужбовців ТЦК та СП.

Службові посвідчення про належність до ДБ «УЦМ» не надають військовозобов`язаним особам статусу військового добровольчого формування Сил оборони України (далі СОУ) та не наділяють його повноваженнями військових, а лише створюють у військовослужбовців ТЦК та СП під час проведення ними мобілізаційних заходів уявлення приналежності військовозобов`язаного до добровольчого формування СОУ та особи, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, та перешкоджають виконанню військовослужбовцями ТЦК та СП, покладених на них законодавством України заходів із оповіщення попередньо призначених військовозобов`язаних та резервістів з метою проходження військово-лікарської комісії, уточнення військово-облікових даних та планування призначення військовозобов`язаних до призову під час мобілізації.

Надалі, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію злочинного наміру, 06.11.2025 року, приблизно о 10:39 год., в ході телефонної розмови з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , усвідомлюючи, що останній перебуває у розшуку за РТЦК та СП, у зв`язку з уникненням мобілізації в умовах військового стану, запропонував ОСОБА_8 стати учасником ГО «УЦМ» та отримати посвідчення добровольця ДБ «УЦМ» за грошову винагороду у розмірі 40000 тисяч гривень.

Також, в ході телефонної розмови, ОСОБА_4 , запевнив ОСОБА_8 , про те, що після отримання посвідчення добровольця ОСОБА_9 , останній зможе безперешкодно пересуватися територією м. Одеси та Одеської області, додатково проінструктувавши останнього, що у випадку, якщо ОСОБА_8 , буде зупинено військовослужбовцями РТЦК та СП, з метою перевірки військо-облікових документів, останній повинен пред`являти посвідчення добровольця ДБ «УЦМ», після чого, військовослужбовці ТЦК та СП повинні відпустити ОСОБА_8 , так як в них виникне уявлення приналежності військовозобов`язаного до добровольчого військового формування, у зв`язку з чим, останній, зможе таким чином уникати призову військовослужбовцями ТЦК та СП на військову службу до лав Збройних Сил України в умовах загальної мобілізації в особливий період.

У випадку, якщо у військовослужбовців ТЦК та СП виникне підозра щодо того, що ОСОБА_8 не являється учасником добровольчого військового формування і підлягає призову, необхідно негайно телефонувати йому, а він в свою чергу, в силу наявних тісних зв`язків з керівництвом ГО «УЦМ», які в свою чергу мають тісні зв`язки в колі посадових осіб РТЦК та СП, зможе вплинути на законну діяльність військовослужбовців РТЦК та СП, для не здійснення мобілізаційних заходів та не призову ОСОБА_8 на військову службу в умовах загальної мобілізації в особливий період.

У подальшому, 18.11.2025 року, в ході телефонної розмови з ОСОБА_8 , ОСОБА_4 дав останньому додаткову інструкцію, про необхідність придбання військової форми в кольорі «Мультиакам» або такого ж кольору як у Національної гвардії України з метою повсякденного носіння.

Далі, 19.11.2025 року, ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу супермаркету «Таврія-В», що за адресою: м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д, діючи в межах злочинного єдиного плану, спрямованого на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, повідомив військовозобов`язаного ОСОБА_8 , що на час, поки буде виготовлятись посвідчення добровольця ДБ «УЦМ» на ім`я останнього, йому необхідно уникати зустрічей з військовослужбовцями ТЦК та СП, а у випадку зустрічі та здійснення мобілізаційних заходів відносно ОСОБА_8 , одразу телефонувати йому, а він в свою чергу допоможе з вирішенням питання щодо не здійснення мобілізаційних заходів відносно ОСОБА_8 ..

У подальшому, 11.12.2025 року, військовозобов`язаний ОСОБА_8 , який перебуває у розшуку за одним із ТЦК та СП, який входить в структуру ІНФОРМАЦІЯ_6 за ухилення від мобілізації в особливий період, маючи при собі посвідчення добровольця ДБ «УЦМ», рухаючись в районі вулиць Успенська та Європейська у м. Одеса, приблизно о 20:00, був зупинений групою оповіщення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_7 та працівником поліції, де в ході діалогу, останні пропросили ОСОБА_8 надати військово-облікові документи для перевірки та здійснення заходів з оповіщення, який в свою чергу, за раніше отриманими інструкціями від ОСОБА_4 , пред`явив військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_7 посвідчення добровольця ДБ «УЦМ», на що, один із військовослужбовців попросив поліцейського перевірити особу ОСОБА_8 за допомогою облікових баз Національної поліції України, перевіркою яких, було виявлено, що ОСОБА_8 перебуває у розшуку за ухилення від мобілізації. Після чого, військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_7 . По до розі до ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 , отримав повідомлення від ОСОБА_4 , яким останній запевнив ОСОБА_8 , про те, що згодом його буде звільнено та все буде добре.

Згодом, перебуваючи у приміщенні будівлі ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 від військовослужбовці стало відомо, що він може бути вільний, та останнього було відпущено.

Разом з тим, членство в ДБ «УЦМ» та наявність посвідчення, не надавало військовозобов`язаному ОСОБА_8 статусу військовослужбовця, не звільняло від призову на військову службу, а лише створювало у працівників ІНФОРМАЦІЯ_7 під час проведення мобілізаційних заходів хибне уявлення приналежності військовозобов`язаного до добровольчого формування СОУ та особи, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, тобто представникам Збройних Сил України та інших військових формувань повідомлялися завідомо неправдиві відомості, які вводили їх в оману, і, як наслідок, створювало передумови для ухиляння від виконання ним військового обов`язку, знижувало рівень проведення мобілізації, що створювало ризик обороноздатності Української держави в цілому

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, перешкодив законній діяльності військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо здійснення призову військовозобов`язаного ОСОБА_8 на військову службу до лав Збройних сил України в особливий період.

За викладених обставин, 24 лютого 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2 КК України за кваліфікуючими ознаками: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди, за попередньою змовою групою осіб.

- ч. 1 ст. 114-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Як убачається з матеріалів справи, копія клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доданих до нього матеріалів була отримана підозрюваним з дотриманням вимог ч. 2 ст. 184 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Тобто, стандарт «обґрунтована підозра», який використовується на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу, є значно нижчим, аніж на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення після отримання обвинувального акта. Адже обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (рішення ЄСПЛ у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява №72508/13, п. 184).

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті у випадку направлення обвинувального акту до суду.

Так, підставами для обґрунтованої підозри про те, що ОСОБА_4 міг вчинити вказані кримінальні правопорушення, є відомості, які містяться в наданих слідчому судді і досліджених у судовому засіданні джерелах доказів. Що підтверджується, зокрема: повідомленнями про виявлення ознак кримінального правопорушення УСР в Одеській області; протоколами допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_2 таіншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Дані, що містяться у наданих слідчому судді копіях матеріалів кримінального провадження № 0001164 від 24.09.2025 можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 1 ст. 114-1 КК України, та виправдовують подальше розслідування.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії, що передбачені в цій статті.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Наявність даного ризику у відповідності до КПК України не означає, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що він має реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку слідчого судді, тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та суворість покарання за його вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Так кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким корупційним, санкція якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі до 8 років з конфіскацією майна.

Важливим аспектом є також те, що звільнення від відбування покарання з випробуванням чи призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, за вчинення корупційного злочину КК не передбачено (ст. 69, 75 КК), окрім як під час здійснення провадження на підставі угоди.

Окрім того, відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 114-1 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2 , ч. 1 ст. 114-1 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, враховуючи цинічний характер вказаних кримінального правопорушення, та беручи до уваги вік особи, його обізнаність в діяльності правоохоронних органів, у зв`язку з чим, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування, здійснити виїзд за межі України поза пунктами пропуску.

Слідчий суддя враховує, і те, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію. Тому слідчий суддя, вважає, що тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати.

Отже, зазначені обставини, у своїй сукупності, вказують на те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі та зіставляючи можливі негативні наслідки для себе у разі засудження до покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін із можливістю уникнення ним покарання шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду, може залишити територію України з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З огляду на вказане слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає переконливими доводи слідчого у клопотанні та прокурора у судовому засіданні в обґрунтування наявності ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки наразі органом досудового розслідування проводяться першочергові слідчі (розшукові) дії, встановлюються всі обставини злочину та їх учасники, зокрема з працівників РТЦК та САП, органом досудового розслідування не виявлено документації, яка стосується діяльності ГО «УЦМ», а також посвідчень Добровольчого батальйону «УЦМ», який функціонує у складі ГО «УЦМ», тому застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, надасть можливість ОСОБА_4 знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, беручи до уваги те, що кримінальне провадження перебуває на початковій стадії та в активній фазі, органом досудового розслідування здійснюються дії для збирання всіх необхідних доказів.

Враховуючи зазначене, ризик знищення або спотворення будь-якої із речей чи документів, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя визнає спроможним та приймає його до уваги.

Щодо ризику незаконного впливу свідків у цьому кримінальному провадженні

Перевіряючи наявність зазначеного ризику, слідчий суддя звертає увага на наявність в матеріалах клопотання даних про свідків зокрема ОСОБА_8 , враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від таких осіб, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

Отже, на переконання слідчого судді, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами, як наслідок встановлення ймовірного впливу на них, є об`єктивною необхідністю забезпечення «недоторканості» показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

Слідчий суддя вважає, що підозрюваний може впливати на свідків з погрозами застосування насильства з метою схилення не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, адже ОСОБА_4 наразі підозрюється в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди, за попередньою змовою групою осіб та перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, а свідки безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

На думку слідчого судді, з метою подальшого безперешкодного розслідування по встановленню усіх обставин у цьому провадженні, необхідно обмежити підозрюваного ОСОБА_4 у можливості спілкування з потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні з приводу обставин, викладених у повідомленні про підозру.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Посилаючись на наявність даного ризику сторона обвинувачення зазначає, що підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні, в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу, а також невиконання обов`язків шляхом неявки, у разі необхідності до слідчого, слідчого судді та суду. Крім того, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки станом на теперішній час органом досудового розслідування не встановлено всіх осіб, причетних до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а отже, перебуваючи не під вартою, матиме можливість підтримувати зв`язок із такими особами, тим самим сприяти їх переховуванню від органів досудового розслідування та, як наслідок, ухилення від кримінальної відповідальності за вчинені ними кримінальні правопорушення

Слідчий суддя погоджується з доведенням наявності зазначеного ризику, оскільки досудове розслідування перебуває в активній фазі, вивчаються матеріали НСРД, та наразі органом досудового розслідування було здійснено огляд мобільного телефону марки «Redmi A5» імеі1 НОМЕР_1 , імеі2 НОМЕР_2 , де в менеджері «Telegram» було встановлено групу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_9 » в якій перебуває 177 учасників та встановлено листування учасників за 25.02.2026 року де міститься повідомлення з інструкцією дій зокрема знищення посвідчень УЦМ, видалення переписки, і т.п., що на думку слідчого судді свідчить про вчинення дій з перешкоджання органу досудового розслідуванню встановленню всіх фактів злочину. Тому на цьому етапі слідства даний ризик є вкрай обґрунтованим.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Існування цього ризику на переконання слідчого судді не знайшло свого підтвердження, адже наведені слідчим на його обґрунтування доводи не є вагомими, оскільки підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, та наразі органом досудового розслідування перевіряється його причетність до вчинення злочину.

Щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 1 ст. 114-1 КК України;

- пред`явлення йому підозри у вчиненні тяжкого корупційного злочину, та злочину проти основ національної безпеки України, вчинені в особливий період дії воєнного стану;

- на день розгляду клопотання підозрюваному виповнилось повних 30 років, інформації про наявність хронічних захворювань, які б перешкоджали застосуванню запобіжного заходу слідчому судді не надано;

- не одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий.

Щодо можливості застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою або більш м`якого запобіжного заходу.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 ..

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

На переконання слідчого судді, досліджені під час судового засідання та описані вище ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією підозрюваного ОСОБА_4 може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

Також, вирішуючи питання щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує дані про особу ОСОБА_4 , який хоча і є раніше не судимим, однак на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, зокрема тяжкого корупційного злочину, а також тяжкого злочину, спрямованих на перешкоджання законній діяльності ЗС України та іншим військовим формуванням в особливий період (в період воєнного стану), що свідчить про істотно високий рівень суспільної небезпеки таких дій, а беручи до уваги обставини кримінального провадження, а також тяжкість кримінального правопорушення (в контексті тяжкості покарання, що може бути призначено, у разі визнання його винуватим) існує підвищена вірогідність, що підозрюваний ОСОБА_4 , будучи неізольованим від суспільства в рамках тримання під вартою, з метою уникнення кримінальної відповідальності, буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

При цьому, враховуючи стадію кримінального провадження (досудове розслідування), необхідність подальшого збирання доказів, враховуючи обізнаність підозрюваного про учасників кримінального провадження, останній, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на свідків та інших учасників в рамках даного кримінального провадження.

Слідчий суддя констатує дійсно суспільний інтерес до даного провадження та цинічність дій підозрюваного ОСОБА_4 , який є учасником громадської організації «Україна це матір», основна мета якої участь у виробленні і реалізації комплексних програм та проведенні інших заходів, спрямованих на популяризацію проукраїнського курсу захисту та попередження загроз територіальної цілісності України; сприяння обороноздатності та мобілізаційній готовності країни, захисту населення у надзвичайних ситуаціях морного і воєнного часу; сприяння розвитку антикорупційної діяльності; представлення і захист своїх законних інтересів, відстоювання прав, інтересів своїх членів і громадян у державних органах влади і громадських організаціях, здійснення інших повноважень, передбачених законодавством України та інше.

Натомість по факту дана організація, за версією органу досудового розслідування, та виходячи з повідомленої ОСОБА_4 підозри, навпаки займалась перешкоджанням законній діяльності ЗС України та іншим військовим формуванням в особливий період (в період воєнного стану), шляхом одержання неправомірної вигоди для себе за здійснення впливу на невстановлених під час досудового розслідування посадових осіб територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з метою вирішення питання щодо нездійснення мобілізаційних заходів відносно окремих осіб призовного віку

Не може залишитися поза увагою і той факт, що сам ОСОБА_4 , який є учасником громадської організації «Україна це матір», перебуває у розшуку за ІНФОРМАЦІЯ_10 як «ухилянт», що на думку слідчого судді, сприяє формуванню негативної суспільної думки щодо діяльності самої організації.

Згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Також, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Ураховуючи стадію досудового розслідування, а також кваліфікацію дій підозрюваного, слідчий суддя на цій стадії досудового розслідування не вбачає підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу в вигляді застави.

Отже, клопотання слідчого, поданого в рамках кримінального провадження, внесеного 24.09.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001164, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 1 ст. 114-1 КК України, підлягає задоволенню.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 22 квітня 2026 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1