УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 756/7674/20

провадження № 51-543 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 ,

встановив:

Як убачається із інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2022 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: - за ч. 2 ст. 186 КК України строком на 5 років; - за ч. 2 ст. 121 КК України строком на 8 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, строк його попереднього ув`язнення у період з 09 червня по 11 червня 2020 року та у період з 04 травня 2021 року по 22 вересня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Засуджений звернувся із касаційною скаргою, в якій не погоджується із судовими рішеннями щодо нього.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Згідно зі ст. 427 КПК України у касаційній скарзі має бути зазначено: судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Однак ОСОБА_4 , всупереч вимогам ч. 5 ст. 427 КПК України, до касаційної скарги не долучає копії оскаржуваних судових рішень та із змісту скарги не зрозуміло, конкретно які судові рішення він оскаржує до Верховного Суду, що позбавляє Верховний Суд можливості перевірити дотримання суб`єктом подання касаційної скарги вимог статей 424, 426 КПК України, а саме: чи належать судові рішення до тих, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку, та чи дотримано строку касаційного оскарження, а тому не можна вирішити питання, чи є підстави для відкриття касаційного провадження.

Крім того, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Проте, наведене обґрунтування вимог засудженим викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Однак, незважаючи на зазначені положення процесуального закону, у поданій скарзі ОСОБА_4 не вказує, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних ним судових рішень, а також підстави для їх зміни або скасування.

Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК України, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається, чи бажає засуджений брати участь у касаційному розгляді.

Згідно норм ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Однак касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не містить прохальної частини згідно вимог ст. 436 КПК України.

Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків - п'ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3