УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю адвоката ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області надійшло клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2025 року у справі №569/21979/25 (судове пров. №1-кс/569/7886/25) на транспортний засіб марки "AUDI A6", 2007 року випуску, сірого кольору, він код - НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 .

Клопотання обгрунтовує тим, що у подальшому застосуванні арешту майна, а саме: автомобіля марки "AUDI A6", 2007 року випуску, сірого кольору, він код - НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , як заходу забезпечення кримінального провадження №0002056 від 13.10.2025 року з метою збереження речових доказів, відпала потреба, оскільки, на сьогоднішній день, сама по собі мета з якою слідчим суддею було застосовано арешт майна у даній справі повністю припинила своє існування, так як всі речові докази, що могли б знаходитися у транспортному засобі під час обшуку останнього мали б бути вилучені, а сам по собі транспортний засіб речовим доказом у кримінальному провадженні №0002056 не визнавався, про що свідчить відсутність відповідної постанови слідчого у матеріалах даної справи. Крім того, зазначає, що накладена слідчим суддею заборона користуватися та розпоряджатися вказаним майном, зокрема, для власника майна, не є об`єктивно необхідною для забезпечення досягнення цілей органами слідства під час подальшого здійснення досудового розслідування у межах кримінального провадження №0002056, відповідно, просить скасувати арешт на вищевказане майно.

30 січня 2026 року у судовому засіданні представник власника арештованого майна - адвокат ОСОБА_3 у повному обсязі підтрима доводи та вимоги зазначенні заявлені нею у вищевказаному клопотанні, просила суд задоволити та скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2025 року у справі №569/21979/25 (судове пров. №1-кс/569/7886/25) на транспортний засіб марки "AUDI A6", 2007 року випуску, сірого кольору, він код - НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 ..

Наголосила, що у кримінальному проваджені, у рамках якого накладався арешт, на сьогоднішній день підозра нікому не оголошена, матеріали даної справи не містять відповідної постанови слідчого про визнання арештованого ТЗ речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому вважає, що у подальшому застосуванні арешту вищевказаного ТЗ, як заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, а тому його слід скасувати.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002056 від 13 жовтня 2025 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2025 року у справі №569/21979/25 (судове пров. №1-кс/569/7886/25) задоволено клопотання слідчого, накладено арешт на майно - транспортний засіб марки "AUDI A6", 2007 року випуску, сірого кольору, він код - НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , транспортний засіб вилучено до спеціального майданчика ГУНП в Рівненській області, що розташований по вул. Барона Штейнгеля, 90, с.Городок, Рівненська область. Встановлено заборону будь-якій особі користуватися та розпоряджатися вищевказаним майно до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

З наявного у матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 від 08.06.2024 вбачається, що транспортний засіб марки "AUDI A6", 2007 року випуску, сірого кольору, він код - НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 належить, на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.16 Кримінального процесуального кодексу України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі ст.22 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.26 Кримінального процесуального кодексу України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом, закріпленим у ч.3 ст. 132 Кримінального процесуального кодексу України застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна, допускається тільки у разі коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора та одночасно з цим може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права, законність та недоторканність права власності.

Засада недоторканності права власності у кримінальному провадженні випливає із поваги до права власності, позбавлення права власності та контролю з боку держави щодо використання власності, які закріплені у ст. 1 Протоколу. Особливе значення цього принципу пояснюється і закріпленням його серед загальних засад кримінального провадження (п.9 ч.1 ст.7, ст.16 Кримінального процесуального кодексу України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тлумачення вказаного положення, як захисту права власності, було здійснено ЄСПЛ у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74 від 13 липня 1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Обмеження права власності не тільки має ґрунтуватися на законі, а знаходитись під дією судового контролю і мати тимчасовий характер.

Європейським судом з прав людини у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

У справі "Свіргунець проти України" Європейський суд з прав людини навів висновки про те, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Представник власник майна ініціюючи перед слідчим суддею питання щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, зокрема, звернувшись до слідчого судді з даним клопотанням, має обґрунтовані підстави, вважати, що такий спосіб захисту його прав є належним.

Об`єктом судового контролю слідчого судді, серед іншого, є оцінка того, чи відповідні процесуальні дії не мають характер надмірного втручання у право власності володільця майна.

З аналізу зазначених вище норм процесуального законодавства вбачається, що навіть якщо ухвалою слідчого судді накладено арешт на майно - автомобіль, який у подальшому був арештований, то це не може бути перешкодою для перевірки наявності підстав для обмеження власника майна у його Конституційному праві володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

У цій ситуації, не можна залишити поза увагою і те, що застосовуючи відповідні обмеження, орган досудового розслідування, повинен перевірити і довести те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, чого у даній справі належним чином зроблено не було, адже слідчому судді не надано переконливих доказів на підтвердження того, що таке майно має доказове значення у кримінальному провадженні і у разі задоволення клопотання заявника таке майно буде втрачено.

Наведене, за переконанням слідчого судді, не може бути залишено без належної процедури судового контролю, зокрема в частині наявності законних підстав для обмеження права власності, який гарантовано статтею 16 КПК України.

У рішенні ЄСПЛ від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України», серед іншого, Суд прийшов до висновку про те, що верховенство права між іншим (inter alia) передбачає, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль дає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Наведена справа стосувалася оцінки питання втручання у приватне життя, а отже таку позицію можна вважати дотичною і до питання вилучення майна у кримінальному провадженні, тобто мирного володіння таким майном.

Норми ч.2 ст.19 Конституції України вказують на те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, ухвалюючи рішення за клопотанням враховую, що до особи яка є власником або володільцем майна, має бути застосована належна правова процедура.

У ході розгляду клопотання даних про те, що арештоване майно має незаконне походження чи має доказове значення у рамках вищевказаного кримінального провадження, судом не здобуто.

Також слідчим суддею враховано і те, що у кримінальному провадженні має існувати розумне співвідношення пропорційності між засобами, що застосовуються, і метою, яку прагнуть досягти будь-які заходи, що застосовуються державою, у тому числі заходи, спрямовані на контроль за використанням майна приватної особи. Ця вимога виражається у понятті "справедливого балансу", який повинен бути досягнутий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи. Для того, щоб визначити пропорційність відповідного заходу, необхідно враховувати його тривалість, а також його необхідність з огляду на хід кримінального провадження, насл

Таким чином виходячи з наведених вище доводів та мотивів, слідчий суддя приходить до висновку, що подальше обмеження власника у праві використання майна, суперечить наведеним положенням Конституції України, КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.1 ст.170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

«Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта, повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст.41 Конституції України, відповідно до змісту якої, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано у ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України 1960 року.» (п.28-30,35 Правового висновку Великої палати Верховного суду у постанові від 15 травня 2019 року по справі №372/2904/17-ц)

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» конкретизовано, що у разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтею 174 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч.2 ст.174 Кримінального процесуального кодексу України).

Як встановлено у судовому засіданні, необхідність у накладенні арешту на вищевказаний автомобіль у рамках кримінального провадження №0002056 від 13 жовтня 2025 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України на момент звернення з даним клопотання вже відпала, оскільки вищевказаний автомобіль не є та не може бути предметом досудового розслідування в межах вищевказаного кримінального провадження. Жодних доказів існування протилежного слідчим для суду не надано. Разом з тим, такі дані відсутні і у матеріалах даної справи, що свідчить про недоцільність подальшого застосування арешту вищевказаного автомобіля.

Таким чином виходячи з наведених вище доводів та мотивів, у цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження, а саме: арешті автомобіля марки "AUDI A6", 2007 року випуску, сірого кольору, він код - НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 та який вилучено до спеціального майданчика ГУНП в Рівненській області, що розташований по вул. Барона Штейнгеля, 90, с.Городок, Рівненська область немає, а тому клопотання адвоката ОСОБА_3 підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2025 року у справі №569/21979/25 на транспортний засіб марки "AUDI A6", 2007 року випуску, сірого кольору, він код - НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 - задовольнити.

Скасувати арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2025 року у справі №569/21979/25 на транспортний засіб марки "AUDI A6", 2007 року випуску, сірого кольору, він код - НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 та повернути транспортний засіб марки "AUDI A6", 2007 року випуску, сірого кольору, він код - НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , власнику ОСОБА_5 , який поміщений та знаходиться на спеціальному майданчику ГУНП в Рівненській області, що розташований по вул. Барона Штейнгеля, 90, с.Городок, Рівненська область безоплатно.

Ухвала остаточна оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя -