Номер провадження: 11-сс/813/600/26
Справа № 947/6339/26 1-кс/947/2029/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.02.2026 про арешт майна у к/п № 0000083 від 20.01.2026 за ч. 3 ст. 369-2 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та було накладено арешт на транспортний засіб «Chery Eastar» чорного кольору з реєстр. номер НОМЕР_1 та ключі від нього, який був вилучений 09.02.2026 в ході проведення обшуку.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що транспортний засіб має ознаки засобу вчинення злочину, що свідчить про необхідність його збереження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 , в інтересах в інтересах ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- всупереч вимогам КПК України власник майна та його представник не був викликаний у судове засідання слідчим суддею для розгляду клопотання слідчого;

- у межах зазначеного кримінального провадження не може бути застосована спеціальна конфіскація з огляду на приписи п. 4) ч. 1 ст. 96-2 КК України, оскільки матеріалами справи підтверджено, що вилучений автомобіль належить ОСОБА_10 , однак слідчим суддею не було з`ясовано чи знала вона або чи могла знати про незаконне використання її транспортного засобу;

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 11.02.2026 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі та просила її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Водночас, ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні,3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається зі змісту клопотання прокурора, СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування к/п № 0000083 від 20.01.2026 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

У контексті доводів захисника з приводу того, що власник майна захисник та підозрюваний ОСОБА_8 не були повідомлені про дату та час судового засідання, апеляційний суд зауважує, що в матеріалах справи міститься письмова заява підозрюваного ОСОБА_8 , в якій він вказує на те, що заперечує проти накладення арешту на автомобіль.

З матеріалів справи дійсно вбачається, що власником автомобіля є ОСОБА_10 , в той же час, у судовому засіданні прокурор пояснив, що органом досудового вживаються заходи з метою встановлення контактних даних власника майна, при цьому захисник повідомила що їй невідома особа власника транспортного засобу.

Водночас, відповідно до усталеної практики суду касаційної інстанції особа, посилаючись на допущені порушення, повинна довести, що вони істотно порушили її права. Відтак, з огляду на викладені вище обставини, апеляційний суд не вбачає істотних порушень приписів кримінального процесуального законодавства, які б могли бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Підставою для накладення арешту на транспортний засіб слідчий визначив необхідність збереження його як речового доказу, оскільки на цьому транспортному засобі ОСОБА_8 приїхав для отримання неправомірної вигоди, відтак має ознаки засобу вчинення злочину.

Приписами ст. 98 КПК України регламентовано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою ст. слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 від 09.02.2026 транспортний засіб засіб «Chery Eastar» чорного кольору з р/н НОМЕР_1 та ключі від нього були визнані речовим доказом

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Колегія суддів враховує аргументи захисника з приводу того, що матеріалами справи підтверджено, що вилучений автомобіль належить ОСОБА_10 , однак слідчим суддею не було з`ясовано чи знала вона або чи могла знати про незаконне використання її транспортного засобу, разом з тим зауважує, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії, проводяться невідкладені слідчі дії, зокрема щодо встановлення відомостей відносно власника транспортного засобу.

Додатково колегія суддів зауважує, що на даному етапі кримінального провадження до завдань слідчого судді та зокрема апеляційного суду не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб.

Відтак, з огляду на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на транспортний засіб, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності із завданнями кримінального провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

У цьому контексті колегія суддівзвертає увагу апелянта на можливість звернення з клопотанням до слідчого судді, суду про скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України, при умові, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Приписами п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що на теперішній час підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.02.2026, про накладення арешту на вилучений 09.02.2026 транспортний засіб марки «Chery Eastar» чорного кольору з реєстр. номер НОМЕР_1 та ключі від нього у к/п № 0000083 від 20.01.2026 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4