Справа № 145/1295/25
Провадження №11-кп/801/221/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000869 від 05.09.2025, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 08.12.2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України та засуджено:

за ч. 1 ст. 307 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням положень ч. 1, 2 ст. 69 КК України, - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років .

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з моменту затримання до дня проголошення вироку, тобто з 15.07.2025 до 08.12.2025, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України ухвалено покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вирішено питання з речовими доказами.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в кримінальному провадженні за проведення експертами Вінницького НДЕКЦ судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/102-25/6576-НЗПРАП від 27.03.2025 в розмірі 4775,40 грн.; №СЕ-19/102-25/6577-НЗПРАП від 31.03.2025 в розмірі 3183,60 грн.; №СЕ-19/102-25/11383-НЗПРАП від 22.05.2025 в розмірі 11588,20 грн.; вартість проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №СЕ-19/102-25/16116-НЗПРАП від 25.07.2025 в розмірі 4457,00 грн.; вартість проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №СЕ-19/102-25/16115-НЗПРАП від 24.07.2025 в розмірі 16936,60 грн.; вартість проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №СЕ-19/102-25/16123-НЗПРАП від 26.07.2025 в розмірі 3565,60 грн.; вартість проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №СЕ-19/102-25/16122-НЗПРАП від 21.07.2025 в розмірі 3565,60 грн., а всього на загальну суму 48072 (сорок вісім тисяч сімдесят дві) гривні 00 копійок.

в с т а н о в и в :

ОСОБА_7 , у порушення вимог ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 та наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 (з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів), маючи умисел на незаконне придбання наркотичних засобів, зберігання з метою збуту та особистого збагачення, за невстановлених слідством обставин, у невстановленому місці та час, але не пізніше 20.01.2025, незаконно придбав та зберігав з метою збуту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , наркотичний засіб «канабіс», який відповідно до Таблиці II Списку № 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, віднесений до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено.

У подальшому, 20.01.2025 о 20 год. 40 хв. ОСОБА_7 , переслідуючи мету незаконного збагачення, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичного засобу, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , продав особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_9 , яка діяла під контролем працівників правоохоронних органів у ході оперативної закупки поліетиленовий пакет, в якому знаходилися п`ять полімерних пакетів із зіп-застібкою та п`ять паперових згортків з наркотичним засобом, обіг яких обмежено - канабісом, за грошову винагороду у розмірі 2950 гривень.

Відповідно до висновку експерта від 27.03.2025, у придбаних ОСОБА_9 п`яти полімерних пакетах із зіп-застібкою та п`яти паперових згортках знаходиться канабіс, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, загальною масою (у перерахунку на висушену речовину) 13,97 г.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, з метою особистого збагачення, за невстановлених слідством обставин, у невстановленому місці та у невстановлений час, у період з 20.01.2025 до 30.01.2025, незаконно придбав та зберігав з метою повторного збуту по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 , наркотичний засіб «канабіс», який відповідно до Таблиці II Списку № 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, віднесений до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено.

Після цього, 30.01.2025 о 19 год. 57 хв. ОСОБА_7 переслідуючи мету незаконного збагачення, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичного засобу, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , повторно продав (збув) особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_9 , яка діяла під контролем працівників правоохоронних органів у ході оперативної закупки, поліетиленовий пакет, в якому знаходилися десять паперових згортків з наркотичним засобом, обіг яких обмежено - канабіс, за грошову винагороду у розмірі 2700 гривень.

Відповідно до висновку експерта від 31.03.2025, у придбаних ОСОБА_9 десяти паперових згортках знаходиться канабіс, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, загальною масою (у перерахунку на висушену речовину) 18,39 г.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинений повторно.

Крім того, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з іншою особою чоловічої статі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою їх спільного збагачення за результатами збуту наркотичного засобу, на початку травня 2025 року домовився про отримання в останнього заздалегідь вирощеного, висушеного та подрібненого наркотичного засобу «канабіс», який відповідно до Таблиці II Списку № 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, віднесений до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, для збуту жителям Вінницької області.

Для реалізації спільного з ОСОБА_7 умислу, спрямованого на повторний збут наркотичного засобу повторно, групою осіб, інша особа чоловічої статі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у період з 03.05.2025 до 07.05.2025, перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , з метою збуту наркотичного засобу, канабісу, з кущів рослин коноплі, які він незаконно вирощував в окремих горщиках, за допомогою ножиць, назрізав листя та верхівки, які висушив та подрібнив. У подальшому, 07.05.2025 у період часу з 07 год. 36 хв. до 19 год. 00 хв., інша особа чоловічої статі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, розфасував незаконно вироблений наркотичний засіб, обіг якого обмежено, канабіс, по окремих паперових згортках, які помістив до поліетиленового пакету.

Цього ж дня, ОСОБА_7 , з метою збуту наркотичного засобу, у період з 19 год. 04 хв. до 19 год. 09 хв., перебуваючи в автомобілі марки «BMW 328 XІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного іншій особі чоловічої статі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, на території Гніванської територіальної громади Вінницького району, Вінницької області, у невстановленому слідством місці, отримав від останнього 16 згортків з наркотичним засобом, обіг якого обмежено, канабісом, для незаконного збуту за ціною 230 грн. за згорток, які незаконно зберігав при собі з метою подальшого збуту та один згорток канабісу для особистого вживання,

Після цього, 08.05.2025 о 20 год. 22 хв. ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію спільного з іншою особою чоловічої статі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, умислу, діючи умисно, повторно, переслідуючи мету незаконного збагачення, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , продав особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_9 , яка діяла під контролем працівників правоохоронних органів у ході оперативної закупки, поліетиленовий пакет, в якому знаходилися десять паперових згортків з наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом, за грошову винагороду у розмірі 3250 гривень.

Відповідно до висновку експерта від 22.05.2025, у придбаних ОСОБА_9 десяти паперових згортках знаходиться канабіс, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, загальною масою (у перерахунку на висушену речовину) 16,79 г.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи умисно, повторно, з метою особистого збагачення, за невстановлених слідством обставин, у невстановленому місці та у невстановлений час, але не пізніше 15.07.2025, незаконно придбав та зберігав з метою повторного збуту по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 , наркотичний засіб «канабіс», який відповідно до Таблиці II Списку № 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, віднесений до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Тим самим ОСОБА_7 вчинив дії, які вважав за необхідні, для реалізації свого злочинного плану та наміру, та які містять усі ознаки складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В подальшому, 15.07.2025 під час обшуку приміщення будинку АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_7 виявлено та вилучено наркотичні засоби, які він зберігав з метою подальшого збуту, а саме:

-паперовий згорток білого кольору, з речовиною рослинного походження, яка відповідно до висновку експерта від 21.07.2025, є канабісом, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, масою (у перерахунку на висушену речовину) 0,18 г;

-16 (шістнадцять) паперових згортків білого кольору, з речовиною рослинного походження, яка відповідно до висновку експерта від 24.07.2025, є канабісом, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, масою (у перерахунку на висушену речовину) 25,06 г (1,19 г, 1,18 г, 2,76 г, 1,15 г, 2,48 г, 2,46 г, 2,58 г, 1,14 г, 0,98 г, 1,20 г, 1,14 г, 1,19 г, 1,06 г, 1,05 г, 1,13 г, 2,37 г, відповідно);

-паперовий згорток білого кольору, з речовиною рослинного походження, яка відповідно до висновку експерта від 26.07.2025, є канабісом, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, масою (у перерахунку на висушену речовину) 1,1 г.

Спосіб упакування та розфасування наркотичного засобу канабіс та поведінка ОСОБА_7 (неодноразові попередні збути наркотичного засобу) підтверджують мету його зберігання з метою збуту.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання з метою збуту наркотичного засобу, вчинений повторно.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних доводів, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції призначивши ОСОБА_7 покарання із застосу3вання ст. 69 КК України, не врахував усіх обставин кримінального провадження, особу обвинуваченого, його поведінку після викриття правоохоронними органами.

ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні будь-яких показань слідчому, прокурору чи суду, які б описували його ставлення до вчиненого не надавав, не висловлював жаль з приводу вчиненого. ОСОБА_7 не прагнув усунути заподіяні злочинами наслідки, не приймав рішення більше не вчиняти злочинів. Таку діяльність він припинив лише завдяки роботі органів поліції.

Відсутність щирого каяття, як певного психічного стану особи ОСОБА_7 , за якого він мав би засуджувати свою поведінку, прагнути усунути наслідки злочинів, прийняти рішення більше не вчиняти злочинів спростовується самим фактом вилучення у нього, через тривалий час після оперативних закупівель із залученням особи зі зміненими анкетними даними ОСОБА_9 20.01.2025, 30.01.2025 та 08.05.2025, наркотичних засобів під час обшуку за місцем його проживання 15.07.2025 та вилученням наркотичного засобу, який він зберігав з метою збуту не ОСОБА_9 а іншим невстановленим особам.

Сумнів у наявності щирого каяття у діях ОСОБА_7 також викликають його свідчення та відповіді на запитання під час допиту в судовому засіданні, відповідно до яких ОСОБА_7 повідомив, що збував наркотичні засоби упродовж 2024 року іншим особам, у тому числі ОСОБА_10 , у невеликих кількостях, при цьому заробляв на одному грамі канабісу 50 - 70 гривень. ОСОБА_9 боявся продавати канабіс, бо вона у порівнянні з іншими замовляла значний об"єм, що підвищувало ризик його викриття.

Суд першої інстанції невірно відніс до активного сприяння у розкритті злочину видачу ОСОБА_7 працівникам правоохоронних органів наявних у нього наркотичних речовини, які він зберігав за місцем проживання, добровільну видачу працівникам правоохоронних органів свого мобільного телефону та доступу до нього, оскільки такі дії ним вчинено під тиском правових обставин які склалися і пов"язані не з його власним бажанням припинити злочинну діяльність та добровільно видати наркотичні речовини чи речові докази, а з вимушеним кроком в ситуації проведення на підставі ухвали слідчого судді обшуку за його місцем проживання та затриманням.

Судом не враховано, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 не здійснював повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, про які не було відомо органу розслідування, не надавав доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, не викривав інших співучасників, не надавав свідчень щодо визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, не надавав допомоги в їх затриманні, не видавав знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Під час досудового розслідування ОСОБА_7 зайняв споглядальну і вичікувальну позицію, яка суперечить поняттям щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Також судом належним чином не враховано особу ОСОБА_7 , який спілкується з особами, що притягуються до кримінальної відповідальності за злочини в сфері обігу наркотичних речовин, вживають наркотичні засоби, сам вживав наркотичні засоби, про що повідомив під час допиту, хоча до кримінальної відповідальності притягується вперше, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та навчання та має постійне місце проживання, наявність міцних соціальних зв`язків, членів сім`ї, у тому числі матері, яка хворіє на цукровий діабет, брата, який має серцеві захворювання у виді двостулкового аортального клапану та вторинної кардіопатії, бабусі, вік якої 89 років, та батька, який хворіє на двобічний хронічний кохлеоневрит, сенсоневральну приглуховатість IV ступеня лівого вуха та III ст. правого вуха, жодним чином не впливали на його злочинну діяльність, не перешкоджали систематичному збуту наркотичних засобів та їх зберіганню за місцем спільного проживання з ними.

Прокурор просить скасувати вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 08.12.2025 року відносно ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання

за ч. 1 ст. 307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

за ч. 2 ст. 307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Виключити з вироку посилання на пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Прокурор підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити, надав пояснення.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_11 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок суду залишити без змін, адвокат подала письмові заперечення проти апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора - підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відоражені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються дослідженими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.

Обґрунтованим судове рішення слід вважати, якщо: 1) суд повністю встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження; 2) ці обставини доказані; 3) висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам кримінального провадження.

В своїй апеляційній скарзі прокурор не оскаржує правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та безпідставне застосування вимог ст.69 КК України при призначенні покарання, ґрунтуються на законі.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин,що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Зі змісту вироку вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, обставини вчинення злочинів, його роль у вчинені злочинів, наслідки, які настали, особу обвинуваченого, який не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, неофіційно працює, на обліку у лікаря психіатра та наркологічному кабінеті не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочинів, відношення до вчинених злочинів, критичне ставлення до вчиненого. А також суд першої інстанції визнав обставинами що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено і при апеляційному перегляді.

Суд першої інстанції вказав, що враховує обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, який не судимий, його молодий вік, позитивну характеристику за місцем проживання та навчання, проживає з матір`ю, яка хворіє на цукровий діабет, братом, який має серцеві захворювання у виді двостулкового аортального клапану та вторинної кардіопатії, бабусею, вік якої 89 років, та батьком, який хворіє на двобічний хронічний кохлеоневрит, сенсоневральну приглуховатість ІV ступеня лівого вуха та ІІІ ст правого вуха, та дійшов до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, а також призначення покарання за ч.1 ст. 307 КК України в межах санкцій статті, передбаченої Особливою частиною КК України, окрім того звільнив від призначеного покарання з випробуванням , встановивши іспитовий строк.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, всупереч вимогам ст.69 КК України, не навів достатніх мотивів прийняття такого рішення, не зазначив яким чином, визнані судом у вироку обставини, що пом`якшують покарання істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про необхідність призначення обвинуваченому більш м`яких покарань, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 307, КК України.

Окрім того, доводи прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК є також слушними.

Зокрема, за наявності встановлених судом обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 та відсутності обставин, які обтяжують покарання, з врахуванням особи винного та обставин вчинення обвинуваченим епізодів злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, ступінь їх суспільної небезпеки, їх тяжкість та спосіб вчинення, колегія суддів переконана, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише за умови призначення покарання, пов`язаного з реальним позбавленням волі, оскільки в протилежному випадку мета покарання не може бути досягнута.

Крім того, апеляційний суд зазначає щодо неможливості застосування судом першої інстанції положення ст.69 КК України разом із застосуванням положень ст. 75 КК України, оскільки одні й ті самі обставини справи чи дані про особу винного, не можуть одночасно ураховуватися при застосуванні положень, як статті 69 КК України, так і статті 75 КК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №466/4884/15-к.

При визначенні виду і розміру покарання підлягає також врахуванню й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання повинно бути пропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12). При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст.75 КК України, суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст.ст. 50, 65 КК України та роз`ясненням викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а тому є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст.ст. 50, 65 КК України) та відповідно до ст. 413 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Окрім того, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням ст.69 КК України не може бути необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі винного і є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України однією із підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частина 1 статті 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими, обставини вчинення злочинів, його роль у вчинені злочинів, наслідки, які настали, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, неофіційно працює.

У відповідності до вимог ст.66 КК України колегія суддів визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст.67 КК України відсутні обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 .

Враховуючи вищезазначені обставини, у їх сукупності, колегія суддів вважає що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання в межах ч. 2 ст. 307 ,ч.1 ст. 307 КК України, яке слід відбувати реально, а остаточне покарання призначити на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим з конфіскацією майна належного обвинуваченому, і застосування ст. 75 КК України є неможливим.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що вданому випадку можливо призначити покарання за ч.2 ст.307 КК України у виді 6 (шести ) років позбавлення волі з конфіскацією майна найнижчої межі санкції ч.2 ст. 307 КК України та 4 (чотири) роки позбавлення волі за ч.1 ст.307 КК України, з подальшим застосуванням ч. 1 ст.70 КК України.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Водночас, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора в частині про те, що суд першої інстанції, не наводячи жодних доводів на обґрунтування прийнятого рішення, в порушення вимог ст.66 КК України, безпідставно визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, щире каяття .

Так, колегією суддів встановлено, що місцевим судом було враховано роз`яснення, викладені у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 за № 7, згідно яких, визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Так, суд першої інстанції визнав щире каяття ОСОБА_7 як обставину, що пом`якшує покарання, також суд навів, що обвинувачений не тільки визнав вину, а шкодує про вчинене, хоче виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. У матеріалах кримінального провадження наявні дані на підтвердження вказаного факту. Таким чином, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 правильно враховане судом, як пом`якшуюча покарання обставина при призначенні покарання обвинуваченому, і така обставина знайшла своє підтвердження і при апеляційному перегляді.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, вирок щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного йому покарання та ухвалити новий вирок.

Керуючись ст.ст.370, 374, 404, 405, 407, 409, 418, 420, 421 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора у провадженні ОСОБА_6 , - задовольнити.

Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 08.12.2025 року відносно ОСОБА_7 , - скасувати в частині призначення покарання та постановити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_7 призначити покарання

- за ч. 1 ст. 307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

-за ч. 2 ст. 307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шести) років,з конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня затримання ОСОБА_7 на виконання вироку апеляційного суду.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня проголошення.

Копію вироку апеляційного суду вручити учасникам судового засідання,обвинуваченому ОСОБА_7 в установлений законом спосіб.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4