Справа № 462/1325/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/193/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП №19», кримінальне провадження№0000980 за апеляційними скарги представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 27.01.2026 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, українки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимої,

обвинуваченоїу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

встановила:

Представник потерпілого та захисник подали апеляційні скарги на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 27.01.2026, яким ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України та призначено їй покарання, за п.4 ч.2 ст.115 КК України, у виді 13 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі - з 06.10.2024 року до дня набрання вироком законної сили.

Обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишено до вступу вироку у законну силу.

Строк відбування покарання рахується з дня набрання вироком законної сили.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави судові витрати у розмірі - 133 787 грн. 56 коп.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова № 462/7775/24 від 07.10.2024 року, № 462/7775/24 від 08.10.2024 року, № 462/7775/24 від 09.10.2024 року (а.с. 92-93, 144-146, 213-214, Т. 1)

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити обвинуваченій ОСОБА_8 максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі, або 15 років позбавлення волі. Вважає що призначене покарання є надто м`яким. Просить врахувати відсутність пом`якшуючих обставин, а тому надати оцінку (з мотивами) обставині близьких відносин між засудженою та потерпілим у контексті п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України та/або як суттєвому чиннику індивідуалізації покарання за ст. 65 КК України, оскільки суд першої інстанції не навів жодних мотивів невизнання цієї обставини.

Зазначає, що за встановлених судом обставин екстремальної жорстокості, повної відсутності пом`якшуючих обставин та глибоких моральних наслідків для брата загиблого, покарання y виді 13 років позбавлення волі не забезпечує відчуття справедливості, не відповідає тяжкості пережитих страждань і не відображає повною мірою цінності втраченого людського життя. Таке покарання не є ані достатньою карою, ані переконливою правовою відповіддю держави на позбавлення життя людини за обставин особливої жорстокості.

Апелянт вважає, що при сукупності ударів та жорстокості призначення 13 років позбавлення волі виглядають не як індивідуалізоване покарання, а як компромісне число, яке не відображає реальної «ваги» встановлених судом факторів.

Юридично це означає, що суд або не оцінив частину факторів належним чином, або оцінив їх формально, не трансформувавши у конкретний розмір покарання. Додатково: прокурор просив призначити 14 років. Суд без виразного мотивування призначив покарання у 13 років. Порушення вимог вмотивованості у частині конкретного строку статті 370 та 374 КПК України вимагають, щоб вирок був законним, обгрунтованим і вмотивованим, а мотивувальна частина містила обгрунтування призначеного виду і розміру покарання.

Апелянт наполягає, що мете покарання, згідно ст. 50 КК України не досягнута по даній справі.

Апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено, що засуджена і потерпілий «перебували у близьких стосунках приблизно два з половиною роки». Ця обставина важлива. По-перше, як елемент оцінки суспільної небезпечності за ст. 65 КК: вбивство особи, з якою засуджена перебувала у близьких відносинах, є проявом підвищеної небезпечності - зловживання довірою та наближеністю. По-друге, як потенційна обтяжуюча обставина (п.6-1 ч.1 ст. 67 КК України). Відтак суд першої інстанції не мав права не визнати цю обставину обтяжуючою, якщо вона встановлена. |Невизнання цієї обставини у вироку, ненаведення мотивів невизнання цієї обставини є порушенням матеріального закону та підставою для зміни вироку в частині покарання.

Щодо покликань апелянта про призначення обвинуваченій довічного покарання то таке мотивоване жорстокістю вчиненого злочину, глумлінням над трупом, поведінки обвинуваченої після вбивства. Відсутність такої оцінки у вироку є дефіцитом мотивування, який тягне зміну вироку в частині покарання.

Апелянт наголошує, що на його довірителя потерпілого ОСОБА_10 смерть рідного брата з яким пов`язували близькі родинні стосунки, спільне дитинство, сімейні зв`язки, постійне спілкування, стала непоправною втратою та спричинила глибокі моральні страждання ще і через факт насильницької смерті.

Даний вирок оскаржила захисник - адвокат ОСОБА_7 , яка в апеляційній скарзі просить вирок скасувати, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ст. 116 КК України за якою призначити покарання.

Апелянт покликається, що обвинувачена ОСОБА_8 раніше не судима і добре характеризується, жодних правопорушень не вчиняла, активно сприяла слідству. Вона на слідчому експерименті розповіла і показала як саме відбувалися події, не заперечує свої покази, що вказує на відсутність умислу, однак не пам`ятає всіх обставин події.

Апелянт наголошує, що обвинувачена висловлює бажання вибачитися перед родичами ОСОБА_11 і в подальшому має намір надати відшкодування родичам. Разом з тим вона дуже шкодує про те, що сталося адже ОСОБА_11 був її другом і вона не мала наміру вчиняти будь-які протизаконні дії. На час події ОСОБА_8 втратила можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними, так як була в стані сильного душевного хвилювання. Сильний емоційний спалах у неї був спровокований протиправними діями потерпілого і сприйняла їх як реальну загрозу. Обвинувачена не намагається уникнути кримінальної відповідальності і має велику надію на законний вирок суду для неї, з врахуванням усіх пом`якшуючих обставин. Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченої у вироку суду відсутні. Висновком судово-психіатричної експертизи № 1597 від 07.10.2025 у ОСОБА_8 встановлено наявні психічні порушення і розлад адаптації. На момент вчинення інкримінованого діяння обвинувачена перебувала у стані сильного душевного хвилювання (сильного емоційного стану), у зв`язку з чим, наявні правові підстави для перекваліфікації дій обвинуваченої на ст. 116 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , 05.10.2024 року, у період часу з 21 год. 30 хв. до 22 год. 08 хв., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , під час тривалого словесного конфлікту із ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , користуючись станом сп`яніння останнього, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи при цьому його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_12 , діючи з особливою жорстокістю, усвідомлюючи, що такими діями завдає потерпілому сильного болю та особливих фізичних страждань, бажаючи їх спричинити саме у такий спосіб, умисно нанесла останньому зі значною силою шістдесят п`ять ударів кухонним ножем у ділянки голови, шиї, тулуба та верхніх кінцівок, чим заподіяла: двадцять вісім лінійних ран на шиї зліва, спереду і справа з раневими каналами в основному зліва-направо та знизу-вверх, з пошкодженнями по ходу раневих каналів трахеї в двох місцях, стравоходу в двох місцях, лівої сонної артерії, лівого верхнього ріжка щитоподібного хряща, лівої пластинки щитоподібного хряща, щитоподібної залози зліва, три лінійні рани на грудях спереду, проникаючі в грудну порожнину - між 2-3 ребрами справа, по середньо-ключичній лінії, між 3-4 ребрами справа по білягруднинній лінії, між 2-3 ребрами зліва по білягруднинній лінії з трьома пошкодженнями правої легені, повний поперечний перелом в дистальній частині лівого великого рогу під`язикової кістки, які мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя і є в прямому причиновому зв`язку з настанням смерті; 15-ть лінійних ран на голові зліва з підшкірними раневими каналами, сім поверхневих ран на шиї, одну лінійну рану в ділянці правого надпліччя з підшкірним раневим каналом, вісім лінійних ран на передній поверхні грудної клітки з підшкірними раневими каналами, три лінійні рани на лівому плечі, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, не є в прямому причиновому зв`язку з настанням смерті, однак могли сприяти настанню смерті від крововтрати, чим спричинила смерть ОСОБА_12 . У подальшому, після настання смерті ОСОБА_12 , підозрювана нанесла ще один удар ножем в ділянку живота, чим заподіяла трупу ОСОБА_12 лінійну рану на передній черевній стінці зліва, проникаючу в черевну порожнину. Після цього, ОСОБА_8 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, залишила місце події.

Потерпілий ОСОБА_10 судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлений про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції не прибув оскільки з роботи не відпустили, але представник потерпілого ОСОБА_6 зазначив, що його довіритель не заперечував проти розгляду без його участі.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника - адвоката ОСОБА_7 , підтриману обвинуваченою ОСОБА_8 , про задоволення апеляційної скарги сторони захисту, а також просили відмовити у задоволені апеляційної скарги представника потерпілого; міркування представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційні вимоги та відмовити у задоволені апеляційної скарги захисника обвинуваченого, думку прокурора ОСОБА_9 , який просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг представника потерпілого та захисника обвинуваченої та залишити вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, перевірені документи та докази, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, та, з врахуванням обставин вчиненого злочину, невизнання вини у скоєному, судовий розгляд судом першої інстанції проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи та обрано обвинуваченій ОСОБА_8 , покарання в межах санкції статей обвинувачення, метою якого є запобігання подальшого вчинення кримінальних правопорушень.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_8 за п.4 ч.2 ст. 115 КК України, оскільки вона вчинила вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю.

У суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 не визнала вини у скоєному, але на стадії судових дебатів все визнала, але наголосила, що нічого не пам`ятає.

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції в повному обсязі підтримала апеляційні вимоги та зазначила, що в матеріалах справи немає об`єктивних доказів вини ОСОБА_8 у пред`явленому їй обвинуваченні, за п.4 ч.2 ст.115 КК України, у зв`язку з чим захисник просила перекваліфікувати дії обвинуваченої на ст. 116 України за якою призначити покарання. Умислу на скоєння злочину в обвинуваченої не було, вона не пам`ятає всіх обставин події і це підтверджено медичними документами.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції наполягав на задоволені поданих апеляційних вимог, при цьому акцентував увагу на тому, що його довіритель втратив рідну, близьку людину і така втрата є непоправною, а тому апелянт наполягав на максимальній мірі покарання з врахуванням жорстокості скоєного злочину.

Прокурор ОСОБА_9 просив апеляційні вимоги сторони захисту та представника потерпілого залишити без задоволення, оскільки судом першої інстанції всебічно та повно проаналізовано обставини справи, наявні в кримінальному провадженні докази, які були досліджені в судовому засіданні та їм наданого обгрунтовану правову оцінку з врахуванням висновків експертів про медичний стан обвинуваченої в момент скоєння злочину, а відтак підстав для перекваліфікації дій обвинуваченої на ст. 116 КК України немає.

Судом було критично оцінено покази обвинуваченої ОСОБА_8 в частині невизнання нею вини у вчинені кримінального правопорушення передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України , однак на зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказах в їх сукупності, вина обвинуваченої доведена в повному обсязі.

Такий висновок суд першої інстанції зробив з врахуванням показів самої обвинуваченої, потерпілого та свідків, а також висновків експертів та інших досліджених доказах.

Суд першої інстанції визнав достатніми та допустимими докази, надані суду стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_8 , зокрема:

- рапортом старшого оперуповноваженого СКП ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 06.10.2024 року, відповідно до якого перебуваючи неподалік адреси: АДРЕСА_3 помітили підозрілу особу, яка за описом була схожа на особу, яка може бути причетна до кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 196, Т. 1);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, та DVD-дисках, на яких знаходиться відеозапис затримання ОСОБА_8 у порядку ст. 208 КПК України, відповідно до якого затримано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого проведено особистий обшук в ході якого виявлено: мобільний телефон марки «МЕIZU» Іme1: НОМЕР_1 , Іme і2: НОМЕР_2 , який увімкнений та розблоковується на пароль НОМЕР_3 , із мобільним оператором, НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «Redmi» Іmeі1: НОМЕР_5 , Іmeі 2: НОМЕР_6 , голубого кольору в зеленому чохлі, мобільний телефон НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ,в чохлі чорного кольору по типу книжечка, мобільний телефон марки «Samsung» Іmеі 1: НОМЕР_9 Іmеі 2: НОМЕР_10 в чорному чохлі по типу книжечка, банківська картка monobank видана на ім`я ОСОБА_13 , НОМЕР_11 термін до 05/28, код 194, стартовий пакет Київстар на номер телефону НОМЕР_12 , сімкарта «Київстар» НОМЕР_13 , грошові купюри номіналом 200 грн у кількості 3 шт., серії ЄА0441597, ЗГ9166915, АУ7864486, номіналом 100 грн у кількості 1 шт., серії ЯБ6479052, номіналом 50 грн., у кількості 1 шт. серії ЕБ 5301574, номіналом 20 грн., у кількості 2 шт., серії ЕЖ0553320 ТИ 5355348, номіналом 10 грн., у кількості 3 шт., серії ЮЕ4977182, ЮЖ7574893, ХБ0915874, джинси голубого кольору 38 розміру із маркуванням «George». зі слідами РБК, футболка чорного кольору розміру ХХL, штани марки «NЕХТ», в камуфляж, зеленого кольору (а.с. 197-202, Т. 1);

- протоколом огляду предметів від 06.10.2024 року, зокрема предметів вилучених в ході затримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме три мобільні телефони, візуально ідентифіковані як: мобільний телефон марки «МЕIZU», мобільний телефон чорного кольору у чохлі по типу, книжечка, мобільний телефон марки «Samsung» в чорному чохлі по типу книжечка. Огляд проведено на підставі заяви підозрюваної ОСОБА_8 від 06.10.2024 року щодо надання дозволу на проведення огляду її мобільного телефону марки «МЕIZU», який увімкнений та розблоковується на пароль НОМЕР_3 , із сім-картою з абонентським номером НОМЕР_4 . У меню наявна піктограма «Галерея», де в розділі «Усе» наявні серед іншого фотознімки приміщення квартири та трупа особи із тілесними ушкодженнями та слідами крові. Вказані фотознімки відповідають загальному вигляду квартири АДРЕСА_2 та трупа ОСОБА_12 , 1997 року народження зафіксованих в протоколі огляду місця події від 06.10.2024 року. Вказані фотознімки: файл 411ЛРО датований час зйомки 05.10.2024 року 22 год. 14 хв. 11 сек.; файл 834ДРО датований час зйомки 05.10.2024 року 22 год. 08 хв. 34 сек.; файл 821ДРО датований час зйомки 05.10.2024 року 22 год. 02 хв. 21 сек.; файл 815ДР6 датований час зйомки 05.10.2024 року 22 год. 08 хв. 15 сек.; файл 811 ДРО датований час зйомки 05.10.2024 року 22 год. 08 хв. 11 сек.; файл 802ДРО датований час зйомки 05.10.2024 року 22 год. 08 хв. 02 сек. Також на вказаному телефоні наявні фотознімки дівчини візуально схожої на підозрювану ОСОБА_8 , 2006 року народження (а.с. 237-244, Т. 1);

- протоколом та відеозаписом проведення слідчого експерименту від 07.10.2024 року, з підозрюваною ОСОБА_8 за участю захисника ОСОБА_7 , судово-медичного експерта ОСОБА_14 під час проведення якого підозрювана показала як заподіяла та у який спосіб удари ножем по тілу потерпілого ОСОБА_12 (а.с. 44-45, Т. 2);

- постановою про призначення комплексної дактилоскопічної, молекулярно-генетичної експертизи та експертизи холодної зброї (а.с. 129-132, Т. 2);

- висновком експерта № КСЕ-19/114-24/24465-БД від 18.12.2024 року, відповідно до якого генетичні ознаки наданого на дослідження зразка букального епітелію ОСОБА_8 встановлено та наведено в таблиці результатів дослідження. Генетичні ознаки наданого на дослідження зразка букального епітелію ОСОБА_15 встановлено та наведено в таблиці результатів дослідження. Генетичні ознаки наданого на дослідження зразка букального епітелію ОСОБА_12 встановлено та наведено в таблиці результатів дослідження. У слідах на наданому на дослідження ножі виявлено кров людини. У змивах з візуально чистих ділянок руків`я ножа виявлено клітини з ядрами, крові не виявлено. Генетичні ознаки крові людини у слідах на ножі, клітин на руків`ї ножа збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_12 та не збігаються з генетичними ознаками зразків букального епітелію ОСОБА_15 і ОСОБА_8 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак слідів крові на ножі , клітин на руків`ї ножа та зразка крові трупа ОСОБА_12 складає 2, 69 х 10???. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 371, 5 сентильйонів осіб. Походження виявлених крові та клітин від ОСОБА_15 та ОСОБА_8 виключається (а.с. 146-158, Т. 2);

- висновком експерта № КСЕ-19/114-24/24465-ХЗ від 26.12.2024 року, відповідно до якого наданий на дослідження ніж, з маркуванням «Stainless Stell», до холодної зброї не належить, є кухонним ножом, який відноситься до ножів господарсько-побутового призначення (а.с. 159-163, Т. 2);

- постановою про призначення комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи від 11.10.2024 року (а.с. 220-223, Т. 2);

- стенограмою до протоколу слідчого експерименту від 07.10.2024 року за участю підозрюваної ОСОБА_8 (а.с. 18-37, Т. 3);

- висновком судово-психіатричного експерта № 78 від 07.01.2025 року, відповідно до якого на час проведення експертизи час ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованих їй дій ОСОБА_8 психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждала, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 38-64, Т. 3);

- протоколом огляду предметів від 29.11.2024 року з додатками та цифровим носієм, на якому знаходиться інформація вилучена 27.11.2024 року із ПАТ «Київстар», згідно якого, предметом огляду об`єктом являється паперовий конверт, розмірами 12, 5 х 12, 5 см. На передній стороні є круглий отвір, діаметром 10 см., заклеєний прозорою плівкою. У вмістимості конверті знаходиться цифровий носій круглої форми (диск DVD для лазерних систем зчитування). Встановивши вказаний цифровий носій в дисковий привід ноутбука «Lenovo Z2580», було зчитано та переглянуто вмістиму на ньому інформацію, а саме встановлено, що на диску знаходиться папка 21706, в якій наявні три файли, а саме: 21706_MSISDN_164930_1_оf_1 формату хlsx Інформація нульові формату docx та список 21706 формату docx. В ході проведення огляду встановлено, що файл 21706_М8І8ЛК_164930_1_ оf _1 формату хlsх є інформацією про з`єднання абонента мобільного терміналу ІМЕІ: НОМЕР_14 із абонентським номером НОМЕР_15 за період з 00:00:00 05.10.2024 року по 10:00:00 06.10.2024 року. Так вказаний абонентський номер, серед іншого фіксувався в районі наступних базових станцій, розміщених за адресами: м. Львів, вул. Городоцька, 168, м. Львів, вул. Патона, 2А та м. Львів, вул. Караджича, 11А в приблизний період вчинення кримінального правопорушення. Вказані вище базові станції знаходяться поруч місця вчинення кримінального правопорушення, що знаходиться за адресою: м. Львів вул. Виговського, 7. В подальшому, серед іншого вказаний номер фіксується в районі вокзалу станція Львів, що за адресою: м. Львів, площа Двірцева, 1, що відповідає приблизному часу перебування підозрюваної ОСОБА_8 у приміщенні Головного залізничного вокзалу м. Львові та покупці білетів до м. Стрия. Після цього вказаний абонентський номер фіксується по маршруту руху із м. Львова до та у самому м. Стрий Львівської обл. (а.с. 167-175, Т. 3);

- висновком експерта № 1/2025-мк від 27.01.2025 року, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи у відділенні судово-медичної криміналістики футболки ОСОБА_12 було виявлено: на передній поверхні переважно у верхній третині близько 26-ти наскрізних колото-різаних пошкоджень, частина з яких перетинаються між собою, на задній поверхні лівого рукава одне наскрізне колото-різане пошкодження, які утворились від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, або предмета, тип заточки якого встановити не надається можливим, оскільки футболка є трикотажною, а трикотаж має слабкі слідосприймаючі властивості через здатність до розтягу, розплетення та розволокнення трикотажних петель на кінцях. Проте, враховуючи результати експериментів, не виключено, що дані пошкодження на футболці могли утворитись від дії клинка ножа наданого на експертизу. Беручи до уваги Висновок експерта № 1228/2024 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 від 06.11.2024 року можна вважати, що виявлені колото-різані пошкодження на футболці знаходяться в проекції виявлених колото-різаних ушкоджень на тілі ОСОБА_12 виявлених при судово-медичній експертизі трупа (а.с. 75-80, Т. 4);

- постановою про зміну кваліфікації у досудовому розслідуванні від 21.02.2025 року (а.с. 81-84, Т. 4);

- витягами з ЄРДР про внесення відомостей (а.с. 85-88, Т. 4);

- повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри від 21.02.2025 року (а.с. 89-92, Т. 4);

- висновком судово-психіатричної експертизи № 1597 від 07.10.2025 року, в ході судового розгляду судом задоволено клопотанням захисника ОСОБА_16 про призначення судово-психіатричної експертизи. Згідно вказаного висновку на даний час ОСОБА_8 тяжким психічним розладом не страждає, виявляє розлад адаптації у вигляді тривожно-депресивної реакції і за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період інкримінованих дій ОСОБА_8 тяжким психічним розладом хронічного чи тимчасового характеру не страждала і могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 не потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Наявні у справі висновки експертиз проведені висококваліфікованими експертами, на підставі ухвал слідчих суддів, належним чином аргументовані, ґрунтуються на ретельному дослідженні, зробленому на підставі діючого законодавства, містять відповіді на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновках відносяться до справи і мають доказове значення. Тому вказані висновки, суд поклав в основу прийнятого рішення. Підстав недовіряти висновкам експертиз в суду немає.

Зміст досліджених судом першої інстанції доказів правильно відображено у оскаржуваному вироку, а висновки суду з приводу оцінки цих доказів відповідають фактичним обставинам.

Відповідно до закону (ст.ст.24, 115 КК України) для обвинувачення в умисному вбивстві необхідно встановити, що винна особа, вчиняючи протиправні дії, передбачала настання смерті потерпілого і внаслідок цих дій бажала чи свідомо припускала настання такого наслідку.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» передбачено, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Зазначене судом першої інстанції було виконано у відповідності до чинного законодавства.

Апеляційні вимоги захисника обвинуваченої щодо перекваліфікації дій обвинуваченої та апеляційні вимоги представника потерпілого стосовно більшої міри покарання були предметом розгляду суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Кожен доказ має підтверджувати певну обставину, яка має значення для конкретного кримінального провадження, і лише сукупність усіх доказів, оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, у своєму взаємозв`язку доводять винуватість чи невинуватість особи. Тобто, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.

За таких обставин, враховуючи сукупність вищенаведених доказів, досліджених під час судового розгляду та яким надана обґрунтована і повна оцінка судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, об`єктивно вбачається спрямованість умислу обвинуваченої ОСОБА_8 на вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_12 .

Тобто, про наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_8 саме умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 з корисливого мотиву свідчить характер, спосіб, обставини, механізм заподіяння тілесних ушкоджень, їх тривалість, кількість та локалізацію.

Відтак колегія суддів ставиться критично до апеляційних доводів захисника та пояснень обвинуваченої, які вона надавала під час судового розгляду в судах першої і інстанції, про те, що обвинувачена не мала умислу на вбивство, а також щодо невірної кваліфікації дій останнього, оскільки ці доводи також були предметом розгляду судом першої інстанції та визнані такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах кримінального провадження і вимогах закону.

З цими висновками, викладеними в оскаржуваному вироку, погоджується і колегія суддів.

Згідно зі ст. 115 КК України для обвинувачення особи в умисному вбивстві слід встановити, що винуватий, вчиняючи протиправні дії, передбачав настання смерті потерпілого і внаслідок цих дій бажав чи свідомо припускав настання такого наслідку.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

Слід мати на увазі, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Колегія також бере до увага висновок судово-психіатричної експертизи № 78 від 07.01.2025, відповідно до якого на час проведення експертизи час ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованих їй дій ОСОБА_8 психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждала, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 38-64, т. 3).

Натомість, ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду, обвинувачена ОСОБА_8 не змогла пояснити мотиви вчиненого вбивства потерпілого ОСОБА_12 та нанесення йому такої кількості тілесних ушкоджень, а саме 65 ударів ножем.

Належить також зазначити, що ч.2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена «поза розумним сумнівом». Стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 діяла умисно та з особливою жорстокістю, що підтверджується дослідженими судом доказами, а її емоційний стан (душевне хвилювання) не виключає умислу.

Тобто, зазначені дії обвинуваченої спростовують доводи апеляційної скарги захисника про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 116 КК України.

На думку колегії суддів, захисником не наведено в її апеляційній скарзі переконливих доказів щодо спростування правильності висновків суду, зазначених в оскаржуваному судовому рішенні на підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

Отже, на підставі об`єктивно з`ясованих всіх обставин кримінального провадження у сукупності та враховуючи знаряддя й спосіб вчинення кримінального правопорушення, а також поведінку винної, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 в умисному вбивстві ОСОБА_12 з особливою жорстокістю, оскільки нанесено не менше 65 ножових поранень у життєво важливі ділянки тіла - голову, шию, тулуб та верхні кінцівки. Така кількість і характер поранень свідчать про свідомий вибір способу вбивства, який спричиняв потерпілому особливі фізичні страждання та нестерпний біль. Після смерті потерпілого обвинувачена нанесла ще один удар ножем у ділянку живота трупа, що розцінюється як глумління над тілом і додатковий прояв особливої жорстокості. Усе це підтверджує, що кваліфікуюча ознака «особлива жорстокість» доведена належними доказами. Крім того злочин скоєно в умовах воєнного стану, відтак кваліфікацію дій обвинуваченої п. 4 ч.2 ст. 115 КК України є обгрунтованою.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції було належно досліджені усі докази у справі та оцінені відповідно до вимог ст. 94 КПК України, як кожен окремо, так і в сукупності. Висновки суду першої інстанції про допустимість доказів та доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за які її засуджено, є обґрунтованими. Кваліфікація дій винної відповідає встановленим обставинам справи. Судовий розгляд у суді першої інстанції проведено із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Отже, версія та доводи захисника щодо незгоди з оскаржуваним вироком, зокрема по кваліфікації дій обвинуваченої з врахуванням її емоційного стану є суто суб`єктивною та безпідставною, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, характер та суспільну небезпеку вчиненого злочину та обставини вчинення, характер дій обвинуваченої, обстановку та спосіб вчинення злочину, відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення обвинуваченої ОСОБА_8 до скоєного та її поведінку після вчинення злочину, а також відомості про особу обвинуваченої, а тому дійшов виваженого рішення про необхідність призначення покарання у межах санкції статті у виді позбавлення волі, що відповідатиме поняттю та меті покарання.

Покликання представника потерпілого - адвоката ОСОБА_17 в необхідності застосування до обвинуваченої п. 6-1 ч.1 ст. 67 КК України та те, що судом першої інстанції у вироку не надано належну оцінку тому, що потерпілий ОСОБА_12 та обвинувачена ОСОБА_8 тривалий час проживали разом, а тому тут є вбивство вчинене щодо особи з якою перебувала обвинувачена в близьких відносинах, не знайшли підтвердження в суді першої інстанції.

Так прокурор ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції наголосив, що суд першої інстанції не міг надати оцінку діям обвинуваченої та трактувати їх з врахуванням вимог зазначених в п. 6-1 ч.1 ст. 67 КК України, оскільки органом досудового розслідування таке не було вказано в обвинувальному акті.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

При призначенні покарання ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме.

Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, та відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, не має на утриманні осіб, на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, судом першої інстанції не встановлено.

При цьому доводи захисника про те, що суд першої інстанції не врахував як обставину, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що саме лише визнання вини у вчиненні вбивства під тиском зібраних доказів і підтвердження обставин, вже встановлених компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами представника потерпілого щодо необхідності призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання з тієї підстави, що обвинувачена вчинила злочин проти близької людини, але це не було доведено та не вмінялось обвинуваченій, оскільки ці обставини вже враховані судом першої інстанції та у даній конкретній справі досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту та потерпілого основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Підсчтав для застосування до обвинуваченої виключної міри покарання у виді довічного позбавлення волі суд апеляційної інстанції не вбачає.

Колегія суддів звертає увагу на те, що призначення винній особі певного виду та розміру покарання є виключно дискреційним повноваженням суду.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відтак у зв`язку із доведеністю вини обвинувачено ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, за п.4 ч.2 ст. 115 КК України та визнання нею вини у скоєному, апеляційні вимоги сторони захисту та представника потерпілого не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

На думку колегії суддів призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_8 покарання не є надмірним або занадто м`яким за видом та розміром, а є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченої, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту та представника потерпілого висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 та захисника - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 27.01.2026 яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженою, яка утримується під вартою, в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Головуючий:

Судді: