Провадження1-кп/465/412/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.26 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000810 від 19.06.2025 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

в с т а н о в и в :

Прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурором підтримано клопотання про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в даному кримінальному провадженні, покликаючись на наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Ухвалою слідчого судді від 05.11.2025 обрано ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою, терміном на 60 діб до 03.01.2026, який продовжено до 19.02.2026.

Разом з тим, ОСОБА_4 загрожує покарання у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК України вигляді позбавлення волі від 5 до 10 років, дані про його особу, а також ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК України, обвинувальний акт відносно якого розглядається Яворівським районним судом Львівської області, відтак вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду та продовжити свою протиправну діяльність, а саме вчиняти відповідні подібні кримінальні правопорушення. Тому більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 не зможуть. З урахуванням наведених ризиків та даних про особу обвинуваченого, просить продовжити застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19»

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні не заперечили проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Проте при продовженні застосування даного запобіжного заходу просили суд визначити обвинуваченому заставу.

Заслухавши думку учасників процесу, розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійшов наступного висновку.

Так, при вивченні особи підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, санкцією статті якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 10 (десяти) років, а тому є підстави вважати, що обвинувачений може з метою ухилення від кримінальної відповідальності переховуватись від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України; може продовжити свою протиправну діяльність, а саме вчиняти відповідних подібні кримінальні правопорушення, аналогічні тому, у якому зараз обвинувачується, тобто наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05.11.2025

ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб до 03.01.2026.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.12.2025 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено терміном на 60 діб до 19.02.2026, без можливості внесення застави.

Прокурор зазначає, що на даний час ризики не змінились та продовжують існувати, зокрема ризик переховування ОСОБА_4 від суду обґрунтовується можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин, у якому обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 передбачає виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, а також існування умов для життя ОСОБА_4 в умовах розшуку, можливості його переховування як на території України, так і за межами України (в тому числі на непідконтрольній території). Крім цього, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення №0000075 від 03.03.2025, за ч. 5 ст. 407 КК України, обвинувальний акт відносно якого розглядається Яворівським районним судом Львівської області.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрювана, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню чи судовому розгляду, а саме, що підозрюваний не з`явиться до слідчого чи суду; вчинить дії, які будуть перешкоджати правосуддю; або ж створить загрозу суспільству; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tironv. Romania,§ 37; Smirnovav. Russia ,§ 59; Piruzyanv. Armenia, § 94).

У справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96 від 26.07.2001, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно вимог п. 4 ч. 1ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 5 ст. 407 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Про вказані наміри ОСОБА_6 свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме нез`явлення до місця служби, в умовах воєнного стану, яке по своїй суті являється ухиленням від виконання військового обов`язку та переховуванням від військового командування. Продовжив вчиняти вказане кримінальне правопорушення та переховувався від органу досудового розслідування, за викликами не з`являвся.

Зазначене вище в сукупності підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_4 на теперішній час являється військовослужбовцем та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим фактично вчинить нове кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 407-409 КК України.

Вказане вище свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначені обставини свідчать про необхідність ізоляції ОСОБА_4 задля нівелювання ризику можливості переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, що є вагомою підставою вважати, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом котрий зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 буде саме тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 при ухваленні вироку, наслідки злочину, а саме, зниження бойової готовності підрозділу, в умовах воєнного стану та обороноздатності України, підрив військової дисципліни та надання негативного прикладу протиправної поведінки військовому підрозділу, в цілому, в час протистояння відкритій агресії російської федерації, внаслідок нез`явлення до місця служби, суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КК України.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_4 не можливо, оскільки, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Водночас, відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України.

Враховуючи характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , значну суспільну небезпечність інкримінованого йому злочину, беручи до уваги, що військове кримінальне правопорушення у період воєнного стану, у вчиненні якого він обвинувачується, є особливо тяжким та вчинене в той час коли весь Український народ героїчно протистоїть військовій агресії російської федерації, а також те, що вказане кримінальне правопорушення має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України, та те, що вказана його протиправна діяльність створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження - безладдя та безкарності у Збройних силах України, сторона обвинувачення вважає за можливе не визначати розмір застави, оскільки вона не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, сукупності матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи даного клопотання, достатньо для прийняття вмотивованого рішення за клопотанням та необхідність у допиті будь-яких осіб, під час судового розгляду клопотання, відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Стаття 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1, ч. 2 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

З огляду на вказані ризики, залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 опинившись на волі, зможе переховуватись від суду з метою уникнення покарання, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішені питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу враховує дані про особу обвинуваченого, його вік, одружений, має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий.

Суд також бере до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою.

Вказані обставини в сукупності дають достатні підстави вважати, що зазначені прокурором ризики існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Крім того, в силу вимог ч. 8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого не відпали, і судом не встановлено обставини, які б давали достатні підстави для зміни чи скасування раніше обраного запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу, як тримання під вартою, з врахуванням вимог ст. 183 КПК України, з правом звільнення під заставу.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 77, 182, 183, 194, 196, 197, 372 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 - задоволити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 16.04.2026 включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 , заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66 560 гривень.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , його право внести або забезпечити внесення іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) застави у будь-який момент з часу винесення ухвали на депозитний рахунок суду ІBAN: UA0000757, банк одержувача: Державна казначейська служба України, м. Київ МФО 820172, , одержувач ТУ ДСА України у Львівській області.

У випадку внесення вказаного розміру застави на відповідний рахунок, ОСОБА_4 звільняється з-під варти в порядку визначеному ч. 4 ст. 202 КПК України.

У випадку звільнення з-під варти на ОСОБА_4 покладаються такі обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора та/або суду;

- повідомляти прокурора та/або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити начальнику Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текс ухвали складено 18.02.2026.

Суддя ОСОБА_1